Справа № 460/3609/19
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2020-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/3609/19 пров. № А/857/3507/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Макарика В.Я.

суддів - Бруновської Н.В., Матковської З.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року (головуючий суддя в суді першої інстанції Нор У.М., м. Рівне) у справі №460/3609/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И В:

25 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 25.10.2019 № 123/03.11, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років. Зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років з 02.09.2019.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028, м. Рівне, вул. Короленка, буд. 7, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, оформлене листом від 25.10.2019 № 123/03.11.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 02.09.2019.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім гривень) 40 копійок.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржив відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права та без урахування всіх обставин справи. Тому апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що 02.09.2019 ОСОБА_1 звернувся до Костопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (а.с.39).

До цієї заяви ОСОБА_1 додав такі копії документів: копію паспорта; трудової книжки серії НОМЕР_2 , виданої 03.09.1984, військового квитка НОМЕР_3 , виданого 25.06.1993; довідку, що визначає право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників № 74 від 29.08.2019; довідку № 01-50/1057 від 29.08.2019 та посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_4 , виданого 10.01.1997 (а.с.40).

За результатами розгляду поданої заяви відділ з питань перерахунків пенсій № 10 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області повідомив позивача про відмову у призначенні пенсії за вислугу років з тих підстав, що станом на 11.10.2017 стаж позивача за вислугу років становить 25 років 10 місяців 10 днів, в той час як необхідний спеціальний стаж станом на 11.10.2017 має складати 26 років 6 місяців.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Пунктом 2-1 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 1058 передбачено, що, особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII (далі - Закон № 2148) набрав чинності 11.10.2017.

Абзацами першим та другим пункту 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058, в редакції Закону № 2148, встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-XII в редакції Законів України № 213-VIII від 02.03.2015 та № 911-VIII від 24.12.2015, передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати, зокрема в період з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців, в період з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців.

04.06.2019 Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII. Положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788 зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

За змістом рішення Конституційного суду України положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 911-VIII у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті "а" статті 54 Закону № 1788, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах "е", "ж" статті 55 Закону № 1788, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.

В абзацах другому, четвертому пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до Конституції України" від 8 грудня 2004 року № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) від 30 вересня 2010 року № 20-рп/2010, Конституційний Суд України зазначив, "…що визнання неконституційним Закону № 2222 у зв`язку з порушенням процедури його розгляду та ухвалення означає відновлення дії попередньої редакції норм Конституції України, які були змінені, доповнені та виключені Законом № 2222. Це забезпечує стабільність конституційного ладу в Україні, гарантування конституційних прав і свобод людини і громадянина, цілісність, непорушність та безперервність дії Конституції України, її верховенство, як Основного Закону держави на всій території України".

з 04.06.2019 положення пункту "е" частини першої статті 55 Закону № 1788 діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII, а саме: "право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку".

Суд першої інстанції вірно зазначив, що посилання відповідача на положення пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції Закону № 213-VIII) щодо обмеження права на пільгову пенсію за вислугу років наявністю спеціального стажу у 26 років 6 місяців станом на 11.10.2017 є безпідставним.

З матеріалів справи встановлено, що при підрахунку наявності у позивача достатнього спеціального стажу для призначення пенсії, відповідачем враховано наступні періоди його роботи:

з 02.09.1991 по 25.08.1999 керівником допризовної підготовки молоді Пісківської середньої школи;

з 25.08.1999 по 31.12.2016 вчителем трудового навчання та фізичного виховання Моквинської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів;

з 01.01.2017 по 04.09.2018 вчителем трудового навчання та фізичного виховання Моквинської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Пісківської сільської ради Костопільського району Рівненської області;

з 05.09.2018 по 30.08.2019 вчителем фізичної культури та предмета "Захист Вітчизни" Пісківського ліцею імені Героїв земляків.

З трудової книжки серії НОМЕР_2 судом апеляційної інстанції встановлено, що періоди роботи позивача у: Пісківській середній школі вчителем трудового навчання та фізичного виховання з 02.09.1991 по 25.08.1999 підтверджується записами № 6 та № 7 у трудовій книжці; у Моквинській загальноосвітній школі І-ІІ ступенів вчителем трудового навчання та фізичного виховання з 25.08.1999 по 31.12.2016 підтверджується записом № 8 у трудовій книжці; у Пісківському ліцеї імені Героїв земляків вчителем фізичної культури та предмета "Захист Вітчизни" з 05.09.2018 по 30.08.2019 підтверджується записами № 16 та № 17 у трудовій книжці (а.с.14-17).

Згідно зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, за наявності відповідних записів про роботу у трудовій книжці трудовий стаж вважається підтвердженим належним чином.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього ж Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з довідкою Пісківського ліцею імені Героїв-земляків Пісківської сільської ради Костопільського району Рівненської області від 29.08.2019 № 74 в матеріалах справи, з 01.01.2017 по 04.09.2018 ОСОБА_1 працював вчителем трудового навчання та фізичного виховання Моквинської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Пісківської сільської ради Костопільського району Рівненської області, яка реорганізована у Моквинську філію Пісківського ліцею імені Героїв-земляків рішенням сесії Пісківської сільської ради від 21.08.2018 № 426; а також вчителем фізичної культури та предмета "Захист Вітчизни" Пісківського ліцею імені Героїв земляків з 05.09.2018 по 30.08.2019 (наказ від 04.09.2018 № 89-К та від 28.08.2019 № 130-К), що складає 3 роки 8 місяців (а.с.13).

Станом на 02.09.2019 (звернення позивача з заявою про призначення пенсії) стаж позивача становив понад 29 років, що, відповідно до пункту "е" частини першої статті 55 Закону № 1788 у первісній редакції, чинній до внесення змін Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII, є достатнім для призначення позивачу пенсії за вислугою років.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що визнання положень статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII, неконституційними та застосування з 04.06.2019 положення пункту "е" частини першої статті 55 Закону № 1788 в первісній редакції, не повинне впливати на обрахунок стажу позивача, оскільки позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення даного виду пенсії на час, коли ним набуте відповідне право на призначення пенсії за вислугу року.

Отже на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії у позивача було право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Таким чином, відмова у призначенні позивачу пенсії основана на висновках відповідача про відсутність у позивача необхідного спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (11.10.2017) свідчить про необґрунтованість рішення відповідача та його протиправність.

Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача у спірних відносинах суд виходить з того, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, а практичне застосування ефективного механізму захисту для адміністративного суду є обов`язковим, оскільки протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При цьому, ефективний засіб правового захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату, а ухвалення рішень, які безпосередньо не призводять до змін в обсязі прав, та забезпечення їх примусової реалізації не відповідає змісту цього поняття.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" ЄСПЛ зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Суд вказав, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Разом з цим, у рішенні ЄСПЛ "Салах Шейх проти Нідерландів" визначено, що ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), відповідно до пункту 1.7. якого днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 243, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року у справі №460/3609/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України з урахуванням пункту 3 розділу VI "Прикінцевих положень" Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В. Я. Макарик
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська