Справа № 540/936/20
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2020-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/936/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - відповідач), в якій просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії з 01.08.2014 р. по 01.05.2018 р. та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу пенсію за період з 01.08.2014 р. по 01.05.2018 р.

Позові вимоги обґрунтовує тим, що перебувала на обліку в Шахтарському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області. У липні 2014 року м.Шахтарськ Донецької області вийшло з-під контролю держави України та на його території перестали діяти органи, які підконтрольні Україні. З 01.08.2014 р. позивачу припинено виплату пенсії. 14.05.2018 р. ОСОБА_1 отримала довідку про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи та була взята на облік до Голопристанського відділу обслуговування громадян ГУ ПФУ в Херсонській області. З 01.05.2018 р. позивачу поновлено виплату пенсії, проте за період з 01.08.2014 р. по 01.05.2018 р. пенсію у зв`язку з втратою годувальника не нараховувалась та не виплачувалась. На неодноразові звернення отримувала відповідь про нарахування та виплату пенсії у відповідності до чинного законодавства. Вважає бездіяльність відповідача протиправною та такою, що грубо порушує її конституційне право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою від 13.04.2020 р. позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений суддею строк позивач усунув недоліки позовної заяви і ухвалою від 30.04.2020 р. відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк для подання до суду відзиву на позовну заяву.

21.05.2020 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що позивач з 01.05.2018 р. перебуває на обліку в Голопристанському відділі ГУ ПФУ в Херсонській області як внутрішньо переміщена особа, отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". До цього часу ОСОБА_1 перебувала на обліку в Шахтарському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області, пенсію виплачено по 31.07.2014 р. Рішенням комісії з питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам управління соціального захисту населення, сім`ї та праці виконавчого комітету Голопристанської міської ради від 13.06.2018 р. № 09 призначено виплату пенсії з 01.05.2018 р. Згідно з розпорядженням відділу з питань призначення та перерахунку пенсій № 4 управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Херсонській області від 30.07.2018 р. № 161 ОСОБА_1 взято на облік та продовжено виплату пенсії по втраті годувальника з 01.05.2018 р. Як вказує відповідач, суми пенсії, не виплачені за період до місяця їх відновлення обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати та згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 р. № 637 виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. На теперішній час зазначений порядок не прийнято. Зауважує, що позовні вимоги щодо оскарження дій відповідача стосовно невиплати пенсії за період з 01.08.2014 р. по 01.05.2018 р. заявлено з пропуском встановленого законодавством шестимісячного строку для звернення до суду. Крім того, позивач не зверталася до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою щодо виплати пенсії за період з 01.08.2014 р. по 01.05.2018 р., а надходили звернення з питанням чи буде виплачена пенсія за даний період та щодо причин невиплати пенсії, на які відповідно до Закону України "Про звернення громадян" надано роз`яснення, жодних рішень про відмову у виплаті пенсії відповідачем не прийнято. Вважає, що відповідно до ст.46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" позивач не має права на виплату пенсії з 01.08.2014 р. по 01.05.2018 р., оскільки нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

Ухвалою від 27.05.2020 р. відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

З урахуванням п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 03.07.1989 р. перебувала на обліку в Шахтарському ОУПФУ в Донецькій області та отримувала пенсію за віком. З 01.02.2010 р. позивача переведено на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення СПВК від 14.05.2018 р. № ОСОБА_1 взято на облік як внутрішньо переміщену особу.

16.05.2018 р. позивач звернулась до Голопристанського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою щодо витребування пенсійної справи та розгляду питання про поновлення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі.

23.05.2018 р. на адресу ГУ ПФУ в Херсонській області від УПФУ в м.Краматорську Донецької області надійшла електронна пенсійна справа.

Згідно з витягом з протоколу від 13.06.2018 р. № 09 на засіданні комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Управління соціального захисту населення, сім`ї та праці виконавчого комітету Голопристанської міської ради Херсонської області (далі - Комісія) прийнято рішення про призначення виплати пенсії переміщеній особі ОСОБА_1 з 01.05.2018 р. (п.12 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам).

