Справа № 200/797/20-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2020-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року справа №200/797/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді - доповідача Геращенка І.В., суддів Арабей Т.Г., Міронової Г.М., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року у справі № 200/797/20-а (головуючий І інстанції Олішевська В.В., текст рішення складено 20.03.2020 року у приміщенні суду за адресою: вул. Добровольського, 1, м. Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2020 року ОСОБА_1 (далі-позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Маріупольського об`єднаного управління пенсійного Фонду України Донецької області (далі-відповідач, пенсійний орган), в якому просив:

- визнати протиправними та скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області № 4792 від 21.11.2019 року про відмову в переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності, відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII;

- зобов`язати Маріупольське об`єднане управління пенсійного фонду України Донецької області перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності призначеної за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII;

- зобов`язати Маріупольське об`єднане управління пенсійного фонду України Донецької області призначити, розрахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію державного службовця, відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року, № 3723-XII, починаючи з 12 вересня 2016 року у розмірі 60% заробітку, зазначеного в довідках Територіального управління Державної судової адміністрації № 04-1144 від 07.08.2019 року; № 04-1144 від 07.08.2019 року (а.с. 1-4).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 93-96).

Позивач, з вказаним рішенням суду не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій послався на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просив скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що у розумінні п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII позивач має право на гарантований соціальний захист у вигляді пенсійного забезпечення відповідно до вимог статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII (а.с. 100-102).

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що на час визнання позивача інвалідом та його звернення за призначенням пенсії, позивач перебував на посаді судді місцевого суду, а тому спеціальним законом який регулює спірні правовідносини є Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.07.2016 року № 1402-VII, який передбачає, що пенсія по інвалідності призначається на загальних умовах. Вважає рішення суду законними та обґрунтованим, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Відповідно до приписів статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Суд, заслухав суддю - доповідача, перевірив матеріали справи, обговорив доводи апеляційної скарги, встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, має 2 групу інвалідності з 12.09.2009 року (а.с. 8).

Указом Президента України № 920/2009 від 10.11.2009 року призначено на посаду судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області строком на п`ять років. Відповідно до указу Президента України № 348/2017 від 02.11.2017 року призначений на посаду судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області (а.с.68-69).

25.10.2016 року позивач звернувся до УПФУ Орджонікідзевського району м. Маріуполя з заявою про призначення /перерахунок пенсії, відповідно до якої просив призначити пенсію за інвалідністю (а.с. 37).

Відповідно до Протоколу № 4638 від 10.11.2016 року позивачу призначено пенсію по інвалідності, загальне захворювання, група інвалідності 2, дата встановлення інвалідності 12.09.2016 року розмір пенсії 5364,01 грн (а.с.31-32).

13.04.2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення/перерахунок пенсії, відповідно до якої просив перевести на пенсію по інвалідності ЗУ «Про державну службу» (а.с. 64).

Рішенням № 19 від 25.04.2017 року відмовлено в переведенні з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» (а.с. 62-63).

Відповідно до Розпорядження № 308367 від 21.11.2017 року проведено перерахунок пенсії, відповідно розмір пенсії склав 5364,80 грн. (а.с. 52).

15.08.2019 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про призначення/перерахунок пенсії, відповідно до якої просив перевести на інший вид пенсії (а.с. 73).

Рішенням від 21.11.2019 року № 4792 відповідач відмовив в переведенні з одного виду пенсії на інший (а.с. 5).

Як зазначено в рішенні про відмову заявником для переведення з одного виду пенсії на інший були надані наступні документи: заява від 15.08.2019 р., трудова книжка серія НОМЕР_1 від 11.04.2002 року, Довідки ТУ ДСА № 04-1445 від 07.08.2019 р. про складові заробітної плати за 60 календарних місяців, № 04-1144 від 07.08.2019 р. про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, паспорт, ідентифікаційний номер.

Не погоджуючись з вказаними діями відповідача позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Загальні засади діяльності, статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апарату, а також особливості правовідносин щодо призначення та перерахунку пенсій державним службовцям, оплати праці державних службовців встановлені Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII, який набрав чинності 01.05.2016 року (за винятком окремих положень) (далі - Закон України № 889-VIII).

Згідно п. 1 ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень до № 889-VIII визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, № 52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

В пункті 10 зазначеного розділу вказано, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, в цьому пункті йдеться про осіб, які займають посади державних службовців на день набрання чинності Закону № 889-VIII .

Водночас, з дня набрання чинності Закону № 889 (01 травня 2016 року) його дія, відповідно п.12 частини 3 статті 3 Закону № 889-VIII , на позивача, який працює суддею, не поширюється.

Відтак, позивач з початку дії Закону № 889-VIII не займає посаду державного службовця у розумінні п.10 Прикінцевих та перехідних положень до Закону України «Про державну службу» № 889-VIII .

В пункті 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII, зазначено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Перелік посад державної служби, які обіймали особи - державні службовці, що належать до певної категорії посад, передбачених Законом України «Про державну службу» № 3723-ХІІ , визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до ст.25 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ.

Відповідно до частини 1 та 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 року № 229 визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби. До стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 46 Закону 889-VIII, а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців, зокрема, на посадах суддів, прокурорів.

Судами встановлено та не заперечується апелянтом, що позивач в період з 11.04.2002 року по 25.11.2009 року працював на посадах помічника прокурора та з 26.11.2009 року був призначений на посаду судді (а.с. 67-69). Водночас станом на 01.05.2016 року (дата набрання чинності Закону України «Про державну службу» № 889-VIII) позивач мав стаж на посадах віднесених до посад державної служби 14 років 2 місяці 28 днів.

Таким чином, хоч стаж роботи на посадах прокурора та судді, які обіймав ОСОБА_1 зараховується до стажу державної служби, проте з 01.05.2016 року дія ч. 3 ст. 3 Закону № 889-VIII не поширюється на суддів. Адже зарахування державної служби до стажу роботи не є тотожним поняттю та статусу державного службовця за Законом № 889-VIII.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 265/3533/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладине, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції, що відмова відповідача у перерахунку пенсії позивача є правомірною, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року у справі № 200/797/20-а за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року у справі № 200/797/20-а - залишити без змін.

Повний текст постанови складений та підписаний 27 травня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення окрім випадків визначених статтєю 328 Кодексу адміністративного судочинства України, але не менш ніж строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, щодо запобігання поширення короновірусної хвороби (COVID-19).

Суддя-доповідач: І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

Г.М. Міронова