Справа № 440/1443/20
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2020-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/1443/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С. розглянув у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Позовні вимоги:

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 04 березня 2020 року №, яким до позивача застосований штраф в розмірі 10435 грн 20 коп.

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

17 березня 2020 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області (надалі також - відповідач, ГУ ДПС у Полтавській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а також призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Аргументи учасників справи

В обґрунтування заявлених вимог позивачем вказано, що контролюючий орган дійшов необґрунтованих висновків про несвоєчасну сплату єдиного податку з фізичних осіб за жовтень 2017 - грудень 2019 року. Позивач не погоджується із оскаржуваним рішенням, оскільки вважає, що його зобов`язання з єдиного податку ним було сплачено своєчасно. Зазначав, що у квитанції правильно зазначено прізвище, ім`я по батькові платника, код платника, реквізити отримувача та номер рахунку, призначення платежу і лише в коді платежу помилково зазначено код іншого платника, а отже, наведене жодним чином, в подальшому, не вплинуло на правильність зарахування платежу.

23 квітня 2020 року до суду від ГУ ДПС у Полтавській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним та прийнятим на підставі висновків акту камеральної перевірки від 17.01.2020 №30836/16-31-50-33/ НОМЕР_1 , у зв`язку з несвоєчасною сплатою суми податкового зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб за жовтень 2017 - грудень 2019 року. Стверджував, що кошти в сумі 640 грн згідно з квитанцією наданою ФОП ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ) не були зараховані до його інтегрованої картки платника податків з єдиного податку з фізичних осіб, оскільки у наданій позивачем копії квитанції у полі Призначення платежу вказано реєстраційний номер облікової картки платника податків іншої особи, замість ФОП ОСОБА_1 , а саме замість (вірного) рнокпп НОМЕР_2 в призначенні платежу вказано (невірний) рнокпп НОМЕР_3 .

На думку відповідача, оскільки зазначене платіжне доручення не відповідало вимогам чинного законодавства, контролюючим органом було правомірно вказано на порушення пункту 295.1 статті 295 Податкового кодексу України та з урахуванням наведеного, відповідно до акту камеральної перевірки ГУ ДПС у Полтавській області, винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

05 травня 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача стверджував, що ФОП ОСОБА_2 сплачено єдиний податок з фізичних осіб за жовтень 2017 року, що підтверджується квитанцією ПАТ Полтава-банк від 05.10.2017 №48Р0525. Наголошував, що здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету в строк, встановлений законом, має кваліфікуватись як дія, хоча й помилкова. А відтак, дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування штрафу, передбаченого статтею 122 Податкового кодексу України.

14 травня 2020 року від ГУ ДПС у Полтавській області до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких представник відповідача вкотре звертав увагу на те, що якщо платник податків, який здійснює сплату самостійно нарахованої суми грошового зобов`язання з єдиного податку, зазначив неправильний код платника, то кошти надійдуть за іншого суб`єкта господарювання згідно його коду платника. Зазначав, що заяви про повернення помилково або надмірно сплаченого платежу до органу ДПС не надходили, що свідчить лише про те, що ані позивачем, ані іншим суб`єктом господарювання не визнається факт помилковості сплати вказаної суми до бюджету.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, суд дійшов наступних висновків.

Обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ), зареєстрований як фізична особа - підприємець 02.07.2007, номер запису - 2 015652, перебуває на обліку як платник податку у контролюючому органі з 03.07.2007, з 01.01.2012 перебуває на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, сплачує єдиний податок як платник другої групи. Основним видом економічної діяльності підприємця за КВЕД є 47.89 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами.

17.01.2020 ГУ ДПС у Полтавській області проведено камеральну перевірку позивача з питань своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб за жовтень 2017 - грудень 2019 року, за результатами якої складено акт від 17.01.2020 №30836/16-31-50-33/ НОМЕР_1 .

У зазначеному акті зафіксовано порушення ФОП ОСОБА_1 пункту 295.1 статті 295 Податкового кодексу України - несвоєчасна сплата грошового зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб ФОП ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ) за жовтень 2017 - грудень 2019 року.

Не погоджуючись з висновками викладеними в акті перевірки, позивач подав письмові заперечення до акту перевірки.

