Справа № 380/737/20
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2020-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/737/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Крутько О.В.,

за участю секретаря судового засідання Лізогуб В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Дорощак В.М.,

представника відповідача 1 Комінко М.М.,

представника відповідача 2 Купин М.Я.,

розглянув відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області (відповідач 1)

до Золочівської районної державної адміністрації Львівської області (відповідач 2),

про визнання протиправним та скасування розпоряджень, наказів про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом у якому згідно збільшених позовних вимог просить визнати протиправним та скасувати розпорядження першого заступника голови Золочівської районної державної адміністрації Львівської області від 30.10.2019 № 338 «Про впорядкування структури Золочівської районної державної адміністрації» та розпорядження голови Золочівської районної державної адміністрації Львівської області від 16.12.2019 № 398 «Про внесення змін до розпорядження голови Золочівської районної державної адміністрації від 30.10.2019 № 338» в частині затвердження граничної чисельності працівників апарату, управлінь, відділів та інших структурних підрозділів Золочівської районної державної адміністрації згідно з додатком 3; скасувати наказ начальника управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області № 185-к від 24.12.2019 «Про звільнення ОСОБА_2 у зв`язку зі скороченням штату» та наказ заступника начальника управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області № 17-к від 10.02.2020 «Про внесення змін до наказу № 185-к»; поновити ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста сектору з питань праці та соціально-трудових відносин управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації; стягнути з Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що вона більше 15 років пропрацювала в державній службі на посаді провідного спеціаліста сектору з питань праці та соціально-трудових відносин управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації. 24.12.2019 на підставі наказу № 185-К начальника управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області в період тимчасової непрацездатності позивачку звільнено з вказаної посади у зв`язку з скороченням штату з 31.12.2019. Позивачка стверджує, що її не було у двохмісячний термін персонально попереджено про можливе звільнення із займаної посади, а про звільнення вона дізналась 24.12.2019, тобто у день, коли був виданий наказ про звільнення. Зазначає, що при її звільненні не було враховано переважне право на залишення на роботі та не запропоновано їй іншої роботи в Управлінні соціального захисту населення Золочівської РДА.

Позивач вважає, що розпорядження голови Золочівської РДА від 16.12.2019 № 398 «Про внесення змін до розпорядження голови Золочівської районної державної адміністрації від 30 жовтня 2019 року № 338» в частині скорочення штату чисельності працівників управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації з 35 осіб до 31 особи є незаконним, оскільки при винесенні вищевказаного розпорядження голова Золочівської РДА посилався на нормативно-правові акти, які забороняють скорочувати працівників структурних підрозділів з питань соціального захисту населення місцевих держадміністрацій. Крім того, позивач зазначає, що при видачі наказу про звільнення у зв`язку з скороченням штату відповідач 1 посилався на постанову Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 746, яка є скасованою.

Відповідно до ухвали від 24.01.2020 року відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі, підготовче засідання призначено на 20.02.2020.

Управління соціального захисту населення Золочівської РДА у відзиві на позов зазначає, що 24.12.2019 був виданий наказ № 185-К, відповідно до якого ОСОБА_1 мала бути звільнена 31.12.2019 у зв`язку з скороченням штату. 27.12.2019 року позивачка відкрила листок непрацездатності НОМЕР_1 . Звільнення ОСОБА_1 відбулось 11.02.2020 відповідно до наказу № 17-К від 10.02.2020 у перший день виходу працівника на роботу після тимчасової непрацездатності. Згідно з штатним розписом на 2020 рік в Управлінні соціального захисту населення Золочівської РДА ліквідовано сектор праці та соціально-трудових відносин, що унеможливить поновлення позивача на посаді провідного спеціаліста сектору з питань праці та соціально-трудових відносин управління соціального захисту населення райдержадміністрації у разі винесення судом рішення на користь позивача. Управління соціального захисту населення Золочівської РДА повідомило, що станом на час вивільнення позивачки у зв`язку із скороченням не було рівнозначної вакантної посади, у зв`язку із цим начальник управління не мав можливості запропонувати позивачці іншої вакантної рівнозначної посади. Хоча ОСОБА_1 є працівником з тривалим безперервним стажем, її кваліфікація не підходила для переведення на посаду головного спеціаліста відділу сімейної політики та праці. ОСОБА_1 була персонально повідомлена про можливе вивільнення на нараді, яка відбулась 31.10.2019 в управлінні соціального захисту населення. Про її проінформованість про майбутнє вивільнення свідчить долучене до матеріалів справи звернення колективу управління соціального захисту населення райдержадміністрації від 05.11.2019. Під час тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 повідомлено 31.01.2020 заступником начальника управління соціального захисту населення, що в управлінні з`явиться рівнозначна вакантна посада.

