Справа № 280/4921/19
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

28 травня 2020 року (15 год. 00 хв.)Справа № 280/4921/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Калашник Ю.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області (69000, м.Запоріжжя, вул.Сєдова, буд.12, ) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про стягнення капіталізованих платежів,

ВСТАНОВИВ:

10.10.2019 Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області (далі позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до ОСОБА_1 (далі відповідач) про стягнення капіталізованих платежів у розмірі 680 618,70 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, до Запорізького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області за даними електронного обміну інформацією з Державним реєстром загальнообов`язкового державного соціального страхування вперше надійшла інформація про припинення державної реєстрації фізичної особи-підприємця (далі-ФОП) ОСОБА_1 . Зазначає, що відповідно до ст.52 Цивільного кодексу України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Таким чином, фізична особа і після припинення підприємницької діяльності має продовжувати відповідати за своїми зобов`язаннями, а обсяг такої відповідальності не повинен змінюватися. Вказує, що у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи, вимоги її кредиторів задовольняються у такій черговості: у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом. Частиною 2 ст. 1205 ЦК України встановлено, що у разі ліквідації юридичної особи платежі, належні потерпілому або особам, визначеним ст. 1200 цього Кодексу, мають бути капіталізовані для виплати їх потерпілому або цим особам у порядку, встановленому законом або іншим нормативно-правовим актом. Капіталізація платежів здійснюється щодо кожної особи з урахуванням заборгованості за попередні роки та необхідності виплати майбутніх платежів. У відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Запоріжжі з 08.12.2017 на обліку перебував потерпілий від нещасного випадку ОСОБА_2 , який під час роботи на посаді складальника виробів з деревини у ФОП ОСОБА_1 постраждав від нещасного випадку на виробництві, про що 03.10.2017 складено Акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом. У відповідності до Виписки з акту огляду МСЕК ОСОБА_2 встановлено тридцять відсотків втрати професійної працездатності. Постановою Запорізького відділення від 31.05.2019 № 0802/10203/10203.1/17 призначено ОСОБА_2 перераховані щомісячні страхові виплати на відшкодування шкоди у зв`язку з нещасним випадком. Отже, станом на теперішній час страхові виплати на відшкодування шкоди ОСОБА_2 провадить Запорізьке відділення, яке є відокремленим підрозділом Управління без статусу юридичної особи. З урахуванням норм ст.51 Цивільного кодексу України, вбачається, що в разі припинення державної реєстрації ФОП, належні потерпілому платежі мають бути капіталізовані. З огляду на викладене, виникла потреба в капіталізації коштів для відшкодування шкоди, що завдана умовами виробництва ОСОБА_2 в сумі 680 618,70 грн., що підтверджується відповідним розрахунком потреби в капіталізації коштів. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 30.10.2019 відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання на 25.11.2019.

25.11.2019 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 49250), в якому зазначає, що у разі припинення юридичної особи, зобов`язаної відшкодувати шкоду, завдану каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, і встановлення її правонаступників виплата щомісячних платежів покладається на її правонаступників. У разі ліквідації юридичної особи платежі, належні потерпілому, мають бути капіталізовані для виплати їх потерпілому або цим особам у порядку, встановленому законом або іншим нормативно-правовим актом. Розрахунок капіталізованих платежів позивачем проведено у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 №765, якою затверджено Порядок капіталізації платежів для задоволення вимог, то виникли із зобов`язань суб`єкта підприємницької діяльності - банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров`ю. Вказана Постанова прийнята відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», тобто Порядок капіталізації платежів поширюється на правовідносини, що виникли із зобов`язань суб`єкта підприємницької діяльності - банкрута. Отже, вказаний Порядок №765 поширюється на правовідносини з приводу здійснення капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов`язань суб`єкта підприємницької діяльності - банкрута. Підставою для визнання фізичної особи банкрутом є його нездатність задовольнити вимоги кредиторів за грошовими зобов`язаннями та/або виконати обов`язок із сплати обов`язкових платежів. Проте, господарським судом рішення про неспроможність відповідача відновити свою платоспроможність або про визнання відповідача банкрутом не приймалось. Крім того, відповідно до Єдиного державною реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 03.09.2019 внесено запис про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . Вважає, що положення вищевказаного Порядку №765 поширюються лише на правовідносини, пов`язані із процедурою банкрутства боржника. Також у відзиві зазначає, що капіталізація платежів здійснюється тільки у випадку ліквідації фізичної особи-підприємця - страхувальника, після визнання боржника банкрутом та відкриття стосовно нього ліквідаційної процедури. З цього часу платежі, що мають бути виплачені потерпілому в майбутньому, підлягають капіталізації та повинні бути включені до реєстру вимог кредиторів. Зазначає, що в даному випадку відбулась не ліквідація ФОП ОСОБА_1 відповідно Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а припинення діяльності відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 51 Господарського кодексу України (з власної ініціативи підприємця), що виключає можливість застосування до існуючих правовідносин положень Порядку №765. Також зазначає, що Кабінетом міністрів України не затверджено постанови, якою було б врегульовано порядок надходження капіталізованих платежів у випадках ліквідації страхувальників, що не пов`язано з банкрутством. Також представник відповідача зазначає про передчасність вимог позивача. Вважає, що у разі, якщо позивач вважає можливим застосування до спірних правовідносин Порядку №765, то відповідно до п.5-1 Порядку №765 зобов`язаний направити вимогу до суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням суми, визначеної з урахуванням кожного платежу, що підлягає капіталізації. Лише після розгляду відповідачем цієї вимоги та відмови у її задоволенні, у позивача виникло право на звернення до суду за захистом свого порушеного права. Крім того відповідач не погоджується із розрахунком суми капіталізованого платежу. Також представник відповідач зазначає, що постановою Запорізького відділення управління виконавчої дирекції Фонду у Запорізькій області Фонду соціального страхування України від 31.05.2019 №0802/10203/10203.1/17 вбачається, що за висновком потерпілому встановлена стійка втрата професійної працездатності 60% та 3 група інвалідності з повторним оглядом 01.06.2019. Під час повторного переогляду висновком МСЕК від 23 травня 2019 року потерпілому встановлена стійка втрата професійної працездатності 30% та 3 група інвалідності з повторним оглядом 01.06.2020. Постановлено виплати провадити з 23 травня 2019 по 31 травня 2020 року включно. Таким чином, постановою від 31.05.2019 підтверджено необхідність виплати майбутніх платежів до 31.05.2020. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні 25.11.2019 оголошувалась перерва до 05.12.2019.

