Справа № 200/177/20-а
Суддя: Хохленков О.В.
Дата ухвалення: 2020-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2020 р. Справа№200/177/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Хохленкова О.В., розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

23.01.1988 року під час праці на підприємстві ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» трапився нещасний випадок, за наслідками розслідування якого роботодавцем складено акт про нещасний випадок від 23.01.1988 року, відповідно до якого було встановлено факт нещасного випадку на виробництві.

14.05.1998 року вперше пройшла огляд МСЕК, де була встановлена 15% ступінь втрати профпрацездатності безстроково.

Згідно листа Фонду соціального страхування вбачається що з 01.04.2001року позивачка перебувала на обліку в Бахмутському відділенні фонду соціального страхування.

Отже, в період 01.04.2001 року отримує страхові виплати та має право на отримання їх індексацію.

В липні 2019 року позивачка звернулася з заявою до відповідача в якій просила повідомити чи нараховувалась та виплачувалась індексація щомісячних страхових виплат за весь час перебування на обліку в фонді соціального страхування, та якщо так, то в якій сумі вона нараховувалась, за які періоди часу та коли була сплачена, а якщо ні, то нарахувати і сплатити індексацію за весь період перебування в фонді соціального страхування, а також сплатити компенсацію втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасністю виплати сум індексації.

Фонд соціального страхування листом від 12.08.2019 №Г-01-04/19-400 повідомив проте, що згідно з наданою інформацією та з урахуванням місяців підвищення доходів відділенням здійснено нарахування індексації страхових виплат з місяця перевищення порогу індексації індексом споживчих цін - за період з серпня 2017 року по грудень 2017 року (вибірково в окремі роки та місяці) в загальній сумі 505,42грн.

З 11.10.2017 року нарахування індексації проводиться у відповідно до частини 15 статті 42 закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» одночасно з проведенням перерахунку щомісячної страхової виплати відповідно до закону за цими видами страхування.

Отже, відповідачем з 01.04.2001 року й до теперішнього часу, за виключенням того періоду, коли індексація була сплачена, попущене право позивача на отримання індексації щомісячної страхової виплати у зв`язку зі знеціненням доходів, відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-ХІІ та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку про індексацію грошових доходів населення» від 17.07.2003 № 1078, а також право на компенсацію втрати частини доходів в зв`язку з порушенням строків їх виплати, в зв`язку з несвоєчасністю виплати сум індексації, оскільки відповідно до пункту 4 Порядку у разі несвоєчасної виплати сум індексації проводиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Вважаючи, що відповідачем порушені його соціальні права, просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача в не здійсненні перерахунку та не сплаті індексації щомісячних страхових виплат за період з 01 квітня 2001 року за винятком виплачених сум, а також компенсації втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасністю виплати індексації страхових виплат за період з 01.04.2001 року по день фактичної сплати відповідних сум індексації щомісячних страхових виплат;

- зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату донарахованої суми індексації щомісячних страхових виплат за період з 01 квітня 2001 року за винятком виплачених сум, , а також компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасністю виплати індексації страхових виплат за період з 01 квітня 2001 року по день фактичної сплати відповідних сум індексації щомісячних страхових виплат.

Ухвалою суду від 09 січня 2020 року суд відкрив провадження по справі, призначивши до судового засідання на 05 лютого 2020 року за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

29.01.2020 року представник відповідача через канцелярію суду надав клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку адміністративної справи № 200/10176/19-а.

29.01.2020 року представник відповідача через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву. Зазначений позов вважає необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування заперечень зазначив, що суттєвою обставиною є те, що на момент первинного взяття на облік потерпілого до відділення Фонду він був працевлаштованою особою, про що свідчать записи у трудовій книжці. Позивач жодного разу не повідомляв органи Фонду про зміни у стані свого працевлаштування, звільнення та інше, що свідчить про невиконання потерпілим обов`язків, передбачених Законом України № 1105-XIV від 23.09.1999 року.

В матеріалах справи відсутні докази того, що підприємствами, на яких працювала ОСОБА_1 надсилались до органу Фонду відомості проіндексованої суми оплати праці позивача, а Фонд в свою чергу не приймав цю інформацію до розгляду.

Позиція стосовно того, що за період працевлаштування потерпілого на виробництві, у разі неподання до Фонду роботодавцем необхідних відомостей, на Фонд не покладається обов`язок проводити індексацію щомісячних страхових виплат.