Позивач у відповіді на відзив відповідача 1 вказує, що 10.02.2020 року відповідач письмово поштовим відправленням надіслав на її адресу листа, де запропонував їй вакантну посаду провідного спеціаліста відділу сімейної політики і праці на час відпустки без збереження заробітної плати, однак вказаний лист позивачка отримала лише 15.02.2020, тобто після її звільнення 11.02.2020.

Позивачка покликається також на порушення відповідачем-1 вимоги ст. 42 КЗпП України, в якій зазначено, що перевага в залишенні на роботі надається працівникам, яким залишилось менше трьох років до настання пенсійного віку, оскільки до виходу її на пенсію їй залишилось пропрацювати 1,5 роки.

В підготовчому засіданні 20.02.2020 залучено до участі у справі Золочівську районну державну адміністрацію Львівської області, оголошено перерву для долучення додаткових доказів на 17.03.2020.

17.03.2020 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду на 23.04.2020.

Відповідач 2 у відзиві на позовну заяву стверджує, що розпорядження голови райдержадміністрації від 30.10.2019 № 338 «Про впорядкування структури Золочівської районної державної адміністрації» та від 16.12.2019 № 398 «Про внесення змін до розпорядження голови Золочівської районної державної адміністрації від 30.10.2019 № 338» були прийняті на виконання чинних нормативно-правових актів та в межах визначених повноважень. Зокрема, відповідач 2 покликається на ст.5 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та ст. 17 Закону України «Про державну службу».

23.04.2020 прийнято ухвалу про витребування доказів, згідно якої відповідача 2 зобов`язано подати повідомлення про оскарження розпорядження Золочівської районної державної адміністрації Львівської області від 30.10.2019 № 338 та розпорядження Золочівської районної державної адміністрації Львівської області від 16.12.2019 № 398.

На виконання ухвали суду про витребування доказів відповідач 2 подав копію оголошення про оскарження вищевказаних нормативно-правових актів на сайті http:/www.zolochiv-rda.gov.ua/

В судовому засіданні 21.05.2020 позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали, представники відповідача 1 та відповідача 2 проти позову заперечили.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача 1 та представника відповідача 2, оцінивши докази, які мають значення для справи суд виходив з наступного.

ОСОБА_1 з 16.11.2004 року була працівником Управління праці та соціального захисту населення, з 01.05.2007 працювала провідним спеціалістом сектору з питань праці та соціально-трудових відносин управління соціального захисту населення Золочівської райдержадміністрації.

Згідно розпорядження № 14 Золочівської районної державної адміністрації Львівської області від 23.01.2019 «Про затвердження структури та граничної чисельності структурних підрозділів Золочівської районної державної адміністрації» з додатком № 1 загальна штатна чисельність працівників Управління соціального захисту складала 35 осіб.

Кабінет Міністрів України 19.06.2019 прийняв постанову № 746 «Про внесення змін у додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2014 р. № 91», згідно додатку до якої встановив граничну чисельність працівників місцевих державних адміністрацій (Львівська область - 798 працівників). При цьому, у примітці до даної постанови зазначено, що під час визначення граничної чисельності працівників місцевих адміністрацій чисельність працівників структурних підрозділів з питань соціального захисту населення не скорочувалася.