З вересня 2018 року розпочато виплату пенсії в поточному режимі.

18.10.2018 р. ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою щодо надання відповіді чи буде здійснено виплату пенсії за період 2014-2018 роки та коли будуть виплачені законні кошти.

Листами від 14.11.2018 р. № 1144/Б-99-16 та від 15.11.2018 р. № 650/С-99-1 ГУ ПФУ в Херсонській області повідомило, що виплату пенсії в поточному режимі розпочато з вересня 2018 року, направлено клопотання до Пенсійного фонду України щодо розгляду питання виплати боргу з 01.05.2018 р.

У подальшому 21.11.2018 р., 22.12.2018 р., 21.01.2019 р., 22.01.2019 р., 18.02.2019 р., 29.07.2019 р. на Урядову "Гарячу лінію" надходили звернення з проханням виплатити заборговану пенсію з вересня 2014 року.

Листами від 21.01.2019 р. № 1319/Б-99-16, від 04.02.2019 р. № 109, 128/Б-99-16, від 04.03.2019 р. № 250/Б-99-16 повідомлено, що пенсійні кошти у сумі 10455,76 грн. за період з травня по серпень 2018 року нараховані на грудень 2018 року (22 число), рішенням комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам УСЗН, сім`ї та праці виконавчого комітету Голопристанської міської ради від 13.06.2018 р. № 9 призначено виплату пенсії з 01.05.2018 р., а тому підстави для виплати заборгованості з 2014 року відсутні.

Вважаючи протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Херсонській області щодо невиплати заборгованості з пенсії, позивач звернулася до суду з позовною заявою.

При вирішенні спірних правовідносин суд виходить з наступних приписів законодавства.

Статтею 49 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 р. № 1706-VII (далі - Закон № 1706) Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону (ч.1 ст.5 Закону № 1706).

За змістом ч.ч.1, 2 ст.7 Закону № 1706 для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Положеннями ст.8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-VI (далі - Закон № 1058) передбачено, що право на отримання довічної пенсії та одноразової виплати за рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування мають застраховані особи і члени їхніх сімей та/або спадкоємці на умовах та в порядку, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону № 1058 виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058 передбачено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України (ч.1 ст.47 Закону № 1058).

Положеннями ч.1 ст.49 Закону № 1058 визначено перелік підстав, за яких припиняється виплата пенсії. Так, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Суд зазначає, що п.5 ч.1 ст.49 Закону № 1058 відсилає виключно до випадків, передбачених законом, тобто, вказані правовідносини не можуть бути врегульовані іншими нормативно-правовими актами, зокрема, постановами Кабінету Міністрів України, які відносяться до підзаконних нормативних актів.

В той же час, Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" не встановлює жодних випадків для припинення виплати пенсії.

Інші пункти ч.1 ст.49 Закону 1058 в спірних правовідносинах також не мають місця.

Таким чином, посилання відповідача щодо необхідності заяви ОСОБА_1 та рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Управління соціального захисту населення, сім`ї та праці виконавчого комітету Голопристанської міської ради Херсонської області для нарахування та виплати пенсії за минулі періоди (з 01.08.2014 р. по 01.05.2018 р.) не відповідають вимогам Конституції України та пенсійного законодавства.

Суд зауважує, що держава зобов`язана гарантувати громадянам право на соціальний захист, а обмеження цього права можливо лише на підставі законів, що приймаються Верховною Радою України.

Щодо посилання відповідача на відсутність порядку суд зазначає наступне.

Згідно з абз.2 п.1 постанови Кабінету Міністрів України "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" від 05.11.2014 р. № 637 (далі - Постанова № 637) призначення та продовження виплати довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509.

Припинення або відновлення соціальних виплат проводиться структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м.Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад або територіальними органами Пенсійного фонду України згідно з Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (абз.18 п.1 постанови № 637).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 р. № 335 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", а саме, п.15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженому зазначеною постановою, викладено в наступній редакції: "Орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України".