05.12.2019 позивачем надано суду відповідь на відзив (вх. №51206), у якому позивач зазначає, що із внесенням до ЄДР запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності у відповідача виник обов`язок сплати капіталізованих платежів. Припинення підприємницької діяльності має наслідком втрату особою учасника правовідносин, зокрема, обов`язків страхувальника. Зазначає, що до спірних правовідносин мають застосовуватись нормативно-правові акти за аналогією закону, що регулюють порядок капіталізації юридичної особи, оскільки інше не встановлено законом.

За клопотаннями представників сторін провадження у справі зупинялось.

Також, у зв`язку із запровадженням на території України карантину, розгляд справи відкладався.

28.05.2020 до суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження. Представник відповідача зазначене клопотання підтримує та також просить розглянути справу у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України, при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч. 4 с. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 КАС України, суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 з 08.10.2014 був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

28.09.2017 з працівником ФОП ОСОБА_3 стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, що підтверджено актом про нещасний випадок від 04.10.2017 та актом проведення розслідування нещасного випадку від 04.10.2017.

Відповідно до постанови Запорізького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області від 31.05.2019 №0802/10203/10203.1./17 «Про призначення потерпілому перерахованої щомісячної страхової виплати у разі зміни ступеня працездатності», потерпілий ОСОБА_2 перебуває на обліку з 08.12.2017. За висновком МСЕК від 17.05.2018 серії АБ 0034958 потерпілому встановлена стійка втрата професійної працездатності 60% та 3 група інвалідності з повторним оглядом 01.06.2019. Під час повторного огляду за висновком МСЕК віл 23.05.2019 серія АБ0035520 потерпілому встановлена стійка втрата працездатності 30% та 3 група інвалідності з повторним оглядом 01.06.2020. Цією постановою потерпілому призначено перераховану щомісячну страхову виплату в розмірі 1045,73грн., що підлягає проведенню з 23.05.2019 по 31.05.2020.

03.09.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 .

Враховуючи, що згідно з розрахунком потреби в капіталізації коштів ФОП ОСОБА_1 для розрахунку з потерпілим на виробництві станом на 05.09.2019 потреба в капіталізації складає 380 618,70 грн., позивач звернувся до суду із позовом про стягнення вказаних коштів.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105-XIV, в редакції чинній на час звернення із позовом до суду (далі Закон № 1105-XIV).

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 1 Закону № 1105-XIV, страховим випадком за соціальним страхуванням від нещасних випадків є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання (у тому числі встановлене чи виявлене в період, коли потерпілий не перебував у трудових відносинах з підприємством, на якому він захворів), що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму; нещасний випадок або професійне захворювання, яке сталося внаслідок порушення застрахованим нормативних актів про охорону праці.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону № 1105-XIV кошти, що надходять до Фонду від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, повинні забезпечувати: 1) виплату застрахованим особам матеріального забезпечення та надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; 2) створення резерву коштів Фонду в розмірі суми, необхідної для виплати всіх видів матеріального забезпечення, страхових виплат, передбачених цим Законом, в розрахунку не менш як на п`ять календарних днів; 3) фінансування витрат на утримання та забезпечення діяльності Фонду, його робочих органів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, матеріальне та соціально-побутове забезпечення його працівників; розвиток та функціонування інформаційно-аналітичних систем Фонду; 4) фінансування заходів з профілактики страхових випадків.