03.11.2019 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 926 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України та скасування постанови Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 р. № 746» у додатку до якої визначено граничну чисельність працівників місцевих державних адміністрацій (Львівська область - 798 працівників). У примітці 2 до даної постанови зазначено, зокрема, що не скорочується чисельність працівників структурних підрозділів з питань соціального захисту населення місцевих держадміністрацій, крім районних держадміністрацій Вінницької (скорочення 59 одиниць), Дніпропетровської (скорочення 35 одиниць), Закарпатської (скорочення 88 одиниць), Запорізької (скорочення 207 одиниць), Київської (скорочення 55 одиниць), Кіровоградської (скорочення 97 одиниць), Миколаївської (скорочення 136 одиниць), Одеської (скорочення 32 одиниці), Сумської (скорочення 111 одиниць), Тернопільської (скорочення 51 одиниця), Харківської (скорочення 26 одиниць), Хмельницької (скорочення 147 одиниць) областей та вакантних посад.

Розпорядженням Львівської обласної державної адміністрації від 30.10.2019 № 1214/0/5-19 «Про затвердження граничної чисельності працівників апаратів районних державних адміністрацій та їх структурних підрозділів», у додатку встановлено граничну чисельність працівників апаратів районних державних адміністрацій та їх структурних підрозділів Золочівський район 79, а згідно внесених змін у вказане розпорядження 86 осіб.

Згідно розпорядження Золочівської районної державної адміністрації № 338 від 30.10.2019 «Про впорядкування структури Золочівської районної державної адміністрації» затверджено, зокрема у п.3 граничну чисельність працівників апарату, управлінь, відділів та інших структурних підрозділів Золочівської районної державної адміністрації згідно з додатком 3 (зокрема, управління соціального захисту населення 27 штатних одиниць).

Згідно розпорядження Золочівської районної державної адміністрації № 398 від 16.12.2019 «Про внесення змін до розпорядження голови Золочівської районної державної адміністрації від 30 жовтня 2019 № 338» додаток 3 розпорядження № 338 від 30.10.2019 викладено у новій редакції, зокрема передбачено, що гранична чисельність працівників управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації становить - 31 штатну одиницю.

24.12.2019 Управлінням соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області видано наказ № 185-к «Про звільнення ОСОБА_2 у зв`язку зі скороченням штату», згідно якого з покликанням на постанову Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 746, розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації від 30.10.2019 № 1241/0/5-19 та розпорядження голови РДА від 16.12.2019 № 398 ОСОБА_1 31.12.2019 звільнено з посади провідного спеціаліста сектору з питань праці та соціально-трудових відносин управління соціального захисту населення Золочівської райдержадміністрації у зв`язку зі скороченням штату.

Відповідно до наказу № 17-К від 10.02.2020 «Про внесення змін до наказу № 185-к», у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_2 , текст наказу начальника управління соціального захисту населення Золочівської райдержадміністрації від 24.12.2019 № 185-к викладено в такій редакції: «звільнити з посади провідного спеціаліста сектору з питань праці та соціально-трудових відносин управління соціального захисту населення Золочівської райдержадміністрації ОСОБА_1 з 11.02.2020 у зв`язку з скороченням штату».

Позивачка вважає звільнення її з посади неправомірним, тому звернулась до суду з вищезазначеними вимогами.

Частиною шостою статті 43 Конституції України гарантовано громадянам захист від незаконного звільнення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначені Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII).

Частинами 1-2 статті 1 цього Закону визначено, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави. Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

За приписами ч.1 ст.3 Закону України «Про державну службу», цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Положеннями ч.3 ст.5 Закону України «Про державну службу» визначено, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців в частині відносин, не врегульованих цим законом.

Відповідно до ст.43 Закону України «Про державну службу», підставою для зміни істотних умов державної служби, зокрема, є скорочення чисельності або штату працівників у зв`язку з оптимізацією системи державних органів чи структури окремого державного органу.

Пункт 4 ст.83 Закону України «Про державну службу» серед підстав для припинення державної служби виділяє її припинення за ініціативою суб`єкта призначення.

Згідно з п.1 ч.1 статті 87 цього ж Закону, підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі

Частиною 3 цієї ж статті визначено, що процедура вивільнення державних службовців на підставі п.1 ч.1 цієї статті визначається законодавством про працю. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Отже, процедура вивільнення державних службовців на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» регулюється нормами Кодексу законів про працю України.