За результатами розгляду заперечень, відповідачем надано відповідь, згідно якої висновки акту перевірки залишено без змін.

На підставі висновків акту від 17.01.2020 №30836/16-31-50-33/ НОМЕР_1 контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 04.03.2020 №, яким ФОП ОСОБА_1 за несплату (неперерахування) фізичною особою авансових внесків єдиного податку в сумі 20840,40 грн зобов`язано сплатити штраф у розмірі 50% - у сумі 10435,20 грн.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення від 04.03.2020 № протиправним, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Норми права, які підлягають застосуванню

Правові та організаційні засади забезпечення збору єдиного податку з фізичних осіб, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначаються Податковим кодексом України.

Відповідно до статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Статтею 36 Податкового кодексу України передбачено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно (статті 31 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 295.1. статті 295 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року.

В силу пункту 122.1. статті 122 Податкового кодексу України несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку, визначеною підпунктами 1 і 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу.

Таким чином, за несплату платником авансових внесків у певний термін законодавець для такого платника передбачив негативні наслідки у вигляді штрафних санкцій. При цьому специфіка штрафної санкції, передбаченої вищезазначеним підпунктом, полягає в тому, що вона нараховується контролюючим органом на погашену суму податкового боргу залежно від кількості днів, наступних за останнім днем строку.

Відповідно до частини п`ятої статті 45, частини п`ятої статті 78 Бюджетного кодексу України податки/збори вважаються зарахованими до державного/місцевого бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок. Єдиний казначейський рахунок - це рахунок, відкритий Казначейству України в НБУ на якому консолідуються, зокрема, кошти державного/місцевого бюджету.

Пунктом 22.4 статті 22 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні визначено, що при використанні розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання.

Висновки щодо правозастосування

Судом встановлено, що 05.10.2017 - у строк, передбачений пунктом 295.1 статті 295 Податкового кодексу України, позивач здійснив сплату податкового зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб у сумі 640 грн за жовтень 2017 року на р/р 0002, код бюджетної класифікації 18050400, одержувач УДКС у місті Полтаві Полтавської області, ЗКПО 38019510, банк одержувача: ГУДКС України у Полтавській області, МФО 831019, що підтверджується платіжним дорученням від 05.10.2017 №48Р0525.

Втім, за результатами акта перевірки встановлено, що позивачем несвоєчасно сплачено суму грошового зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб за жовтень 2017 - грудень 2019 року.

Позивачем для спростування вказаних обставин подано до відповідача заперечення до акту перевірки, у яких він повідомив, що ним було сплачено єдиний податок з фізичних осіб у встановлені законодавством (на той час) розмірі та періоді, що підтверджується платіжним дорученням від 05.10.2017 №48Р0525.

При розгляді контролюючим органом заперечень на акт перевірки відповідачем встановлено, що у наданій позивачем копії квитанції у полі Призначення платежу вказано реєстраційний номер облікової картки платника податків іншої особи, замість ФОП ОСОБА_1 , а саме замість (вірного) рнокпп НОМЕР_2 в призначенні платежу вказано (невірний) рнокпп НОМЕР_3 .

Суд звертає увагу на те, що позивача фактично притягнуто до відповідальності за невідповідність інформації, зазначеної у платіжному дорученні, що спричинило виникнення недоїмки.

Відповідно до пункту 7 Порядку заповнення документів на переказ у разі сплати (стягнення) податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску, здійснення бюджетного відшкодування податку на додану вартість, повернення помилково або надміру зарахованих коштів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.07.2015 №666, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.08.2015 за №974/27419, у разі заповнення поля Призначення платежу з порушенням вимог, визначених у цьому Порядку, документ на переказ приймається до виконання. При цьому вважається, що платник податків сплачує грошове зобов`язання (код виду сплати 101).

З наведеного вбачається, що у строк, передбачений пунктом 295.1 статті 295 Податкового кодексу України, позивач здійснив оплату податкового зобов`язання, проте помилково зазначив у квитанції, у полі Призначення платежу реєстраційний номер облікової картки платника податків іншої особи.

