Справа № 128/204/20
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2020-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

28 травня 2020 р. Справа № 128/204/20

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Головного управління Національної поліції у Донецькій області, Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України

про: визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України про визнання дій щодо несення служби у Торецькому ВП Бахмутського ВП ГУНП у Донецькій області протиправними, зобов`язання вчинити дії щодо надання статусу учасника бойових дій та видачі посвідчення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що його дільничного офіцера поліції сектору превенції Барського відділення поліції Жмеринського відділу ГУНП у Вінницькій обласні направлено для проходження стажування строком на 3 місяці до Торецького ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області та затверджено індивідуальний план стажування.

Однак позивач стверджує, що як такого стажування ГУНП в Донецькій області організовано не було, наставників закріплених за ним не було, а в дійсності відбулося організовано несення служби добових нарядів виключно з охорони публічної безпеки, як придатними силами Торецького ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області.

Заперечуючи вимоги позивача, представником Головного управління Національної поліції ГУНП в Донецькій області надано відзив згідно якого стверджує, що на підставі нормативних актів та індивідуальних наказів організовано проведення стажування працівника ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_1 із закріпленням керівника стажування за місцем служби.

Окремо зазначає, що порядок організації післядипломної освіти поліцейських установлює Міністерство внутрішніх справ України з урахуванням законів та положень. Відповідно до Положення № 1625, яким визначено, що стажування працівників поліції здійснюється з метою формування і закріплення на практиці професійних знань, умінь, навичок і компетенції здобутих у результаті теоретичної підготовки, також зазначеним положенням визначено вичерпний перелік працівників поліції, які зобов`язані пройти стажування, зокрема, працівники поліції, які призначені на нову посаду.

Крім того наголошує, що у зв`язку із прийняттям позивача на службу в поліцію проходження саме стажування передувало його призначенню на нову посаду.

Представником комісії Національної поліції України також надано відзив на позовну заяву, яким просить відмовити у задоволенні позовних вимог, та зазначає, що позивачем помилково та безпідставно ототожнено виконання службових обов`язків по охороні публічного порядку на території, що відноситься до району проведення антитерористичної операції, з участю особи у виконанні бойових завдань АТО в районах її проведення.

Стверджує, що позивачем не надано достатніх даних на підтвердження безпосередньої участі його у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення та забезпеченні її проведення.

Позивачем надано відповідь на відзив, однак суд не приймає її до уваги, оскільки відповідно до вимог встановлених п. 2 ч. 4 ст. 162 КАС України, останнім не було надано доказів, що підтверджують надіслання (надання) відповіді на відзив та доданих до неї доказів іншим учасникам справи.

Разом з відповіддю на відзив позивачем надано клопотання про виклик свідків.

Обґрунтовуючи клопотання про допит свідків позивач зазначив, що ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , як поліцейським, які разом із позивачем були направленні для проходження стажування до Торецького ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області, відомі обставини, що ОСОБА_1 був залучений для здійснення заходів для забезпечення Національної безпеки та оборони в населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, саме, як придатні сили.

Також просить викликати та допитати майора поліції ОСОБА_8 старшого дільничного офіцера поліції Торецького ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області та капіта поліції ОСОБА_9 старшого інспектора привенції Торецького ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області, для спростування фактів проходження стажування.

Вирішуючи клопотання про допит свідків суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 65 КАС України, як свідок в адміністративній справі судом може бути викликана будь-яка особа, якій відомі обставини, що належить з`ясувати у справі. Свідок викликається в судове засідання з ініціативи суду або учасників справи. Учасник справи, заявляючи клопотання про виклик свідка, повинен зазначити його ім`я, місце проживання (перебування), роботи чи служби та обставини, щодо яких він може дати показання.

Заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання у справі.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 92 КАС України виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи. У заяві про виклик свідка зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити. Заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання у справі. В ухвалі про відкриття провадження у справі або в іншій ухвалі, якою суд вирішує питання про виклик свідка, суд попереджає свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду.

Розглянувши вказане клопотання, оцінивши зміст позовних вимог, суд приходить до висновку, що зміст вказаних у клопотанні обставин підлягає підтвердженню належними письмовими доказами, які мають надати учасники справи, а не показами свідків, а відтак клопотання задоволенню не підлягає.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив, що відповідно до наказу ГУНП у Вінницькій області від 08.05.2019 року № 665 "Про направлення працівників ГУНП у Вінницькій області для проходження стажування", дільничного офіцера поліції сектору превенції Барського відділення поліції Жмеринського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області рядового поліції ОСОБА_1 з 11.05.2019 року, терміном на 3 місяці, направлено для проходження стажування до ГУНП в Донецькій області.