Відповідно до п.16 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. № 365, у разі прийняття позитивного рішення комісією згідно з пунктом 15 цього Порядку соціальні виплати поновлюються через два місяці з місяця прийняття рішення про припинення таких виплат. Комісія може прийняти рішення про поновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі з місяця припинення таких виплат у разі, коли така особа перебуває у складних життєвих обставинах і з поважних причин не виконала вимоги структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, передбачені пунктами 6 і 7 цього Порядку. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Станом на момент розгляду справи відповідного порядку Кабінетом Міністрів України не розроблено.

За змістом конституційних норм прямої дії (ст.ст.113, 116, 117 Конституції України) Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Суд звертає увагу на те, що в преамбулі до Закону № 1058 зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття "Закон України" на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню. Закон - це нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Судом встановлено, що зміни до Закону № 1058 з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не вносились.

Згідно ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Таким чином, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Крім того, суд звертає увагу на те, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 р. № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всіляко сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.

Статтею 8 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано у рішенні від 07.07.1989 р. у справі "Сорінг проти Сполученого Королівства". Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов`язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини. У рішенні від 17.10.1986 р. у справі "Ріс проти Сполученого Королівства" Суд зазначив, що, з`ясовуючи, чи існує позитивне зобов`язання стосовно людини, належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини.

У рішенні від 26.06.2016 р. по справі "Суханов та Ільченко проти України" заяви № 68385/10 та 71378/10 в § 53 Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див. серед багатьох інших джерел рішення у справі "Former King of Greece and Others v. Greece", заява № 25701/94, п.п.79 та 82, ЄСПЛ 2000-ХІІ).

Враховуючи загальні принципи міжнародного права, викладені у наведених вище рішеннях Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах позивач не може бути позбавлений права на отримання пенсії у зв`язку з неприйняттям Кабінетом Міністрів України окремого порядку виплати пенсій за минулий період, які обліковуються в пенсійному органі.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (Заява № 29979/04) вказав, що "Суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок."

Доводи відповідача про пропуск строку звернення до суду суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до ч.2 ст.46 Закону № 1058 нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

В ході розгляду справи знайшов своє підтвердження факт невиплати відповідачем позивачу заборгованості з пенсії за період з серпня 2014 року по квітень 2018 року включно.

Таким чином, невиплата пенсії позивачу за вказаний період через відсутність розробленого Кабінетом Міністрів України порядку не відповідає критеріям правомірності дій суб`єкта владних повноважень, визначених ч.2 ст.2 КАС України, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання виплатити заборгованість пенсії за вказаний період.

Разом з тим, відповідно до протоколу індивідуального перерахунку пенсії ОСОБА_1 за період з 01.04.2015 р. по 31.05.2020 р., ГУ ПФУ в Херсонській області нараховано позивачу пенсію, яка за період з 15.05.2015 р. по 01.05.2018 р. не виплачена. Сума обліковуваної заборгованості становить 73287,37 грн.

Таким чином, вимога позивача щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Херсонській області нарахувати пенсію у зв`язку з втратою годувальника підлягає частковому задоволенню, а саме нарахуванню підлягає пенсія за період з 01.08.2014 р. по 14.05.2015 р., так як за період з 15.05.2015 р. по 01.05.2018 р. пенсія нарахована та обліковується на рахунках територіального пенсійного органу.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач належними та допустимими доказами не в повній мірі довів правомірність своїх дій, бездіяльності, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Частиною 1 ст.139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особам.

З урахуванням положень ст.139 КАС України з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 263 КАС України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м.Херсон, вул.28 Армії, буд.6, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м.Херсон, вул.28 Армії, буд.6, ) щодо ненарахування за період з 01.08.2014 р. по 14.05.2015 р. та невиплати за період з 01.08.2014 р. по 01.05.2018 р. ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м.Херсон, вул.28 Армії, буд.6, ) нарахувати за період з 01.08.2014 р. по 14.05.2015 р. та виплатити за період з 01.08.2014 р. по 01.05.2018 р. ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) заборгованість по пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м.Херсон, вул.28 Армії, буд.6, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до пп.15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Відповідно до внесених Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 р. № 540-ІХ змін у розділ VI "Прикінцеві положення" КАС України, строк на апеляційне оскарження продовжується на строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.І. Бездрабко

кат. 112010204