Справа № 640/21544/19
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2020-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши у письмовому провадженні заяву про ухвалення додаткового судового рішення в адміністративній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «С.К.С» до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування наказу,
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «С.К.С» (далі - позивач, ТОВ «С.К.С») з позовом до Головного управління ДПС у Черкаській області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Черкаській області), в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Черкаській області № 544 від 31.10.2019 «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «С.К.С».
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.03.2020 адміністративний позов ТОВ «С.К.С» задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДПС у Черкаській області № 544 від 31.10.2019 «Про проведення фактичної перевірки TOB «С.К.С».

Представником позивача подано до суду заяву про ухвалення додаткового судового рішення шляхом стягнення з Головного управління ДПС у Черкаській області витрат на правову допомогу.

Представником відповідача надіслано до суду заперечення на заяву про ухвалення додаткового судового рішення, в якій просить відмовити в ухваленні додаткового судового рішення.

На підставі частини третьої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України, яким передбачено, що додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, суд розглядає заяву за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши подані учасникам справи документи та матеріали, суд зазначає наступне.

Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частинами першою, сьомою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Згідно з частинами 1, 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Як вбачається з матеріалів справи, між Адвокатським об`єднанням «Правова та економічна безпека» (Адвокат) та ТОВ «С.К.С» (Клієнт) укладено договір про надання правової допомоги б/н від 04.11.2019, згідно умов якого Адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а Клієнт зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки, обумовлені Сторонами.

Відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 1 від 05.11.2019, сторони дійшли згоди, що окрім доручень, наведених в пункті 1.2 Договору про надання правової допомоги від 04.11.2019, Адвокат зобов`язується надавати Клієнту правову допомогу, пов`язану з оскарженням в судовому порядку наказу Головного управління ДПС у Черкаській області №544 від 31.10.2019 «Про проведення фактичної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «С.К.С».

В підтвердження виконання умов договору представником позивача надано копію акту приймання-передачі наданих послуг по Договору про надання правової допомоги № б/н від 04.11.2019, відповідно до якого адвокатом здійснено підготовку та написання позовної заяви про визнання протиправним та скасування наказу № 544 від 31.10.2019 «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «С.К.С», відповіді на відзив, заяви про прискорення розгляду справи.

Згідно поданого рахунку на оплату №24 від 20.03.2020 Адвокатським об`єднанням виставлено позивачу рахунок за надання правничої допомоги на загальну суму 20000,00 грн.

Зі змісту рахунку вбачається, що він виписаний на виконання умов договору б/н від 04.11.2019, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Правова та економічна безпека» та ТОВ «С.К.С», що спростовує твердження представника відповідача про неможливість ідентифікувати за яку саме правову допомогу були сплачені кошти.

Оплата вказаних послуг підтверджується оригіналам платіжного доручення № 39338 від 08.04.2020 на суму 20 000,00 грн.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що вказані судові витрати на загальну суму 20 000,00 грн, з урахуванням наданих доказів є доведеними, співмірними з обсягом наданих адвокатами послуг у даній справі та повністю відповідають вимогам приписів статті 134 КАС України.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права (Рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 № 23-рп/2009 «У справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_1 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу).

Одним з основних прецедентів щодо угод про виплату адвокату гонорару в разі виграшу є справа «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) від 19.10.2000, скарга №31107/96, у якій ЄСПЛ узагальнив свою минулу практику з цього питання і сформулював основні положення стосовно таких угод. Суд зазначив, що згідно з його прецедентною практикою (§ 23 справи «Санді Таймс проти Об`єднаного Королівства (№2)» (Sunday Times v. UK (№2) від 06.11.1980, скарга №6538/74), відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, більше того, умова розумності їх розміру.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Підсумовуючи викладене з урахуванням вимог чинного законодавства та висновків Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку про те, що витрати позивача у відповідності до наданих доказів та матеріалів справи є підтвердженими та підлягають стягненню у відповідності до статті 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у даній справі.

Таким чином, заява позивача про ухвалення додаткового судового рішення є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 132, 134, 139, 241-246, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «С.К.С» про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «С.К.С» (03062, м. Київ, вул. Екскаваторна, 35, ) понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 (двадцять тисяч гривень) 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 235, ).

Додаткове рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.П. Шулежко