Після отримання документів, необхідних для здійснення розрахунку індексації щомісячної страхової виплати позивачу, Бахмутським міським відділенням була нарахована та виплачена ОСОБА_1 індексація щомісячних страхових виплат за три роки з моменту надання документів та продовжено нарахування та виплату індексації ще до жовтня 2017 року.

Закон № 1105 зобов`язує потерпілого надавати інформацію щодо звільнення та працевлаштування до органу Фонду самостійно. В редакції Закону № 1105 до 01.01.2015 року ст.44 визначала, що зміни стану працевлаштування - це та інформація, яку зобов`язаний надати до органу Фонду сам потерпілий на виробництві, оскільки ця інформація є підставою для зміну розміру його матеріального забезпечення.

Про те, що позивач звільнявся та працевлаштовувався органу Фонду стало відомо тільки у травні 2017 року, коли позивач звернулась до Фонду та надала документи, необхідні для проведення індексації щомісячних страхових виплат.

Позивач звертається до адміністративного суду у 2019 році та оскаржує бездіяльність, просить зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії за 19 років. Вважають, що позивачем порушені строки для звернення до суду для захисту своїх прав та інтересів шляхом оскарження бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії суб`єкта владних повноважень, передбачені ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

У зв`язку з вищевикладеним, з метою недопущення нецільового та незаконного використання коштів Фонду соціального страхування України, керуючись Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Порядком проведення індексації грошових доходів населення. Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області просить суд у позовних вимогах ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

11 лютого 2020 року позивач через канцелярію суду надав заяву про уточнення позовних вимог. Керуючись вимогами ч.1 ст. 47 Кодексу адміністративного судочинства України позивач заявляє про уточнення позовних вимог шляхом викладення їх в наступній редакції: визнати протиправною бездіяльність відповідача в не здійсненні перерахунку та не сплаті на користь позивача індексації щомісячних страхових виплат за період з 01.04.2001 року, за винятком виплачених сум, без врахування розміру пенсії, та визначення базових місяців в яких відбулося підвищення пенсійних виплат, а також компенсації втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасністю виплати індексації страхових виплат за період з 01.04.2001 року по день фактичної сплати відповідних сум індексації щомісячних страхових виплат та

зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату на користь позивача донарахованої суми індексації щомісячних страхових виплат за період з 01.04.2001 року, за винятком виплачених сум, без врахування розміру пенсії, та з визначенням базових місяців в яких відбулося підвищення страхових виплат, а також компенсації втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасністю виплати індексації страхових виплат за період з 01.04.2001 року по день фактичної сплати донарахованих сум індексації щомісячних страхових виплат.

11 лютого 2020 року позивач через канцелярію суду надав відповідь на відзив. В якій зазначив, що фондом соціального страхування безпідставно зменшено розмір індексації страхових виплат на суму підвищення пенсії, та безпідставно взято за базовий місяць - місяць в якому відбулося підвищення пенсії. Тому, позивач вважає, що надійним засобом захисту порушеного права буде - зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату донарахованої суми індексації щомісячних страхових виплат за період з 01.10.2001 року, без включення підвищення розміру пенсії, та з визначенням базових місяців - місяців, в яких відбулося підвищення страхових виплат, а не пенсії та просить суд відхилити аргументи відповідача, як не заслуговуючі на увагу, та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

26 лютого 2020 року відповідач через канцелярію суду надав відзив на заяву про уточнення позовних вимог. Згідно яких зазначає, що норми порядку індексації вбачається, що при проведені індексації щомісячних страхових виплат має бути обов`язково врахована інформація щодо підвищення доходу особи, у тому числі, пенсійних виплат.

У зв`язку з зазначеним, з метою недопущення нецільового та незаконного використання коштів Фонду соціального страхування України, керуючись Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Порядком проведення індексації грошових доходів населення, просить суд, у позовних вимогах ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області () відмовити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 05.02.2020 року провадження по справі №200/177/20-а зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Верховного суду по справі № 200/10176/19-а.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2020 року апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 05.02.2020 року у справі 200/177/20-а задоволена. Ухвала Донецького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року у справі 200/177/20-а- скасовано.

Справу № 200/177/20-а за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії направлено до Донецького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 29.04.2020 року поновлено провадження в адміністративній справі та продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено справу № 200/177/20-а до судового засідання на 28 травня 2020 року.

28.05.2020 року позивач у судове засідання не з`явився. Був повідомлений належним чином про дату час та місце судового розгляду справи.

28.05.2020 року представник відповідача в судове засідання не з`явився. Був повідомлений належним чином про дату час та місце судового розгляду справи.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, паспорт НОМЕР_1 , виданий Артемівським МВ УМВС України в Донецькій області 17.12.1997 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11-12).