Пунктом 5 частини 1 статті 11 Закону № 1105-XIV встановлено, що джерелами формування коштів Фонду є капіталізовані платежі, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 112 Цивільного кодексу України у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом.

Відповідно до частини 3 статті 110 Цивільного кодексу України якщо вартість майна юридичної особи є недостатньою для задоволення вимог кредиторів, юридична особа здійснює всі необхідні дії, встановлені законом про відновлення платоспроможності або визнання банкрутом.

Положеннями статті 1205 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі припинення юридичної особи, зобов`язаної відшкодувати шкоду, завдану каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, і встановлення її правонаступників виплата щомісячних платежів покладається на її правонаступників. У разі ліквідації юридичної особи платежі, належні потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 цього Кодексу, мають бути капіталізовані для виплати їх потерпілому або цим особам у порядку, встановленому законом або іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до статті 51 Цивільного кодексу України, до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Згідно з статтею 53 Цивільного кодексу України фізична особа, яка неспроможна задовольнити вимоги кредиторів, пов`язані із здійсненням нею підприємницької діяльності, може бути визнана банкрутом у порядку, встановленому законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року №765 затверджено Порядок капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов`язань суб`єкта підприємницької діяльності - банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров`ю, відповідно до якого здійснюється капіталізація платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов`язань суб`єкта підприємницької діяльності - банкрута відшкодувати шкоду, заподіяну життю і здоров`ю громадян, у тому числі застрахованих у Фонді соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Капіталізація платежів здійснюється щодо кожної особи з урахуванням заборгованості за попередні роки та необхідності виплати майбутніх платежів.

Вказана Постанова прийнята відповідно до частини 1 статті 45 (встановлює черговість задоволення вимог кредиторів) і частини 2 статті 92 (відшкодування витрат, пов`язаних з провадженням у справі про банкрутство фізичної особи і виконанням постанови господарського суду про визнання фізичної особи банкрутом) Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», тобто Порядок капіталізації платежів поширюється на правовідносини, що виникли із зобов`язань суб`єкта підприємницької діяльності - банкрута.

Так, Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 № 2343-XII (далі Закон № 2343-XII) встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Статтею 1 Закону № 2343-XII встановлено, що банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури; боржник - юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності або фізична особа за зобов`язаннями, які виникли у фізичної особи у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, неспроможний виконати протягом трьох місяців свої грошові зобов`язання після настання встановленого строку їх виконання, які підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, та постановою про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону №2343-XII щодо боржника застосовуються такі судові процедури банкрутства: розпорядження майном боржника; мирова угода; санація (відновлення платоспроможності) боржника; ліквідація банкрута.

Згідно з частиною 1 статті 37 Закону № 2343-XII у випадках, передбачених цим Законом, господарський суд у судовому засіданні за участю сторін приймає постанову про визнання боржника банкрутом і відкриває ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців. Банкрут - боржник, неспроможність якого виконати свої грошові зобов`язання встановлена господарським судом.

В свою чергу, відповідно до частини 2 статті 90 Закону № 2343-XII підставою для визнання фізичної особи банкрутом є його нездатність задовольнити вимоги кредиторів за грошовими зобов`язаннями та/або виконати обов`язок із сплати обов`язкових платежів.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень, дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що капіталізація платежів здійснюється тільки у випадку ліквідації фізичної особи-підприємця - страхувальника, після визнання боржника банкрутом та відкриття стосовно нього ліквідаційної процедури. З цього часу платежі, що мають бути виплачені потерпілому в майбутньому, підлягають капіталізації та повинні бути включені до реєстру вимог кредиторів відповідно до Закону № 2343-XII, оскільки строк виконання цих зобов`язань банкрута є таким, що настав.

В свою чергу, в матеріалах справи відсутні докази того, що господарським судом визнана неспроможність відповідача відновити свою платоспроможність та що відповідач визнаний банкрутом.

Учасники справи в свою чергу також не надали суду доказів того, що господарським судом порушувалася справа про банкрутство відповідача. Запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 внесено за власним рішенням відповідача (добровільно).

Згідно з частиною 8 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

В даному випадку відбулась не ліквідація фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відповідно Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а припинення діяльності відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 51 Господарського кодексу України (з власної ініціативи підприємця), що, на переконання суду апеляційної інстанції, виключає можливість застосування до існуючих правовідносин положень Порядку капіталізації платежів.

