Справа № 200/4362/19-а
Суддя: Давиденко Т.В.
Дата ухвалення: 2020-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2020 р. Справа№200/4362/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Давиденко Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов

ОСОБА_1

до відповідача Міністерства оборони України

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України про:

- визнання протиправними дій щодо прийняття п. 15 Протоколу № 13 засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.02.2019 року;

- скасування п. 15 Протоколу № 13 засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.02.2019 року;

- зобов`язання повторно розглянути заяву з документами подану про доплату одноразової грошової допомоги та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

Доводи позовної заяви обґрунтовує тим, що, як вважав позивач, приймаючи протокол, який оскаржується, відповідач діяв з перевищенням повноважень та не у спосіб, визначений чинним законодавством з питань оподаткування.

Вказує на те, що між датами встановлення груп інвалідності минуло менш ніж два роки, тому позивач має право на доплату одноразової грошової допомоги.

Враховуючи наведене, просить адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав на її безпідставність та зазначив, що протокол, який оскаржується, прийнятий в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством.

Вказує, що повторний огляд особи для підтвердження групи інвалідності, підвищення групи інвалідності не є моментом виникнення у особи права на отримання одноразової грошової допомоги.

Враховуючи наведене, просить у задоволені адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23.04.2019 року, яке постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2019 року залишене без змін, адміністративний позов задоволений частково, п. 15 Протоколу № 13 засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.02.2019 року визнаний протиправним та скасований, Міністерство оборони України зобов`язане повторно розглянути заяву з документами подану про доплату одноразової грошової допомоги та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

Постановою Верховного суду від 24.12.2019 року рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23.04.2019 року та постанова Першого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2019 року скасовані, справа передана до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвалюючи рішення, суд касаційної інстанції виходив з того, що судами попередніх інстанцій не встановлені обставини щодо того, коли саме відбулось первинне встановлення позивачу групи інвалідності, посилання судів попередніх інстанцій на наявні у матеріалах адміністративної справи довідки до актів огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААБ № 436055 від 07.05.2015, серії АВ № 0602240 від 20.09.2016, як на довідки до актів первинного огляду позивача, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки у самих довідках зазначено, що комісією в обох випадках проводився повторний огляд позивача.

Крім того, суди попередніх інстанцій вказали, що підстава для відмови у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що ІІ група інвалідності встановлена йому понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності, була зазначена у листі Донецького обласного військового комісаріату від 25.05.2018 року № СЗ/432, проте, копія такого листа не міститься у матеріалах адміністративної справи.

Натомість, у пункті 15 протоколу засідання комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.02.2019 року № 13, який є предметом оскарження в межах заявленого позову, окрім наведеної підстави, зазначені також інші причини відмови у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, а саме, покладення обов`язку здійснення виплати цієї допомоги на Державну прикордонну службу України та ненадання позивачем документу, що свідчить про причини та обставини поранення, передбаченого пункту 11 Порядку № 975. Разом з тим, судами попередніх інстанцій не надано жодної оцінки наведеним обставинам.

Ухвалою від 29.01.2020 року справа прийнята до провадження Донецьким окружним адміністративним судом.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, просив розглянути справу без його участі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав відзив, заяву про розгляд за його участю не надав.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч.5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведене, суд розглядає позовну заяву в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, відзиву, суд з`ясував наступні обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , під час проходження військової служби у Збройних Силах СРСР у військовій частині НОМЕР_2 приймав участь у бойових діях в Демократичній Республіці Афганістан з 05.07.1986 року по 02.10.1988 року, що підтверджується довідкою від 19.05.2015 року № 49, виданою Маріупольським об`єднаним міським військовим комісаріатом (т. І - а.с.15).

Згідно витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 13.03.2013 року № 569 осколкові поранення голови, верхніх кінцівок, лівої ноги, ЗЧМТ (контузія, 1987 року) колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 1966 року народження, наслідком яких стали множинні рубці голови та обличчя, лівого ліктьового суглобу, правого передпліччя та лівої гомілки розміром від 0,6X0,2 см до 5,3X1,1 см., що підтверджується висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи №407/ж від 05.03.2013 року та які у подальшому призвели до розвитку захворювань: стійких залишкових явищ перенесеної ЗЧМ (1987 рік, контузія головного мозку) у вигляді післятравматичної та дисциркуляторної енцефалопатії II ст. з вираженим церебростетічним синдромом, розсіяною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією, емоційно вольовою нестійкістю. Післятравматичного церебрального арахноїдиту з лікворо-гіпертензивним синдромом, центральною вестибулярною дисфункцією III ст., стійко вираженим цефалічним синдромом, що підтверджується військово-обліковими та медичними документами - поранення, контузія, захворювання, так - пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (т. І - а.с. 13-14).