Відповідач Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області зареєстровано в якості юридичної особи за кодом , місцезнаходження: 84122, Донецька обл., місто Слов`янськ, вулиця Свободи, 5.

Актом розслідування нещасного випадку (аварії), що стався 23.01.1988 року о 07 год. 30 хв. ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат», встановлений факт нещасного випадку з ОСОБА_1 пов`язаний з виробництвом (а.с.19-20).

Як вбачається з Довідки МСЕК серії 2-18 АД № 030892 позивачу безстроково встановлено 15% ступені втрати професійної працездатності.

В липні 2019 року ОСОБА_1 , звернулась до Фонду соціального страхування України в Донецькій області з заявою щодо надання інформації про нарахування та виплату індексації щомісячних страхових виплат за весь час перебування на обліку.(а.с.21-22).

Листом від 12.08.2019 року № І-01-04/19-400 управління Виконавчої дирекції Фонду в Донецькій області Фонду соціального страхування України повідомило позивача про те, що Фонд соціального страхування з 01.06.2017 року здійснено індексацію страхових виплат за минули період з місяця перевищення порогу індексації індексом споживчих цін, а саме березня 2015 року по лютий 2017 року загальною сумою 442,62 грн, яка була виплачена у липні 2017 року. у подальшому перевищення порогу індексації індексом споживчих цін виникло з серпня 2017 року, на підставі чого індексація здійснювалась відділенням таким чином;

- за серпень 2017 року в сумі 12,56 грн, яка була виплачена у вересні 2017 року,

- за вересень 2017 року в сумі 12,56 грн, яка була виплачена у жовтні 2017 року,

- за жовтень та листопад 2017 року загальною сумою 25,12 грн, яка була виплачена у грудні 2017 року;

- за грудень 2017 року в сумі 12,56 грн, яка була виплачена у січні 2018 року. Загальна сума виплаченої індексації Ваших щомісячних страхових виплат

становить 505.42 грн.

З січня 2018 року відділення припинило нарахування індексації у зв`язку із перерахуванням щомісячної страхової виплати згідно п.2 постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахування розміру страхових виплат потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності та членам їх сімей» від 27.12.2017 №1053, тому що збільшення страхової виплати внаслідок перерахунку перевищило розмір нарахованої індексації.

З 11.10.2017 індексація страхових виплат здійснюється відповідно до частини 15 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» одночасно з проведенням перерахунку щомісячної страхової виплати відповідно до частини 2 статті 37 вищезазначеного Закону.

Отже, спір виник з приводу не нарахування позивачу індексації щомісячної страхової виплати після її призначення та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасністю виплати індексації за період з 01.04.2001 року.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Стосовно строку звернення з цим позовом суд зазначає, що, відповідно до приписів ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач зазначив, що про порушення свого права, а саме, що Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області не проводилось нарахування суми індексації, він дізнався з листа відповідача в серпні 2019 року, тому вважає, що порушення його прав має тривалий характер.

Відповідно до ч. 7 ст. 47 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 03 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі - Закон № 1105-XIV) якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України Про оплату праці.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не пропущений строк звернення з цим адміністративним позовом, через що справа підлягає розгляду по суті позовних вимог.

Щодо обов`язку відповідача здійснювати індексацію страхових виплат суд зазначає наступне:

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі , в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Так, у ст. 1 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 р. № 16/98-ВР (далі Основи законодавства) встановлено, що загальнообов`язкове державне соціальне страхування це система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Відповідно до ст. 4 Основ законодавства залежно від страхового випадку є такі види загальнообов`язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України.

Відносини, що виникають за зазначеними у ч. 1 цієї статті видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до Основ законодавства.

За пенсійним страхуванням згідно зі ст. 25 Основ законодавства надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: пенсії за віком, по інвалідності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсії у зв`язку з втратою годувальника, крім передбачених п. 4 цієї статті; медичні профілактично-реабілітаційні заходи; допомога на поховання пенсіонерів.

Згідно з п. 4 вказаної вище статті за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням; відновлення здоров`я та працездатності потерпілого; допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним своїх трудових обов`язків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв`язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Відповідно до Закону Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" № 1105-14 від 23.09.1999 р. (далі-Закон) всі страхові виплати, починаючи з 01.04.2001 р. виплачуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України.

