Справа № 522/13974/17
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2020-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2020 р.м. ОдесаСправа № 522/13974/17
Час і місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:

10:10, м. Одеса;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

28.11.2019 року;

Головуючий в 1 інстанції: Чернявська Л.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Танасогло Т.М.

За участю: секретаря - Іщенка В.О.

апелянта - ОСОБА_2

апелянта - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, прокуратури Одеської області про визнання незаконними дій та недійсними документів,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду першої інстанції з позовом, в якому просили визнати незаконними дії (бездіяльність) Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Одеській області в частині застосування російської мови, як мови іноземної держави, замість державної української мови при складені та ведені документації в СВ ГУНП в Одеській області; визнати документи, складені поліцейським ОСОБА_4 24.11.2016 року не на державній українській мові, а як на мові іноземної держави: протокол огляду місця ДТП та ТЗ, направлення транспортного засобу на майданчик тимчасового утримання, недійсними, як документи незаконно складені поліцейським ОСОБА_4 на мові іншої держави (на російській мові); винести окрему ухвалу відносно СВ ГУНП в Одеській області за неналежний контроль над дотриманням працівниками СВ ГУНП в Одеській області ст.ст. 10, 19 Конституції «проведенні документації на державній українській мові, а не на мові іноземної держави.

В обґрунтування позову зазначено, що слідчий СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 24.11.2016 року заповнив російською мовою бланк протоколу огляду місця ДТП, схеми ДТП та направлення транспортного засобу на майданчик тимчасового утримання, чим порушив вимоги ст.10 Конституції України, ст.62 Закону України «Про поліцію».

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просять скасувати судове рішення та прийняти нове про задоволення позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не обґрунтовано порушення прав та інтересів під час складання слідчим протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та транспортного засобу, а тому позовні вимоги мають бути залишені без задоволення.

Отже, під час розгляду справи суд першої інстанції виходив з того, що даний спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції неправильними, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За правилами ч. 2 вказаної статті адміністративного процесуального законодавства юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Наведені положення кореспондуються із приписами ст.ст. 2, 17 КАС України (в редакції, яка діяла до 15.12.2017 року).

При цьому, розмежування компетенції між судами різних юрисдикцій є запорукою стабільності правової системи як необхідної умови втілення гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина.

Критеріями такого розмежування, тобто передбаченими законом умовами, за якими певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, суб`єктний склад і характер спірних правовідносин у їх сукупності або пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Право на звернення до суду не є абсолютним, а здійснюється на підставах і в порядку, встановлених законом. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу та самі по собі не є порушенням прав на справедливий судовий розгляд та ефективний засіб юридичного захисту, гарантованих статтями 6, 13 Конвенції про захист прав особи і основоположних свобод.

Регламентована у статті 13 Конвенції гарантія встановлює загальний фундаментальний принцип, відповідно до якого кожна людина і громадянин, які вважають порушеним своє право, визначене Конвенцією, повинні мати реальну можливість у межах національних правових процедур домогтися ретельної перевірки відповідних доводів компетентними органами, в разі їх підтвердження - констатації протиправності відповідних рішень, дій або бездіяльності представників держави, анулювання юридичних наслідків вищезазначених рішень або дій, припинення свавільного обмеження прав, за наявності підстав - також відшкодування шкоди і притягнення винних до відповідальності.

Зокрема, у кримінальному провадженні твердження про порушення конвенційних прав людини під час одержання доказів можуть бути заявлені під час судового розгляду справи по суті і підлягають ретельній перевірці судом. Констатація факту свавільного втручання у права людини, гарантовані Конвенцією, є безумовною підставою для визнання судом недопустимими доказів, одержаних таким шляхом.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Кримінального процесуального кодексу України порядок кримінального провадження на всій території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 3 Кримінального процесуального кодексу України кримінальним провадженням є досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

За своєю правовою природою кримінальне провадження становить єдиний комплекс вчинюваних в установленому КПК порядку дій, у межах якого органи досудового розслідування і суд здійснюють функцію притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Зокрема, таке провадження включає встановлені законом процедури одержання доказів, гарантії законності цих процедур, а також право особи в установлений КПК спосіб оспорювати правомірність відповідних процесуальних дій та/або рішень у контексті реалізації свого права на захист.

Право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, що належить до загальних засад кримінального провадження, згідно з ч. 1 ст. 24 Кримінального процесуального кодексу України кожному гарантується в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Водночас, гарантіями законності процесуальних дій та/або рішень органів досудового розслідування й суду є не лише можливість їх окремого оскарження, а й низка інших визначених кримінальним процесуальним законом механізмів - право підозрюваного, обвинуваченого й інших визначених у КПК осіб брати участь у проведенні слідчих дій, висловлювати зауваження, заперечення щодо порядку їх здійснення (п.п. 9, 10, ч. 3 ст. 42 КПК), а під час судового розгляду кримінального провадження по суті - заявляти клопотання про визнання недопустимими доказів, одержаних з порушенням установленого законом порядку (ч. 3 ст. 89 КПК).

Перевірка законності способів отримання доказів, тобто відповідності їх вимогам КПК, згідно із ч. 1 ст. 86 цього Кодексу є критерієм оцінки доказів на предмет допустимості. З огляду на положення ч. 2 ст. 91 КПК оцінка доказів є невід`ємним елементом доказування як сукупності встановлених кримінальним процесуальним законом дій слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, спрямованих на встановлення обставин, що мають значення для кримінальної справи.

Перевірка слідчих дій на предмет законності у кримінальному провадженні, яке не припинено, судом адміністративної юрисдикції здатне призвести до передчасного вирішення питань, які підлягають розв`язанню судом під час розгляду кримінальної справи по суті.

Так, під час вирішення судом спору в порядку адміністративного судочинства, встановлено, що матеріали кримінального провадження №0008947, в межах якого вчинені оспорювані за цим позовом дії слідчого, перебувають на розгляді в Київському районному суді м. Одеси.

Таким чином правомірність дій слідчого та допустимість оформлених ним доказів чи інших процесуальних дій, проведених у межах кримінального провадження, яке не припинено, підлягає перевірці судом у порядку кримінального судочинства.

Вказане відповідає правовому висновку, визначеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року по справі №802/1335/17-а.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно із ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, оскільки даний спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 319 КАС України підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись ст.ст. 139, 238, 308, 310, п. 3 ч. 1 ст. 315, 319, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2019 року - скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, прокуратури Одеської області про визнання незаконними дій та недійсними документів - закрити.

Роз`яснити позивачам, що даний спір належить розглядати за правилами кримінального судочинства.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 29.05.2020 року.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

Т.М. Танасогло