В подальшому, наказом ГУНП в Донецькій області від 11.05.2019 року № 1174 "Про організацію проведення стажування працівника ГУНП у Вінницькій області" з 11.05.2019 року по 11.08.2019 року рядового поліції ОСОБА_1 на посаді інспектора сектору превенції Торецького відділення поліції Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області, із закріпленням керівника стажування за місцем служби.

Наказом Торецького відділення поліції Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області від 17.05.2019 року № 238 за рядовим поліції ОСОБА_1 закріплено на весь час стажування керівник стажування в особі майора поліції ОСОБА_8 .

Наказом Торецького відділення поліції Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області від 05.07.2019 року № 308 скасовано наказ № 238 від 17.05.2019 року та з 11.05.2019 року по 11.08.2019 року призначено іншого наставника стажування, капітана поліції ОСОБА_9 .

Під час проходження стажування в Торецькому ВП позивачем 24.06.2019 року направлено на Урядову "гарячу лінію" звернення щодо безпосереднього несення служби у Торецькому ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області, а не проходження стажування на лінії зіткнення, із проханням надіслати до Командувача операцій об`єднаних сил клопотання щодо включення його до складу сил та засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій області.

На вказане звернення листом від 18.07.2019 року № П-358/12/01-2019 УКЗ ГУНП в Донецькій області повідомило позивача про відсутність правових підстав направлення клопотання до командувача операцій об`єднаних сил.

09.07.2019 року позивачем на ім`я начальника ГУНП в Донецькій області подано рапорт з проханням видати довідку про його безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення, зразка, встановленого Постановою КМУ № 413 від 20.08.2014 року.

Реагуючи на рапорт позивача від 09.07.2019 року, листом від 30.07.2020 року № 3172/12/01-2019 УКЗ ГУНП в Донецькій області повідомило про відсутність правових підстав видачі вказаної довідки.

По закінченню стажування позивач звернувся до комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських та інших працівників Національної поліції України із заявою про надання йому статусу учасника бойових дій.

26.02.2020 року комісією розглянуто заяву позивача про надання йому статусу учасника бойових дій та рішенням від 26.02.2020 року відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій, з мотивів відсутності правових підстав та належних документів, що підтверджують безпосередню участь особи в антитерористичній операції та забезпеченні її проведення.

Позивач вважає, що в період з 11.05.2019 року по 11.08.2019 року він не проходив стажування, а безпосередньо виконував бойові завдання, тому має право для отримання статусу учасника бойових дій та видачі відповідного посвідчення встановленого законодавством зразка.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керувався наступним.

Стосовно позовної вимоги відносно визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції України у Донецькій області, щодо організації несення позивачем в Торецькому ВП Бахмутського ВП ГУНП у Донецькій області суд зазначає, що правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначений Законом України "Про Національну поліцію".

Відповідно до ст. 1. Закону України "Про Національну поліцію України", яким визначено, що національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Статтею 17 зазначеного закону визначено поняття поліцейського, який є громадянином України, склавший Присягу поліцейського, який проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно зі ст. 72 Закону України "Про Національну поліцію" професійне навчання поліцейських складається з:

1) первинної професійної підготовки;

2) підготовки у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання;

3) післядипломної освіти;

4) службової підготовки системи заходів, спрямованих на закріплення та оновлення необхідних знань, умінь та навичок працівника поліції з урахуванням оперативної обстановки, специфіки та профілю його оперативно - службової діяльності.

Частиною 1 ст. 75 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що післядипломна освіта поліцейських здійснюється на загальних засадах, визначених Законом України "Про вищу освіту", з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та складається з:

1) спеціалізації; 2) перепідготовки; 3) підвищення кваліфікації; 4) стажування.

Відповідно до п.п. "и" п. 4 ч. 4 розділу ХV Перехідних положень Закону України "Про вищу освіту" післядипломна освіта - це спеціалізоване вдосконалення освіти та професійної підготовки особи шляхом поглиблення, розширення та оновлення її знань, умінь, навичок на основі здобутої раніше вищої освіти (спеціальності) або професійно-технічної освіти (професії) та практичного досвіду.

Післядипломна освіта включає, зокрема, стажування, як набуття особою досвіду виконання завдань та обов`язків певної професійної діяльності або галузі знань.

Вказаною правовою нормою також передбачено, що особа, яка успішно пройшла навчання за програмою післядипломної освіти, отримує відповідний документ, зразок якого затверджується засновником (засновниками) навчального закладу або уповноваженим ним (ними) органом.