Разом з тим, абзацом 2 частини третьої статті 87 Закону передбачено, що державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Положеннями ч.1 ст.42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках скорочення чисельності або штату працівників враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Беручи до уваги наведені положення Закону України «Про державну службу» та Кодексу законів про працю України, суд дійшов висновку, що звільнення з державної служби з підстав скорочення чисельності або штату працівників, ліквідації чи реорганізації державного органу допускається та є правомірним лише у випадку, коли неможливо запропонувати особі іншу рівноцінну посаду або перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі.

Як зазначено в абзаці першому пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення ч. 1 ст. 40, ч.ч.1, 3 ст.49-2 КЗпП України видно, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 28.03.2018 у справі № 805/708/16-а, від 14.02.2019 № 804/16489/15.

При вирішенні справи суд виходив з наступного.

ОСОБА_1 було звільнено з посади провідного спеціаліста сектору з питань праці та соціально-трудових відносин управління соціального захисту населення Золочівської райдержадміністрації у зв`язку зі скороченням штату з покликанням на Постанову Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 746.

Постанова Кабінет Міністрів України 19.06.2019 № 746 «Про внесення змін у додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2014 р. № 91» та Постанова Кабінету Міністрів України від 03.11.2019 № 926 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України та скасування постанови Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 р. № 746» не передбачали скорочення чисельності працівників структурних підрозділів з питань соціального захисту населення місцевих державних адміністрацій, крім районних держадміністрацій Вінницької, Дніпропетровської, Закарпатської, Запорізької, Київської, Кіровоградської, Миколаївської, Одеської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Хмельницької областей та вакантних посад.

Розпорядження Золочівської районної державної адміністрації № 338 від 30.10.2019 «Про впорядкування структури Золочівської районної державної адміністрації» та розпорядження Золочівської районної державної адміністрації № 398 від 16.12.2019 «Про внесення змін до розпорядження голови Золочівської районної державної адміністрації від 30 жовтня 2019 № 338», якими передбачено скорочення чисельності працівників управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації (з 35 штатних одиниць до 27 та 31 відп.) не відповідають постанові Кабінету Міністрів України 19.06.2019 № 746 та постанові Кабінету Міністрів України від 03.11.2019 № 926, а отже є протиправними в частині затвердження граничної чисельності працівників апарату, управлінь, відділів та інших структурних підрозділів Золочівської районної державної адміністрації (додаток 3), чисельність працівників управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації скорочена безпідставно.

У матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення ОСОБА_1 про наступне вивільнення працівників (персонально, під розписку та у встановлений строк), хоча позивач не заперечує того, що їй було відомо про скорочення посад в управлінні, що також підтверджується копією колективного звернення працівників управління соціального захисту населення Золочівської РДА від 05.11.2019 а.с.26-28.

Відповідачем-1 також не надано доказів, що державний службовець ОСОБА_1 не могла бути переведеною та іншу посаду відповідно до її кваліфікації чи вона відмовилась від такої посади. Відповідно до листа Управління соціального захисту населення Золочівської РДА від 10.02.2020 № 363 ОСОБА_1 запропоновано посаду провідного спеціаліста відділу сімейної політики і праці на час відпустки працівника, однак зазначена пропозиція надійшла до позивачки після її звільнення з посади.

Суд приймає до уваги покликання позивача на її тривалий безперервний стаж роботи на державній службі. До настання пенсійного віку позивачці залишилось менше трьох років. Тому відповідач-1 повинен був надати оцінку наявності у ОСОБА_1 переваг в залишенні на роботі.

Натомість, не підтверджується покликання позивачки на те, що її було звільнено у період тимчасової непрацездатності, оскільки до наказу № 185-К від 24.12.2019 «Про звільнення ОСОБА_2 у зв`язку зі скороченням штату», після подання позову до суду відповідач-1 вніс зміни у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю позивача та згідно наказу № 17-к від 10.02.2020 передбачив звільнення ОСОБА_1 з 11.02.2020 року.

