Справа № 400/661/20
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2020-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2020 р. № 400/661/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (надалі - відповідач) з позовними вимогами про:

- визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо неповідомлення ОСОБА_2 посадової особи, яка прийняла рішення про припинення виплати позивачу підвищення до пенсії в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком починаючи з 01.11.2018 року і замінила його на інший, менший розмір;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повідомити ОСОБА_2 посадову особу, яка прийняла рішення про припинення виплати позивачу підвищення до пенсії в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком починаючи з 01.11.2018 року і замінила його на інший, менший розмір.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.12.2019 року позивач звернувся до Урядової гарячої лінії з проханням повідомити хто прийняв рішення про припинення виплати позивачу підвищення до пенсії в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком починаючи з 01.11.2018 року і замінив його на інший, менший розмір. Вказане звернення направлено до відповідача. Листом від 16.01.2020 року позивач надав відповідь, в якій повідомив, що Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Також, вказав, що виплата підвищення відповідно до п. «г» ст. 77 Закону № 1788-ХП проводиться в розмірах, визначених чинним пенсійним законодавством, тому підвищення з 01.11.2018 року позивачу встановлено в розмірі 54,40 грн. Позивач вважає, що лист від 16.01.2020 року не містить відповіді на поставлені ним в зверненні запитання. З огляду на таке, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою від 11.02.2020 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 400/661/20 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

03.03.2020 року за вх. № 5512 до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, Управління послалося на те, що рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії розглядає та приймає територіальний орган Пенсійного Фонду України (в даному випадку -відповідач), а не його посадові особи, які згідно 4.3 розділу IV Порядку№ 22-1 лише

готують, візують, підписуть та завіряють печаткою управління, рішення прийняте органом Пенсійного Фонду України.

Позивач в судовому засіданні, призначеному на 27.05.2020 року, надав поясненя по справі та надав до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Представник відповідач в судове засідання, призначене на 27.05.2020 року, не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Заяв чи клопотань до суду не надходило.

Суд клопотання позивача задовольнив та на підставі частини 9 статті 205 КАС України, суд здійснив розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

28.12.2019 року позивач звернувся на Урядову гарячу лінію з проханням повідомити, хто прийняв рішення про припинення виплати позивачу підвищення до пенсії в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком починаючи з 01.11.2018 року і замінив його на інший, менший розмі.

Вказане звернення зареєстроване за № ІЛ-10080859 та передано відповідачу.

Листом від 16.01.2020 року відповідач повідомив позивача, що Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Також, відповідач в листі зазначив, що Пунктом 6 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІУ встановлено, що до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, встановлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХП. Виплата їх здійснюється за рахунок Державного бюджету України. Виплата підвищення відповідно до п. «г» ст. 77 Закону № 1788-ХП проводиться в розмірах, визначених чинним пенсійним законодавством, тому підвищення з 01.11.2018 року ОСОБА_3 встановлено в розмірі 54,40 грн.

Позивач вважає, що відповідачем порушено норми Закону України "Про звернення громадян" № 393/96-ВР від 02.10.1996 року (далі - Закону №393/96-ВР), оскільки відповідь на його звернення не містить відповідей на поставлені ним запитання, в зв`язку з чим звернувся з вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закону № 393/96-ВР.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року №393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За змістом ст. 3 Закону України від 02.10.1996 року №393/96-ВР заявою (клопотанням) є звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Згідно із ч.ч. 1, 4, 5 ст. 5 Закону України від 02.10.1996 року №393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути усним чи письмовим.

Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні "гарячі лінії" та записується (реєструється) посадовою особою.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

Таким чином, цим Законом врегульовано питання практичної реалізації громадянами України своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів.