Згідно довідки до акту повторного огляду медико-соціальною експертною комісією від 16.05.2013 року серії 10 ААВ ОСОБА_1 з 16.05.2013 року встановлена ІІІ група інвалідності внаслідок поранення (контузія), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (т. ІІ - а.с. 48).

Відповідно до довідки до акту повторного огляду медико-соціальною експертною комісією від 07.05.2015 року серії 10 ААБ № 436055 ОСОБА_1 на строк до 01.06.2019 року встановлена ІІІ група інвалідності внаслідок поранення (контузія), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (т. І - а.с.11).

Згідно довідки до акту повторного огляду медико-соціальною експертною комісією від 20.09.2016 року серії АВ № 0602240 ОСОБА_1 з 16.09.2019 року встановлена ІІ група інвалідності внаслідок поранення (контузія), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (т. І- а.с.12).

22.09.2016 року ОСОБА_1 видане посвідчення інваліда ІІ групи серії НОМЕР_3 (т. І - а.с.10).

Рішеннями Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23.08.2016 року у справі № 263/6739/16-а та Донецького окружного адміністративного суду від 12.10.2018 року у справі № 0540/8459/18-а, які набрали законної сили, встановлено, що ІІ група інвалідності встановлена ОСОБА_1 20.09.2016 року (т. І - а.с 17-18, 25-27).

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до ІНФОРМАЦІЯ_2 про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги відповідно до вимог статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у зв`язку з встановленням йому ІІ групи інвалідності.

Судом встановлено, що листом Донецького обласного військового комісаріату від 25.05.2018 року № СЗ/432 ОСОБА_1 надана відповідь щодо відмови у призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із тим, що ІІ група інвалідності встановлена йому понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності (т. ІІ - а.с. 49).

Комісією МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум 08.02.2019 року №13 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки зміна набуття групи інвалідності відбулося протягом двох років після первинного встановлення йому інвалідності (т. І а.с. 28).

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом, позивач просить адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про Збройні Сили України основними завданнями Міноборони України є:

- участь у реалізації державної політики з питань оборони і військового будівництва, координація діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування з підготовки держави до оборони;

- участь в аналізі воєнно-політичної обстановки, визначення рівня воєнної загрози національній безпеці України;

- забезпечення функціонування, бойової і мобілізаційної готовності, боєздатності та підготовки Збройних Сил до виконання покладених на них функцій і завдань;

- проведення державної військової кадрової політики, заходів щодо реалізації соціально-економічних і правових гарантій військовослужбовців, членів їх сімей та працівників Збройних сил;

- розвиток військової освіти і науки, зміцнення дисципліни, правопорядку та виховання особового складу;

- взаємодія з державними органами, громадськими організаціями і громадянами, міжнародне співробітництво;

- контроль за додержанням законодавства у Збройних силах, створення умов для демократичного цивільного контролю над Збройними Силами.

Таким чином, відповідач у справі - суб`єкт владних повноважень, на якого чинним законодавством покладені владні управлінські функції стосовно забезпечення реалізації державної політики у сфері оборони.

Згідно ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені розділом ІІ цього Закону, зокрема, встановлені права військовослужбовців щодо грошового забезпечення.

Згідно ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною другою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, якою затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.

Згідно п.п. 2 п. 2 Порядку № 499 одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби, одноразова грошова допомога інвалідам ІІ групи виплачується у розмірі 54 місячного грошового забезпечення, а інвалідам ІІІ групи у розмірі 48-місячного грошового забезпечення.

Таким чином, відповідно до п. 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, що одночасно є днем виникнення спірних правовідносин між сторонами, зокрема, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

З аналізу зазначених норм чинного законодавства вбачається, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мав місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання такої інвалідності.

Виходячи з аналізу статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, суд вважає, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Статтею 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги врегульований статтею 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Відповідно до ч. 4 ст. 16-3 Закону Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у разі якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Суд вказує, що застосування статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей пов`язується не з датою настання інвалідності в період проходження служби, або не пізніше, ніж через три місяці після звільнення зі служби, а з наявністю причинного зв`язку між настанням такої інвалідності та захворюванням або нещасним випадком, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

З метою реалізації норм статті 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 затверджений Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно п. 8 Порядку № 975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Таким чином, обмеження дворічним строком, протягом якого зміна групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності є підставою для виплати особі одноразової грошової допомоги, введені лише починаючи з 01.01.2014 року.

За таких умов норми частини 4 статті 16-3 Закону Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей застосовуються до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2014 року.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 року №1774-VIII (який набрав чинності з 01.01.2017) частину 4 статті 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей доповнено абзацом другим такого змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".

