Справа № 560/744/20
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2020-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/744/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Михайлов О.О.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

27 травня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Курка О. П. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив:

- визнати протиправною відмову комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ІІ групи інвалідності пов`язаної із захистом Батьківщини;

- скасувати пункт 26 протоколу №182 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсації сум від 27.12.2019;

- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної із захистом Батьківщини, у розмірах передбачених пунктом "б" частини 1 статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", із врахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про безпідставність відмови відповідача, що оформлена протоколом від 27.12.2019 № 182, у призначенні йому одноразової грошової допомоги, як такої, що порушує його право на соціальний захист та отримання належної суми грошової допомоги, оскільки ІІ група інвалідності йому встановлена понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності. Позивач вважає таке рішення протиправним, оскільки з 08.11.2019 він набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 березня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги, позивач фактично продублював доводи, наведені ним у позовній заяві, виклавши їх лише в призмі висновків суду першої інстанції. При цьому, позивач зазначає про неврахування судом першої інстанції правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 30.09.2019 року у справі №825/1380/18.

Правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Відповідно до приписів ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, старший прапорщик ОСОБА_1 звільнений наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 25.10.2019 №16-РС у запас, відповідно до частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за пунктом 2 підпункту "б" (за станом здоров`я), виключений зі списків особового складу та частини та всіх видів забезпечення.

Відповідно до довідки МСЕК від 05.10.2015 № 0004615, під час первинного огляду, ОСОБА_1 встановлено 5% втрати працездатності без встановлення інвалідності. Вказане стало підставою для отримання позивачем допомоги в сумі 4823 грн.

При повторному огляді, відповідно до довідки МСЕК від 08.11.2019 № 0050955, ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності з 08.11.2019, внаслідок травми пов`язаної із захистом Батьківщини.

15.11.2019 позивач звернувся до Кам`янець-Подільського об`єднаного міського військового комісаріату із заявою з проханням виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини, яка була скерована спочатку до Хмельницького обласного військового комісаріату, а в подальшому до Міністерства оборони України.

Згідно з рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладеним в п.26 протоколу № 182 від 27.12.2019 року, позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки ІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, встановлено йому понад дворічний термін після встановлення ступеня працездатності. Допомога у зв`язку з встановленням 5% втрати працездатності виплачена в сумі 4823 грн.

Вважаючи такі дії відповідача неправомірними, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність рішення відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги позивачу, оскільки зміна підстав для призначення позивачу одноразової допомоги відбулась після спливу дворічного строку, визначеного п. 4 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та п. 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Ключовим правовим питанням у справі є правильність застосування до спірних правовідносин абз.2 п.4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) та п.8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі Порядок № 975).

З урахуванням частої зміни законодавства, у справах цієї категорії насамперед потрібно встановити, які правові норми регулюють відносини сторін на час виникнення спору.

Спір виник щодо права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІI групи інвалідності з 08.11.2019, внаслідок травми, захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Відповідно до абз.3 п.3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Отже, до спірних відносин застосовується законодавство, що діяло на 08.11.2019.

Згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII, який набрав чинності з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Положення пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2014.

Згодом, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

Обидві ці норми пункту 4 статті 16-3 Закону (абз. 1 і 2) передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності чи ступеня втрати працездатності.

Правовідносини щодо первинного встановлення втрати працездатності виникли після набрання чинності зазначеним Законом, тому пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII застосовується до позивача.

Суд звертає увагу, що на час первинного встановлення втрати працездатності позивачеві (05.10.2015 ) правова норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, вже діяла.

З дня первинного встановлення ступеню втрати працездатності (05.10.2015) до дня встановлення ІІ групи інвалідності (08.11.2019) минуло понад два роки. Відтак, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі.

Відповідно до п.4 ст.16-3 Закону № 2011-XII дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. При цьому причина інвалідності (ступеня втрати працездатності) для обчислення строку самостійного правового значення не має.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що у позивача відсутнє право на отримання зазначеної одноразової грошової допомоги, оскільки зміна підстав для призначення позивачу одноразової допомоги відбулась після спливу дворічного строку.

Зазначена позиція суду апеляційної інстанції повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка висвітлена у постановах від 20.02.2020 у справі № 806/714/18, від 04.03.2020 у справі № 240/5765/18.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують обставин досліджених судом першої інстанції та висновки про задоволення позову на основі цих обставин.

Крім того, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо відмови в задоволенні позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 березня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Курко О. П. Гонтарук В. М.