Відповідно до ст. 28 Закону України від 23.09.1999 р. № 1105-ХIV Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі Закон №1105-ХIV) передбачено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно із Законом Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Згідно до вимог ст.ст. 21,28,30,34,35,40 Закону №1105-ХIV передбачено право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Індексація щомісячних страхових виплат здійснюється згідно із Законом України Про індексацію грошових доходів населення від 03.07.1991 року № 1282-ХII (далі Закон № 1282-ХII) та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року ( надалі - Порядок №1078).

Статтею 1 Закону України Про індексацію грошових доходів населення передбачено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ст.2 вказаного Закону індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Статтею 4 Закону України Про індексацію грошових доходів населення від 03.07.1991 р. № 1282-ХІІ (далі Закон № 1282-ХІІ) передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року місяця опублікуванням Закону України від 06.02. 2003 року № 491-IV Про внесення змін до Закону України Про індексацію грошових доходів населення.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Статтею 5 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що індексація виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, інших видів соціальної допомоги проводиться відповідно за рахунок фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення (п.10), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078 ( із змінами та доповненнями, внесеними постановами Кабміну України від 17.05.2006 р. № 690, від 11.07.2007 р. № 913 та від 12.03.2008 р. № 170) на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що працюючому потерпілому внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання в першу чергу індексується сума оплати праці. Підприємства, установи та організації зобов`язані у двотижневий строк після проведення індексації оплати праці подавати відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань інформацію про розмір оплати праці працюючого потерпілого, проіндексовану її суму та суму індексації. Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань на підставі поданої інформації здійснюють перерахунок сум індексації щомісячної грошової суми, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Пунктом 5 Порядку № 1078 передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. У разі підвищення грошових доходів населення випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції під час визначення розміру підвищення грошових доходів у зв`язку з індексацією враховується рівень такого підвищення .

У разі, якщо потерпілий, що працював, звільнився, то базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для індексації страхової виплати вважається місяць її останнього підвищення.

У випадку, якщо особа надала інформацію відділення виконавчої дирекції Фонду про своє звільнення з роботи з запізненням, то базовим місяцем для проведення індексації буде місяць звернення потерпілого до відділення.

Відповідно до запису у трудовій книжки ОСОБА_1

З 23.09.1983 року по 19.02.2006 рік працювала на різних посадах у ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат»

19.02.2006 року - звільнена, у зв`язку з виходом на пенсію,

з 19.04.2007 року по 24.11.2014 рік працевлаштована,

з 24.11.2014 року по теперішній час не працює.

При цьому, як було зазначено вище, підприємства, установи та організації зобов`язані у двотижневий строк після проведення індексації оплати праці подавати відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань інформацію про розмір оплати праці працюючого потерпілого, проіндексовану її суму та суму індексації. В свою чергу, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань на підставі поданої інформації здійснюють перерахунок сум індексації щомісячної грошової суми, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку.

Приписами частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом лише у разі, якщо рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Відповідно до ст. 16 Закону України Про індексацію грошових доходів населення застраховані особи зобов`язані своєчасно повідомляти страхувальника та страховика про обставини, що впливають на умови або зміни розміру матеріального забезпечення та соціальних послуг.

Разом з цим, суд зазначає, що статтею 44 Закону № 1105-ХІV, на час виникнення спірних правовідносин, передбачені обов`язки застрахованої особи, а саме своєчасно повідомляти робочий орган виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків про обставини, що призводять до зміни розміру матеріального забезпечення, складу соціальних послуг та порядку їх надання (зміни стану непрацездатності, складу сім`ї, звільнення з роботи, працевлаштування, виїзд за межі держави тощо).

При цьому, суд не приймає доводи відповідача щодо неналежного виконання позивачем своїх обов`язків, а саме не надання Фонду документально підтвердженої інформації про звільнення або зміну місця працевлаштування, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 15 ст. 42 Закону № 1105-XIV індексація суми страхової виплати проводиться відповідно до частини другої статті 37 цього Закону, якою передбачено, що перерахування сум щомісячних страхових виплат провадиться також у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати. Таке перерахування провадиться з 1 березня наступного року відповідно до коефіцієнта, затвердженого Кабінетом Міністрів України на підставі даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики.

Крім того, згідно зі ст. 8 Закону № 1282-ХІІ перегляд розмірів державних соціальних гарантій та гарантій оплати праці відповідно до умов, визначених цим Законом, здійснюється уповноваженими на це органами протягом місяця, у якому виникли підстави для перегляду.

За наявності підстав, визначених цим Законом, право населення на реалізацію зазначених гарантій не залежить від прийняття рішень відповідними органами.

Отже, обов`язок здійснення індексації страхової виплати покладений на відповідача і не перебуває під умовою здійснення застрахованою особою певних активних дій.

