Справа № 160/4576/20
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2020-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року Справа № 160/4576/20
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кучма К.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправними дії Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області щодо не зарахування їй до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності з 12.08.1997 року по 01.03.2003 року, яке викладене у формі листа від 23.03.2020 року №3763-3189/Л-02/8-0400/20;
- зобов`язати відповідача зарахувати до її страхового стажу період здійснення підприємницької діяльності з 12.08.1997 року по 01.03.2003 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що для перерахунку розміру пенсії та включення до страхового стажу періоду ведення підприємницької діяльності з 12.08.1997 р. по 01.03.2003 р. вона зверталася до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою та необхідним пакетом документів, але їй було відмовлено. Відповідачем було зазначено, що у пенсійного фонду відсутні підстави для зарахування періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1998 року по 30.06.2000 року включно до страхового стажу позивача для визначення права на пенсію. Позивач вважає, що така відмова є протиправною, оскільки у вказаний період вона працювала та сплачувала внески до Пенсійного фонду, а тому вважає, що цей період має бути зарахованим до її страхового стажу.
Ухвалою суду від 28.04.2020 року було відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
На виконання вимог ухвали суду 21.05.2020 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що згідно з свідоцтвом про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи від 12.08.1997 р. та довідки №2775 від 20.10.2016 р. ОСОБА_1 зареєстровано фізичної особою-підприємцем з 12.08.1997 р. Дата припинення діяльності - 09.09.2014 р. Відповідно до заяви позивача від 30.07.2012 р. за її бажанням, період здійснення підприємницької діяльності з 12.08.1997 р. по 31.12.2003 р. не було враховано при призначенні пенсії. Документи, що підтверджують здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, а саме: спеціальний торговий патент, свідоцтво про сплату єдиного податку, патент про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян та довідку про сплату страхових внесків до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області не було надано. З огляду на вищезазначене, відповідач не має законних підстав для зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення підприємницької діяльності з 12.08.1997 р. по 01.03.2003 р., а тому просив суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
До суду 27.05.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив на позов, в якій зазначено, що відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності від 12.08.1997 року вона зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності. Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач зареєстрована в даному реєстрі як фізична особа - підприємець з 12.08.1997 року, дата припинення діяльності 09.09.2014 рік. Проте, пенсійний орган не направив запиту до податкового органу з метою перевірки інформації щодо сплати позивачем у період з 12.08.1997 року по 31.12.2003 року єдиного податку, фіксованого податку, страхових внесків. Крім того, в реєстр застрахованих осіб з 01.07.2000 року в обов`язковому порядку вносилась інформація про застрахованих осіб, до 01.07.2000 року облік підприємців, які сплачували єдиний податок, фіксований розмір прибуткового податку з громадян здійснювався податковим органом. Відсутність у податкового органу інформації про сплату єдиного податку, фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, у зв`язку зі спливом строку зберігання документів, не може ставитись у залежність від наявності чи відсутності права позивача на призначення, нарахування, отримання належної їй пенсії. Неврегульованість на законодавчому рівні порядку врахування доходів приватних підприємців для обчислення пенсії, отриманих до запровадження персоніфікованому обліку, не може бути підставою для порушення права позивача на отримання пенсії. Таким чином, доводи відповідача, щодо відсутності законної підстави для зарахування періоду підприємницької діяльності з 12.08.1997 року по 31.12.2003 року до страхового стажу є безпідставними, а тому позивач просила суд позов задовольнити повністю.
Керуючись приписами ст.263 КАС України, суд ухвалив розглянути адміністративну справу без повідомлення учасників справи, у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві та у відповіді на відзив, позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, дослідивши письмові докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком за Списком № 2. Пенсія була призначена з врахуванням загального страхового стажу роботи 28 років 23 дня, в тому числі: стаж за Списком № 2 7 років 6 місяців 13 днів.