Порядок розгляду заяв (клопотань) врегульовано ст. 15 Закону України від 02.10.1996 року №393/96-ВР, відповідно до якої органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Згідно із ч. 1 ст. 20 Закону України від 02.10.1996 року № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Разом з цим, статтею 19 Закону України від 02.10.1996 року № 393/96-ВР визначено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема, об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги, письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

У своєму позові позивач наголошує на тому, що лист відповідача від 16.01.2020 року не містить відповідей на поставлені запитання у його зверненні.

Як вбачається із звернення позивача від 28.12.2019 року, позивач звернувся з проханням повідомити, хто прийняв рішення про припинення виплати позивачу підвищення до пенсії в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком починаючи з 01.11.2018 року і замінив його на інший, менший розмір.

Разом з тим, у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 16.01.2020 року за результатами розгляду звернення позивача від 28.12.2019 року відповіді на питання ОСОБА_4 не надано, замість того в листі зазначено, що виплата підвищення відповідно до п. «г» ст. 77 Закону № 1788-ХП проводиться в розмірах, визначених чинним пенсійним законодавством, тому підвищення з 01.11.2018 року ОСОБА_3 встановлено в розмірі 54,40 грн.

У відзиві відповідач зазначає, що рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії розглядає та приймає територіальний орган Пенсійного Фонду України, а не його посадові особи, які згідно 4.3 розділу IV Порядку№ 22-1 лише готують, візують, підписуть та завіряють печаткою управління, рішення прийняте органом Пенсійного Фонду України.

Так дійсно, рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії розглядає та приймає територіальний орган Пенсійного Фонду України, в даному випадку Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, а не його посадові особи, які згідно 4.3 розділу IV Порядку№ 22-1 лише готують, візують, підписуть та завіряють печаткою управління, рішення прийняте органом Пенсійного Фонду України.

Судом встановлено, що відповідачем також не було надано до суду доказів на підтвердження надання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області роз`яснень на поставлені позивачем у зверненні від 28.12.2019 року питання.

Отже, суд доходить висновку, що відповідачем допущено порушення вимог Закону України "Про звернення громадян" щодо не розгляду заяви ОСОБА_5 від 28.12.2019 року по суті, а відтак вказана бездіяльність відповідача є протиправною.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно з ч.1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи, що обставини справи, які, відповідно до законодавства, повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, суд робить висновок, що в позовній заяві наведені обставини, які підтверджуються достатніми доказами, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з п.10 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Вирішуючи питання щодо належного способу захисту порушених прав позивача, суд вказує про наступне.

Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини 1948 року кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Враховуючи спірність ситуації та обсяг визначених позивачем позовних вимог, з метою відновлення порушеного права позивача та керуючись ст.ст. 5 та 245 КАС України, суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо неповідомлення ОСОБА_2 посадової особи, яка прийняла рішення про припинення виплати позивачу підвищення до пенсії в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком починаючи з 01.11.2018 року і замінила його на інший, менший розмір та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повідомити ОСОБА_2 посадову особу, яка прийняла рішення про припинення виплати позивачу підвищення до пенсії в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком починаючи з 01.11.2018 року і замінила його на інший, менший розмір підлягають частковому задоволенню, а саме, шляхом визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, яка полягає в не розгляді заяви ОСОБА_1 від 28.12.2019 року по суті та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.12.2019 року відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян".

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, то суд бере до уваги, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положень пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір з відповідача не стягується.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1-4 частини першої статті 283 цього Кодексу.

Керуючись статтями 77, 78, 139, 159, 162, 241, 243, 244, 245, 246, 250, 260-263, 371 Кодек ВИРІШИВ:

ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 13844159) задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, яка полягає в не розгляді заяви ОСОБА_1 від 28.12.2019 року по суті.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.12.2019 року відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян"".

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

При цьому, пунктом 3 розділу VI Прикінцеві положення КАС України, який доповнений цим пунктом Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30.03.2020 року №540-ІХ, визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк, визначений ст.295 цього Кодексу, продовжується на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 28.05.2020 року.

Суддя Г.В. Лебедєва