З огляду на допущені порушення при звільненні ОСОБА_1 , наказ начальника управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області № 185-к від 24.12.2019 «Про звільнення ОСОБА_2 у зв`язку зі скороченням штату» з внесеними змінами згідно з наказом заступника начальника управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області № 17-к від 10.02.2020 «Про внесення змін до наказу № 185-к» слід скасувати.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 січня 2013 року у справі «Волков проти України» звертаючи увагу на необхідність поновлення особи на посаді, як спосіб відновлення порушених прав, зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та має бути адекватним наявним обставинам і виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Частиною першою статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі в зв`язку із повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Отже, на підставі вищевикладених норм та досліджених і оцінених доказів, суд дійшов висновку поновити ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста сектору з питань праці та соціально-трудових відносин управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації.

Згідно із частиною другою статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100) відповідно до п. 2 якого середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Пунктом 5 Порядку №100 передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно копії довідки про доходи від 28.02.2020 № 9 та копії довідки про доходи № 12 від 02.04.2020 нарахована заробітна плата позивача: у листопаді 2019 року складає 7450, 85 грн., фактична кількість відпрацьованих робочих днів 21, у грудні 2019 8355,45 грн., фактична кількість відпрацьованих робочих днів 18, у січні 2020 0. Отже, загальний розмір заробітної плати слід визначати за листопад та грудень 2019 року та складає 15806,30 грн. Загальна кількість відпрацьованих робочих днів за цей період становить 39, тому розмір середньоденної нарахованої заробітної плати складає 405,29 грн. ((7450,85+8355,45):39)

Кількість робочих днів за період вимушеного прогулу, що підлягає стягненню на користь позивача становить 69 робочих днів з 11.02.2020 по 21.05.2020 включно.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню на користь позивача, становить 27965 коп. (405 грн. 29 коп. х 69 робочих днів вимушеного прогулу).

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідачі позовних вимог не спростували.

Позов слід задоволити повністю. Визнати протиправним та скасувати розпорядження першого заступника голови Золочівської районної державної адміністрації Львівської області від 30.10.2019 № 338 «Про впорядкування структури Золочівської районної державної адміністрації» та розпорядження голови Золочівської районної державної адміністрації Львівської області від 16.12.2019 № 398 «Про внесення змін до розпорядження голови Золочівської районної державної адміністрації від 30.10.2019 № 338» в частині затвердження граничної чисельності працівників апарату, управлінь, відділів та інших структурних підрозділів Золочівської районної державної адміністрації згідно з додатком 3. Скасувати наказ начальника управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області № 185-к від 24.12.2019 «Про звільнення ОСОБА_2 у зв`язку зі скороченням штату» з внесеними змінами згідно з наказом заступника начальника управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області № 17-к від 10.02.2020 «Про внесення змін до наказу № 185-к». Поновити ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста сектору з питань праці та соціально-трудових відносин управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації. Стягнути з Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.02.2020 по 21.05.2020 у розмірі 27965 грн.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста сектору з питань праці та соціально-трудових відносин управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допустити до негайного виконання відповідно до статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.14, 139, 241-246, 250, 255, 264 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити повністю.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження першого заступника голови Золочівської районної державної адміністрації Львівської області від 30.10.2019 № 338 «Про впорядкування структури Золочівської районної державної адміністрації» та розпорядження голови Золочівської районної державної адміністрації Львівської області від 16.12.2019 № 398 «Про внесення змін до розпорядження голови Золочівської районної державної адміністрації від 30.10.2019 № 338» в частині затвердження граничної чисельності працівників апарату, управлінь, відділів та інших структурних підрозділів Золочівської районної державної адміністрації згідно з додатком 3.

Скасувати наказ начальника управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області № 185-к від 24.12.2019 «Про звільнення ОСОБА_2 у зв`язку зі скороченням штату» з внесеними змінами згідно з наказом заступника начальника управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області № 17-к від 10.02.2020 «Про внесення змін до наказу № 185-к».

Поновити ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста сектору з питань праці та соціально-трудових відносин управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.02.2020 по 21.05.2020 у розмірі 27965 грн.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста сектору з питань праці та соціально-трудових відносин управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст.295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення виготовлено 27.05.2020.

Суддя Крутько О.В.