Справа № 743/698/20
Суддя: Сташків В. Б.
Дата ухвалення: 2020-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 743/698/20
Провадження № 2-а/743/131/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2020 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого-судді СТАШКІВА В.Б.,

за участю: - секретаря судового засідання НЕРУС Н.І.,

- перекладача АДАШЕВА Іномжона (в режимі відеоконференції з Дніпровським районним судом м. Києва),

учасники справи: - представник Центрального міжрегіонального управління

Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області

МЕЛЬНИК М.М. (в режимі відеоконференції з Дніпровським

районним судом м. Києва),

- громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (в режимі відеоконференції з Чернігівським ПТПІ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ріпки в залі суду справу

за позовом Центрального міжрегіонального управління Державної

міграційної служби у м. Києві та Київській області

до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1

про продовження строку затримання,

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позиції позивача та відповідача, їх заяви (клопотання), інші процесуальні дії у справі.

29 травня 2020 р. ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області звернулось до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з адміністративним позовом до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому ставилось питання про продовження строку затримання останнього на 6 місяців.

Позовні вимоги мотивовані тим, що:

- рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 6 грудня 2019 р.було примусово видворено громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі території України та затримано громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України, з поміщенням останнього до Чернігівського ПТПІ до 5 червня 2020 року включно;

- згідно листа ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 20.01.2020 р. № 8010.8.5-2967/8010.8-20, останні зверталися до Консульського відділу Посольства Україні в Україні з клопотанням ідентифікувати та документувати свідоцтвом про повернення на Батьківщину громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- уповноваженими органами Республіки Узбекистан на ім`я громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 було видано проїзний документ (свідоцтво) на повернення в Республіку Узбекистан № НОМЕР_1 , який був чинний до 29.02.2020 р.;

- 3, 10, 24 лютого 2020 р. громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 надавав заяви, в яких, спочатку, відмовився придбавати авіаквиток за власний кошт, потім, вказав, що може придбати квиток на 27.02.2020 р., але, остаточно, відмовився придбавати авіаквитки за власний кошт;

- листами ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області повідомляло Чернігівське ПТПІ про планування вильоту громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 20 та 27 ІНФОРМАЦІЯ_2 2020 ІНФОРМАЦІЯ_1 . за маршрутом "БОРИСПІЛЬ-ТАШКЕНТ";

- згідно листа ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 06.05.2020 р. (номер не видно), останні зверталися до Консульського відділу Посольства Україні в Україні з клопотанням повторно документувати свідоцтвом про повернення на Батьківщину громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 закрито пункти пропуску через державний кордон;

- строк затримання відповідача закінчується 5 червня 2020 р., а на даний час неможливо забезпечити його примусове видворення, так як відсутня співпраця з боку відповідача, бо відповідач відмовився від повернення на Батьківщину, з особистих міркувань.

Ухвалою судді Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 29 травня 2020 р. відкрито провадження по справі та призначено її на 29 травня 2020 р. в режимі відеоконференції з Дніпровським районним судом м. Києва, за участю представника позивача та перекладача та в режимі відеоконференції з Чернігівським ПТПІ, за участю відповідача.

В судовому засіданні:

- представник ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області МЕЛЬНИК М.М. позов підтримав, з підстав вказаних в ньому;

- громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 проти задоволення позову, заперечував, так як хоче залишитись в Україні. Вказав про наявність у нього адвоката, просив перенести розгляд справи на понеділок. Під час дослідження судом матеріалів справи покинув приміщення Чернігівського ПТПІ, де проводилась відеоконференція за його участю.

Враховуючи скорочені строки розгляду справи, не можливість їх продовження, суд вважає за можливе розглянути справу, з урахуванням доказів наданих позивачем та пояснень відповідача, за відсутності адвоката.

Судом встановлено, що:

- 25 вересня 2012 р. громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було засуджено Дарницьким районним судом м. Києва за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України до 12 років позбавлення волі, а ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.11.2017 р. останнього було звільнено умовно-достроково, невідбута частина 1 рік 7 місяців 17 днів позбавлення волі;

- 7 жовтня 2019 р., в м. Києві, було виявлено громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 1 ст. 203 КУпАП, за порушення встановленого порядку перебування іноземців в Україні, прийнято рішення про примусове повернення з України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у термін до 17.10.2019 року;

- 5 грудня 2019 р. уповноваженими особами ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було піддано адміністративному затриманню, на підставі ч. 2 ст. 263 КУпАП, прийнято рішення про поміщення громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Чернігівського ПТПІ;

- 5 грудня 2019 р. громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було, за актом приймання-передавання іноземця або особи без громадянства, передано до Чернігівського ПТПІ.

- рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 6 грудня 2019 р.було примусово видворено громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі території України та затримано громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України, з поміщенням останнього до Чернігівського ПТПІ до 5 червня 2020 року включно;

- згідно листа ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 20.01.2020 р. № 8010.8.5-2967/8010.8-20, останні зверталися до Консульського відділу Посольства Україні в Україні з клопотанням ідентифікувати та документувати свідоцтвом про повернення на Батьківщину громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- уповноваженими органами Республіки Узбекистан на ім`я громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 було видано проїзний документ (свідоцтво) на повернення в Республіку Узбекистан № НОМЕР_1 , який був чинний до 29.02.2020 р.;

- 3, 10, 24 лютого 2020 р. громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 надавав заяви, в яких, спочатку, відмовився придбавати авіаквиток за власний кошт, потім, вказав, що може придбати квиток на 27.02.2020 р., але, остаточно, відмовився придбавати авіаквитки за власний кошт;

- листами ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області повідомляло Чернігівське ПТПІ про планування вильоту громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 20 та 27 ІНФОРМАЦІЯ_2 2020 р. за маршрутом "БОРИСПІЛЬ-ТАШКЕНТ";

- згідно листа ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 06.05.2020 р. (номер не видно), останні зверталися до Консульського відділу Посольства Україні в Україні з клопотанням повторно документувати свідоцтвом про повернення на Батьківщину громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Джерела права застосовані (не застосовані) судом.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Стаття 30 вказаного Закону регламентує, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більше як на 18 місяців (ч. 4).

Згідно пп. f п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

У п. 103 Рішенні Європейського суду з прав людини від 17 квітня 2014 року "Справа "Анатолій Руденко проти України", стало остаточним 17 липня 2014 року (№ 50264/08) вказано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин (див. для застосування цих принципів у контексті підпункту "e" пункту 1 статті 5 Конвенції рішення у справах "Вітольд Літва проти Польщі", заява N 26629/95, п. 78, ЄСПЛ 2000-III, та "Станєв проти Болгарії" [ВП], заява N 36760/06, п. 143, ЄСПЛ 2012).

Згідно п. 164 рішення Європейського суду з прав людини в справі "А. та інші проти Сполученого Королівства" (A. and Others v. the United Kingdom) будь-яке позбавлення свободи у відповідності до другої частини пп. f п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод буде виправданим лише до тих пір, поки йде процес депортації або екстрадиції. Якщо така процедура не виконується з належною ретельністю, позбавлення волі перестає бути допустимим відповідно до пп. f п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 289 КАС України.

Згідно ч.ч. 11, 13 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців. Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Виходячи з правового аналізу ст. 289 КАС України можна стверджувати, що інститут продовження строку затримання застосовується адміністративним судом у разі наявності АЛЬТЕРНАТИВНИХ УМОВ, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, якими є: 1) або відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації, 2) або неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи. При цьому, наявність хоча б однієї з яких надає підстави для прийняття адміністративним судом рішення про продовження затримання такої особи в межах максимально можливого строку (18 місяців).

Даний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постановах від 28 серпня 2019 року у справі №743/1263/17 та від 17 січня 2019 року у справі №743/1240/17 та постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2020 р. у справі № 743/388/20.

Згідно підпункту 1 пункту 1 Рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 13.03.2020, введеного в дію Указом Президента від 13.03.2020 №87/2020, розпорядження Кабінету Міністрів України «Про тимчасове закриття деяких пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю і припинення в них пішохідного сполучення» від 13.03.2020 № 288-р, розпорядження Кабінету Міністрів України «Про тимчасове обмеження перетинання державного кордону, спрямоване на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 14.03.2020 № 287-р тимчасово закрито пункти пропуску через державний кордон та пункти контролю, а також тимчасово припинено пішохідне сполучення у пунктах пропуску через державний кордон.

Оцінка суду.

Враховуючи те, що особа громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ідентифікована, так як уповноваженими органами Республіки Узбекистан на ім`я останнього видано проїзний документ (свідоцтво) на повернення в Республіку Узбекистан № НОМЕР_1 , зважаючи на те, що, як відсутність у громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсних документів, що дають право виїзду з України, так і відмова відповідача покинути територію України, після документування його особи свідоцтвом на повернення до країни походження, відсутність коштів на придбання авіаквитка, на думку суду, не відносяться до вичерпних умов, за яких неможливо в т.ч. забезпечити примусове видворення іноземця, передбачених ч. 13 ст. 289 КАС України, що, в свою чергу, свідчить про відсутність правових підстав для продовження строку затримання громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 9, 241-246, 250, 289 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про продовження строку затримання - відмовити

Рішення суду може бути оскаржена до ШОСТОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ в десятиденний строк з дня його проголошення.

Головуючий В.Б.Сташків

Текст рішення виготовлено та

підписано 29 травня 2020 року.