З розрахунку страхового стажу позивачу стало відомо, що відповідачем до страхового стажу зараховано періоди роботи з 01.01.1978 року по 24.01.1979 року, з 09.02.1979 року по 17.11.1994 року, з 01.02.1996 року по 31.12.1997 рік, з 02.03.2003 року по 30.06.2014 року, з 01.08.2016 року по 31.08.2016 року, з 01.10.2018 року по 01.03.2019 року. Проте періоди здійснення підприємницької діяльності з 12.08.1997 року по 01.03.2003 року до страхового стажу не були зараховані. |
Позивач звернулася до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області зі скаргою (вх. №3189/Л-0400-20 від 25.02.2020 року), в якій просила відповідача перерахувати розмір пенсії та включити до страхового стажу періоду ведення підприємницької діяльності з 12.08.1997 року по 01.03.2003 року, та надала копію свідоцтва суб`єкта підприємницької діяльності, витяг з ЄДРПОУ про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності, довідку про взяття на облік до податкової інспекції та ліцензію на право здійснення торгової діяльності.
За результатами розгляду скарги відповідач своїм листом №3763-3189/Л-02/8-0400/20 від 23.03.2020 року повідомив про відмову у зарахуванні періоду здійснення підприємницької діяльності з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року до страхового стажу. В обґрунтування чого зазначив, що з 01.10.2017 року відповідно до підпункту 1 пункту 3-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до страхового стажу згідно зі ст.26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01.01.1998 року по 30.06.2000 року включно, що підтверджується довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності, з 1 липня 2000 року по 31.12.2017 року включно за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску), оскільки позивачу вже призначена пенсія за віком з 05.06.2012 року, страховий стаж становить 32 роки 06 місяців 25 днів, а тому відсутні законні підстави для зарахування періоду здійснення підприємницької діяльності з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно до страхового стажу для визначення права на пенсію.
Дії відповідача, щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду здійснення підприємницької діяльності з 12.08.1997 року по 01.03.2003 року, є предметом спору у даній адміністративній справі.
Аналізуючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).
Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону № 1058-IV).
Відповідно до ст.20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюється у натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Відповідно до частини першої статті 41 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбачено у Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Відповідно до статті 11 Закону №1058-IV, загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають в т.ч.: громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру; фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV унормовано, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.
Згідно до статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
Згідно пункту «б» статті 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. №1788-XII (далі - №1788-XII) право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, а саме: особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Відповідно до статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи зараховується також в т.ч.: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Відповідно до ч.3-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Розділ XV доповнено пунктом 3-1 згідно із Законом № 2148-VIII від 03.10.2017) до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 року №793 доповнено пункт 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, новим абзацом, зокрема: періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
Тобто, вказаними змінами законодавець передбачив зарахування як до трудового так і до страхового стажу фізичних осіб - підприємців періоди провадження ними господарської діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, незалежно від сум сплачених ними страхових внесків (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Суд зазначає, що позивач не погоджується із діями відповідача саме в частині не зарахування до страхового стажу період здійснення нею підприємницької діяльності з 12.08.1997 року по 01.03.2003 року.
Однак, матеріалами справи підтверджено, що саме у період з 12.08.1997 року по 01.03.2003 року позивач здійснювала підприємницьку діяльність.
З матеріалів справи видно, що на підтвердження здійснення підприємницької діяльності позивачем було надано, зокрема: копію свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 , копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських об`єднань. Відповідно до якої, 12.08.1997 року було проведено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , вид діяльності 47.89 роздрібна торгівля з лотків і на ринках інших товарів, повідомленням страхувальника про розмірі страхових внесків і строків сплати від 12.08.1997 року, ліцензією на право здійснення торгівельної діяльності від 15.08.1997 року.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що період з 12.08.1997 року по 01.03.2003 року, в який позивач працювала, застосовуючи спрощену систему оподаткування та сплачувала податки до Пенсійного фонду, має бути зарахований до її страхового стажу.
За таких обставин, суд дійшов висновку щодо протиправності дій відповідача в частині не зарахування зазначеного періоду до трудового (страхового) стажу позивача, оскільки наявні докази перебування позивача на спрощеній системі оподаткування та сплати останньою страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як фізичною особою-підприємцем.
Відтак, порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу роботи позивача період провадження підприємницької діяльності з 12.08.1997 року по 01.03.2003 року.
Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України визначено, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід задовольнити повністю з викладених вище підстав.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду, тому судовий збір у розмірі 840,80 грн. підлягає поверненню позивачу.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241-246, 250, 263 КАС України, суд,-
Позовну заяву задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення підприємницької діяльності з 12.08.1997 року по 01.03.2003 року, яке викладене у формі листа від 23.03.2020 року №3763-3189/Л-02/8-0400/20.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення підприємницької діяльності з 12.08.1997 року по 01.03.2003 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційної-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Кучма