На думку суду, допущена позивачем помилка при оформленні платежу, жодним чином не спростовує факту виконання позивачем покладеного на нього положеннями пунктом 295.1 статті 295 Податкового кодексу України обов`язку щодо сплати єдиного податку шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

При цьому суд звертає увагу, що у відповідності до частини першої статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Також необхідно врахувати, що в частині другій статті 38 Податкового кодексу України вказано, що сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку. Оскільки, відповідна сума податкового зобов`язання була особисто сплачена позивачем у повному розмірі та в установлений строк, суд визнає, що податковий обов`язок ним виконаний, а застосування штрафних санкцій, на яких наполягає відповідач, потягне надмірне фінансове навантаження.

Разом з тим, для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у строк, передбачений пунктом 295.1 статті 295 Податкового кодексу України, платник податків не вчиняв дій, спрямованих на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету.

Аналогічна позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі №826/1/16 (К/9901/28108/18), від 17 січня 2018 року у справі №2а-2686/09/2670 (К/9901/2649/18).

У той же час, помилка при зазначенні реєстраційного номеру облікової картки платника податків іншої особи не є правовою підставою для висновку про несплату податку у визначений законодавством строк, оскільки допущена помилка не спричинила настання негативних наслідків або збитків для відповідного бюджету.

Позивачем вчинені всі необхідні дії для повного та своєчасного виконання свого податкового обов`язку зі сплати грошового зобов`язання. До того ж, оскільки така сума зараховується на єдиний казначейський рахунок, помилка при зазначенні реєстраційного номеру облікової картки платника податків іншої особи під час сплати суми податкового зобов`язання не спричинило настання негативних наслідків або збитків для бюджету.

За таких обставин здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету в строк, встановлений передбачений пунктом 295.1 статті 295 Податкового кодексу України, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова.

Правовий висновок, аналогічний цьому, вже висловлювався у постанові Верховного Суду України від 16 червня 2015 року у справі №21-377а15, постанові Верховного Суду від 28 травня 2019 року у справі № 826/24675/15.

Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 122.1. статті 122 Податкового кодексу України.

Крім того, суд наголошує на тому, що нормами пункту 122.1. статті 122 Податкового кодексу України встановлена відповідальність за несвоєчасне перерахування, а не за невідповідність даних зазначених в квитанції, що в свою чергу в сукупності, обумовлює висновок про безпідставність притягнення позивача до відповідальності та винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, зобов`язання зі сплати єдиного податку позивачем виконано вчасно, у встановлені терміни для такої сплати. Помилка при зазначенні реєстраційного номеру облікової картки платника податків іншої особи не може слугувати підставою для застосування до позивача вказаних санкцій.

За наведених обставин, встановивши, що помилка при зазначенні реєстраційного номеру облікової картки платника податків іншої особи у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов`язання не може бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 122.1. статті 122 Податкового кодексу України, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 04 березня 2020 року № є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не обґрунтував обставини щодо правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення, а позивач довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відтак, суд дійшов висновку, що вимоги позивача правомірні, обґрунтовані і підлягають до задоволення повністю.

Розподіл судових витрат

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн і суд дійшов висновку про задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 7450 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 зазначеною статті Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Підставою для відшкодування судових витрат на правову допомогу є, зокрема, наявність належних та допустимих доказів взаємозв`язку між сплаченими позивачем спеціалісту у галузі права коштами та наданою йому правовою допомогою на підставі відповідного договору, який стосується безпосередньо підготовки процесуальних документів та супроводження даної судової справи.

Частиною дев`ятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Системно проаналізувавши наведені вище норми Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що документально підтверджені судові витрати належить компенсувати стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Представництво інтересів позивача ФОП ОСОБА_1 у даній справі №440/1443/20 здійснювалося ОСОБА_3 на підставі договору про надання правничої допомоги №19/02 від 19.02.2020, укладеного між адвокатом Малофєєвим А.І. (адвокат ІІ) та адвокатом Маліченком Д.В. (адвокат І) та ФОП ОСОБА_1 (клієнт).