У разі якщо інвалідність особі була вперше встановлена до 01.01.2014 року, а зміна групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності відбулись після січня 2014 року, то обмеження строком до таких правовідносин не застосовується.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, згідно довідки до акта повторного огляду медико-соціальною експертною комісією від 16.05.2013 року серії 10 ААВ позивачу з 16.05.2013 року встановлена ІІІ група інвалідності внаслідок поранення (контузія), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (т. ІІ- а.с. 48).

Згідно довідки до акту повторного огляду медико-соціальною експертною комісією від 20.09.2016 року серії АВ № 0602240 позивачу з 16.09.2019 року встановлена ІІ група інвалідності внаслідок поранення (контузія), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (т. І - а.с.12).

Таким чином, оскільки, інвалідність позивачу вперше встановлена до 01.01.2014 року, а зміна групи інвалідності її причин або ступеня втрати працездатності відбулись після січня 2014 року, то обмеження строком до таких правовідносин не застосовується.

Аналогічна позиція у подібних правовідносинах висловлена Верховним Судом у постановах від 20.03.2018 року у справі № 295/3091/17, від 22.08.2019 року у справі № 806/2180/18, від 30.10.2019 року справа № 806/815/16.

Згідно пункту 2 Порядку № 499 одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження.

Відповідно до п. 7 Порядку № 499 керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку. Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Тобто, днем виникнення права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням ІІ групи інвалідності у розмірі, встановленому Законом та Порядком № 499, є 20.09.2016 року, оскільки ця дата зазначена у довідці серії АВ № 0602240 як час, з якого позивачу при огляді встановлена ІІ група інвалідності.

Суд вказує, що право особи на одноразову грошову допомогу не може підлягати часовим обмеженням, оскільки першочергово є встановленим той факт, що особа отримала незворотні негативні зміни стану здоров`я внаслідок виконання обов`язків військової служби, таке право гарантоване ст. 17, 22, 46 Конституції України і не може бути скасоване, звужене та обмежене.

Згідно п. 2 Порядку № 499 у разі встановлення більшого відсотка втрати працездатності або в разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. Виплата одноразової грошової допомоги здійснюється в порядку черговості відповідно до дати подання документів.

Відповідно до ч. 3 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Згідно ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Законодавство України не визначає з достатньою чіткістю межі та умови здійснення органами влади своїх дискреційних повноважень у сфері, про яку йдеться, та не передбачає достатніх гарантій захисту від свавілля при застосуванні таких заходів.

Стосовно позовних вимог в частині визнання протиправними дій Міністерства оборони України щодо прийняття п.15 Протоколу № 13 засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум 08.02.2019 року, суд зазначає, що дії самі по собі не створюють певних правових наслідків, внаслідок чого у цій частині має місце неправильно обраний спосіб судового захисту.

Враховуючи наведене, належний спосіб судового захисту має бути розумним та достатнім, а також має забезпечувати ефективний захист прав, свобод і інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Таким захистом в даному випадку є визнання протиправним та скасування п. 15 Протоколу № 13 від 08.02.2019 року щодо відмови в призначенні та нарахуванні одноразової грошової допомоги.

Таким чином, скасування спірного пункту Протоколу суб`єкта владних повноважень є достатнім способом судового захисту в даному випадку, а позовні вимоги в частині протиправними дій задоволенню не підлягають.

Стосовно обставин поранення, суд зазначає наступне.

Абзацом 6 п. 11 Порядку № 975 визначено, що до заяви про призначення одноразової грошової допомоги додається документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).

Порядок № 975 не визначає який саме документ (медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, висновок експерта, протокол військово-лікарської комісії, довідка МСЕК, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги.

Тобто, рішення Центральної військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, викладене у формі протоколу № 569 від 13 березня 2013 року в обставинах цієї справи засвідчує відсутність в діях позивача протиправного діяння на момент отримання поранення (контузії) і є належним документом, що вказує на причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду жодного доказу правомірності прийняття п. 15 Протоколу № 13 засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.02.2019 року.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування пункту 15 Протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 13 від 08.02.2019 року та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про доплату одноразової грошової допомоги та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої у рішенні суду.

В розумінні ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України питання про перерозподіл судових витрат не розглядається.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Кодексом адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (, 03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 6) про:

- визнання протиправними дій щодо прийняття п. 15 Протоколу № 13 засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.02.2019 року;

- скасування п. 15 Протоколу № 13 засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.02.2019 року;

- зобов`язання повторно розглянути заяву з документами подану про доплату одноразової грошової допомоги та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 15 Протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 13 від 08.02.2019 року.

Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 подану про доплату одноразової грошової допомоги та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої у рішенні суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя Т.В. Давиденко