Таким чином, покликання позивача на Порядок капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов`язань суб`єкта підприємницької діяльності - банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров`ю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 №765, не знаходить свого законного обґрунтування, оскільки дія порядку поширюється тільки на суб`єктів підприємницької діяльності банкрутів, визнаних такими відповідно до норм Закону № 2343-XII.

Щодо можливості застосувань положень вказаного Порядку за аналогією закону, то суд зауважує, що застосування аналогії закону для подолання прогалин правового регулювання виправдано в галузях права для яких найбільш використовуваним є диспозитивний метод регулювання, щодо тих галузей, де визначальним є імперативний метод регулювання, де право виконує охоронні функції, використовувати аналогію закону слід у випадках, коли права та обов`язки законодавчо встановленні, однак відсутній механізм їх здійснення, тобто з метою подолання прогалин процедурних. В свою чергу, прогалини в матеріальному праві повинні заповнюватися у процесі правотворчості шляхом внесення змін і доповнень у закони, видання нових, більш досконалих юридичних актів.

Європейський Суд з прав людини, застосування практики якого передбачено частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», розкриває зміст принципу верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу, зокрема, однією з таких вимог є вимога про якість закону.

Так, вирішуючи справу «Гроппера радіо АГ» та інші проти Швейцарії» (заява №10890/84) Європейський суд з прав людини у п.68 свого рішення від 28 березня 1990 року зазначив, що рівень передбачуваності значною мірою залежить від змісту заходу, сфери, яку він має охоплювати, а також кількості та статусу тих, до кого він застосовується».

У справі «Круслен проти Франції» рішення від 24 квітня 1990 року Європейський Суд зазначив, що «словосполучення «згідно із законом» … передбачає певну якість такого закону, вимагаючи, щоб він був доступний для особи і вона могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права».

Відповідно до параграфів 46, 47 рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Корецький та інші проти України» вислів «передбачений законом» у другому пункті статті 11 Конвенції не тільки вимагає, щоб дія, яка оскаржується, була передбачена національним законодавством, але також містила вимогу щодо якості закону. Закон має бути доступний для конкретної особи і сформульований з достатньою чіткістю для того, щоб вона могла, якщо це необхідно, за допомогою кваліфікованих радників передбачити в розумних межах, виходячи з обставин справи, ті наслідки, які може спричинити означена дія. Щоб положення національного закону відповідали цим вимогам, він має гарантувати засіб юридичного захисту від свавільного втручання органів державної влади у права, гарантовані Конвенцією. У питаннях, які стосуються основоположних прав, надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права, одним з основних принципів демократичного суспільства, гарантованих Конвенцією. Відповідно закон має достатньо чітко визначати межі такої дискреції та порядок її реалізації. Ступінь необхідної чіткості національного законодавства, яке безумовно не може передбачити всі можливі випадки, значною мірою залежить від того, яке саме питання розглядається, від сфери, яку це законодавство регулює, та від числа та статусу осіб, яких воно стосується.

Підсумовуючи вказане, суд приходить до висновку, що стягнення з відповідача на користь позивача капіталізованих платежів суперечить нормам національного законодавства, принципу «верховенства права» та розумінню «якості закону», що виписані у практиці Європейського суду з прав людини, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Так, у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Суд також погоджується із позицією представника позивача щодо того, потерпілому встановлена стійка втрата професійної працездатності 60% та 3 група інвалідності з повторним оглядом 01.06.2019, після повторного огляду - встановлена стійка втрата працездатності 30% та 3 група інвалідності з повторним оглядом 01.06.2020; потерпілому призначено перераховану щомісячну страхову виплату в розмірі 1045,73грн. з період з 23.05.2019 по 31.05.2020.

Відтак, з 01.06.2020 потерпілому призначений повторний огляд МСЕК.

При цьому, як зазначено позивачем у додаткових поясненнях, при розрахунку потреби капіталізації, сума розрахована шляхом помноження розміру щомісячної виплати, встановлений постановою від 31.05.2019 №0802/10203/10203.1/17 (1045,73грн.) на очікувану тривалість життя для чоловіків та на 12 місяців.

В той же час, доказів призначення потерпілому безстрокових страхових виплат матеріали справи не містять, такі докази представником позивача суду не надані.

Таким чином, оскільки повторний огляд потерпілого буде проведений 01.06.2020, то на момент звернення до суду відсутні підстави вважати що щомісячні страхові виплати потерпілому будуть мати безстроковий характер.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області (69000, м.Запоріжжя, вул.Сєдова, буд.12, ) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про стягнення капіталізованих платежів, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк, визначений ст.295 КАС України, а також інші процесуальні строки щодо апеляційного оскарження, продовжуються на строк дії такого карантину.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 28.05.2020.

Суддя Ю.В. Калашник