За умовами даного договору вартість однієї години роботи Адвоката за надання Клієнту правничої допомоги, тобто правових послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав та свобод людини і громадянина, захисту цих прав та свобод, їх відновлення у разі порушення, становить 900 (дев`ятсот) гривень, зокрема, але не виключно, за: надання Адвокатом правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складання запитів, заяв (у тому числі до Європейського суду з прав людини (European Court of Human RightsCouncil of Europe), скарг, звернень, клопотань, інших процесуальних документів правового характеру; виготовлення копій документів; вивчення/ознайомлення/аналіз наданих Клієнтом матеріалів (доказів), підбір нормативної бази; здійснення представництва інтересів Клієнта в судах, других державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; забезпечення захисту особи від обвинувачення тощо.

Витрати на правничу допомогу оплачуються клієнтом й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі, включаючи підготовку до її розгляду, зокрема, надання консультацій, складання та подання заяв по суті справи (позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву), переклад документів, копіювання документів, збір доказів, і таке інше.

Оплата виконаних Адвокатом І та/або Адвокатом II робіт (наданих послуг) здійснюється Клієнтом, на підставі отриманих, згідно з п. 4.2., ЗВІТУ та Квитанції, в трьох денний термін з дня, наступного за днем набрання законної сили судового рішення, яким вирішено питання щодо розподілу судових витрат, шляхом готівкового/безготівкового розрахунку, з одночасним посвідченням у Квитанції особистими підписами: Клієнт (П.І.Б.) та ОСОБА_4 та/або ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 .), кошти сплатив та кошти отримав, відповідно.

Позивачем надано звіт про виконані адвокатом роботи (надані послуги) та час, витрачений на їх реалізацію, а також розмір коштів, що підлягає сплаті за них клієнтом №02/03 від 02.03.2020, в якому зазначено детальний опис робіт (наданих послуг); звіт про виконані адвокатом роботи (надані послуги) та час, витрачений на їх реалізацію, а також розмір коштів, що підлягає сплаті за них клієнтом №16/03 від 16.03.2020, в якому зазначено детальний опис робіт (наданих послуг); звіт про виконані адвокатом роботи (надані послуги) та час, витрачений на їх реалізацію, а також розмір коштів, що підлягає сплаті за них клієнтом №01/05 від 01.05.2020; квитанцію на оплату виконаних робіт (наданих послуг) від 02.03.2020 на загальну суму 2385 грн; квитанцію на оплату виконаних робіт (наданих послуг) від 16.03.2020 на загальну суму 3900 грн; квитанцію на оплату виконаних робіт (наданих послуг) від 01.05.2020 на загальну суму 1165 грн.

Разом з цим, суд враховує, що адвокатом у звіті про виконані адвокатом роботи (надані послуги) №02/03 від 02.03.2020 включено підготовку заперечення до акта камеральної перевірки від 17.01.2020 №30836/16-31-50-33/ НОМЕР_1 , вартість яких склала 2385 грн.

Виходячи з положень частини 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані такі витрати з розглядом справи. Водночас, дії сторони щодо досудового вирішення спору підлягають врахуванню лише у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим.

Враховуючи те, що заперечення на акт перевірки не пов`язані з розглядом даної справи, а досудове вирішення спору не є обов`язковим, вищезазначені судові витрати у загальному розмірі 2385 грн не підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Крім того, адвокатом у звіті про виконані адвокатом роботи (надані послуги) №16/03 від 16.03.2020 зазначено написання позовної заяви, час написання якої склав 260 хв, а вартість 3900 грн.

Разом з тим, суд вважає заявлену кількість годин на надання адвокатом правничої допомоги необґрунтованою та неспівмірною, виходячи зі складності справи (розгляд справи здійснювався у спрощеному провадженні), виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх обсягом, а відтак суд дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на написання позовної заяви до 3000 грн, які підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо відповіді на відзив, то суд відмічає її незначний обсяг та ідентичний зміст до позовної заяви, а тому не вважає за можливе витрати на її підготовку (складання) та формування 111 хв, які заявлені адвокатом в остаточному розрахунку, а отже судові витрати у загальному розмірі 1165 грн на написання відповіді на відзив не підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Таким чином, оцінивши надані представником позивача докази у їх сукупності, суд, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності та пропорційності судових витрат, дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу у цій справі до 3000 грн, які підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь ФОП ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04 березня 2020 року №, яким до позивача застосований штраф в розмірі 10435 грн 20 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в загальному розмірі 840,80 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) витрати на правову допомогу у сумі 3000 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення, з урахуванням положень пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.С. Шевяков