За даних обставин відповідач фактично переклав всю відповідальність за ненарахування та невиплату індексації страхових виплат на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті, тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно положень статті 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначив ЄСПЛ у справі. Latvia (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі Будченко проти України (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Верховний Суд України у постанові від 24 листопада 2015 року по справі № П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим (реєстраційний № рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 54398764).

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, якими регулюються спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, шляхом визнання протиправною бездіяльність відповідача в не здійсненні перерахунку та не сплаті індексації щомісячних страхових виплат за період з 01 квітня 2001 року за винятком виплачених сум, без врахування розміру пенсії, та визначення базових місяців в яких відбулося підвищення пенсійних виплат.

Щодо позовних вимог стосовно компенсації втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасністю виплати індексації страхових виплат суд вказує на наступне.

Відповідачем щодо спірного періоду дохід у вигляді індексації страхової виплати враховуючи те, що відповідач, навіть тоді коли він у добровільному порядку сплатив суму індексації, а саме

з березня 2015 року по лютий 2017 року, сумою 442,62, яка була виплачена у липні 2017 року,

за серпень 2017 року загальною сумою 12.56 грн - виплачена у вересні 2017 року;

за вересень 2017року загальною сумою 12.56 грн виплачена у жовтні 2017 року;

за жовтень та листопад 2017 року- загальною сумою 25,12 грн виплачена у грудні 2017року;

за грудень 2017 року в сумі 12,56 грн. виплачена у січні 2018року, не сплачено суму компенсації втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасністю виплати індексації. право ОСОБА_1 на отримання компенсації при нарахуванні та виплаті індексації страхових виплат відповідачем було порушене.

З такими висновками не може погодитись суд та зазначає таке.

При нарахуванні компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати слід керуватися Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат (далі Закон № 2050-III), Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів в зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 (далі Порядок № 159).

Стаття 1 Закону № 2050-III визначає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 Закону № 2050-III, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Пунктом 2 Порядку № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Згідно з п. 3 Порядку № 159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Отже, основною умовою для виплати громадянину компенсації передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічного правового висновку дійшла колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 7 листопада 2012 року № 6-131цс12.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

У такому випадку правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Використане у ст. 3 Закону № 2050-ІІІ та п. 4 Порядку № 159, формулювання щодо обчислення компенсації, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину компенсації передбаченої ст. 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Водночас, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст. 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень наведеного Порядку, дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права висловлений Верховним Судом України у постановах від 19 грудня 2011 року (справа № 6-58цс11), від 11 липня 2017 року (справа № 21-2003а16), та Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року (справа № 336/4675/17), від 21 червня 2018 року (№ 523/1124/17), від 03 липня 2018 року (справа № 521/940/17).

Таким чином, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Суд не приймає посилання відповідача на Порядку № 159, яким передбачено, що своєчасно не отриманий з вини громадянина дохід компенсації не підлягає, оскільки, як було встановлено судами у цій справі, індексація страхових виплат не була проведена своєчасно, саме з вини відповідача в наслідок неналежного виконання своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З врахуванням викладеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

За приписами ст. 139 КАС України судовий збір не стягується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст.2-15, 19-20, 42-48, 72-77, 90, 118, 139, 159-165, 199, 205, 244-250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (, Донецька обл., м. Слов`янськ, вул. Свободи, буд. 5) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (, юридична адреса: 84122, Донецька область, м.Слов`янськ, вул.Свободи,5) в не здійсненні перерахунку та не сплаті індексації щомісячних страхових виплат за період з 01 квітня 2001 року за винятком виплачених сум, без врахування розміру пенсії, та визначенням базових місяців в яких відбулося підвищення пенсійних виплат, а також компенсації втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасністю виплати індексації страхових виплат за період з 01.04.2001 року по день фактичної сплати відповідних сум індексації щомісячних страхових виплат.

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (, юридична адреса: 84122, Донецька область, м.Слов`янськ, вул.Свободи,5) здійснити перерахунок та виплату на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) донарахованої суми індексації щомісячних страхових виплат за період з 01 квітня 2001 року за винятком виплачених сум, без врахування розміру пенсії, та визначенням базових місяців в яких відбулося підвищення пенсійних виплат, а також компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасністю виплати індексації страхових виплат за період з 01 квітня 2001 року по день фактичної сплати відповідних сум індексації щомісячних страхових виплат.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 28 травня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної

сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Роз`яснити сторонам, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 Кодексу адміністративного судочинства України, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя О.В. Хохленков