Статтею 75 Закону України "Про Національну поліцію" також передбачено, що післядипломна освіта поліцейських здійснюється на загальних засадах, визначених Законом України "Про вищу освіту", з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та складається з: 1) спеціалізації; 2) перепідготовки; 3) підвищення кваліфікації; 4) стажування.

Порядок організації післядипломної освіти поліцейських установлює Міністерство внутрішніх справ України з урахуванням положень цього та інших законів.

Згідно п.1 розділу І Положення про організацію післядипломної освіти працівників Національної поліції, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ № 1625 від 24.12.2015 року цим Положенням визначаються організаційно-правові засади організації післядипломної освіти працівників Національної поліції України, що проходять службу (працюють) на посадах, які за класифікацією професій належать до категорій керівників, професіоналів, фахівців та робітничих кадрів.

Метою післядипломної освіти є задоволення індивідуальних потреб працівників поліції в особистому професійному зростанні, забезпечення потреб держави у кваліфікованих кадрах високого рівня професіоналізму та культури, здатних компетентно і відповідально виконувати свої функції (п. 3 розділу І даного Положення).

Відповідно до п. 1 розділу ІІІ даного Положення, одним із видів післядипломної освіти є стажування, яке передбачає набуття працівником поліції досвіду виконання завдань і обов`язків певної професійної діяльності або галузі знань.

Згідно п. 1 розділу ІХ цього ж Положення, стажування працівників поліції здійснюється з метою формування і закріплення на практиці професійних знань, умінь, навичок та компетенцій, здобутих у результаті теоретичної підготовки.

Як встановлено із матеріалів справи, наказом ГУНП у Вінницькій області від 08.05.2019 року № 665 ОСОБА_1 в період з 11.05.2019 року до 11.08.2019 року, строком на 3 місяці направлений для проходження стажування до ГУНП в Донецькій області.

Наказом ГУНП в Донецькій області від 11.05.2019 року № 1174 "Про організацію та проведення стажування працівників ГУНП у Вінницькій області" ГУНП в Донецькій області організовано проведення саме стажування позивача в Торецькому ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області.

Із наявного індивідуального плану стажування позивача, судом встановлено, що до діяльності особи, що проходить стажування входило здійснення превентивної діяльності, спрямованої на запобігання учинення правопорушень, виявлення причин та умов, що сприяють учиненню правопорушень передбачених законом, несення служби з охорони адміністративних будівель відділення поліції, на об`єктах життєзабезпечення міста, здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей.

Розглядаючи вище зазначене у контексті правового поля, суд не може прийняти твердження позивача про те, що проходження стажування яке відбувалось у посиленому режимі добових нарядів з охорони публічної безпеки, охорони будівель відділення поліції, відноситься до заходів здійснення з відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації як придатними силами, оскільки, включення до складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в АТО на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань здійснюється на підставі СТ (ШТ) НПУ, наказів ГУНП про відрядження працівників у підпорядкування керівника АТО та посвідчення про відрядження.

Крім того, враховуючи, що на території Донецької області з 03.04.2018 року проходить операція Об`єднаних сил, усі працівники поліції, які несуть службу у Донецькій області працюють у посиленому режимі несення служби, яке між іншим, включає в себе несення служби у добовому наряді по охороні правопорядку, патрулюванні та чергуванні на пропускних пунктах.

Суд зазначає, що наявні матеріали справи підтверджують участь позивача в охороні публічного порядку відповідно до розстановки нарядів поліції на території обслуговування Торецького ВП Бахмутського ВП ГУНП у Донецькій області, що було передбачено планом стажування. Однак, жодних документів, які б свідчили про те, що уповноваженими особами були віддані розпорядження щодо залучення позивача до проведення антитерористичної операції чи для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях до суду надано не було.

В такому випадку, суд прийшов до переконання, що ОСОБА_1 у період з 11.05.2019 року по 11.08.2019 року проходив саме стажування, оскільки в суду відсутні матеріали про залучення його для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримуванні збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.

Відтак суд зазначає, що ГУНП в Донецькій області діяло на підставі, в межах повноважень, а тому вимога про визнання протиправними дій щодо організації несення служби ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Між тим, суд зауважує, що позивачем не оскаржується наказ 11.05.2019 року № 1174 "Про організацію стажування працівників та проведення стажування працівників ГУНП у Вінницькій області", згідно якого він проходив стажування з 11.05.2019 року по 11.08.2019 року у Торецькому ВП Бахмуському ВП ГУНП в Донецькій області, а тим більше, не зазначено зауважень до індивідуального плану проходження стажування.

Натомість, предметом спору є наявність у позивача права на отримання статусу учасника бойових дій, що відноситься до другої позовної вимоги, якою ОСОБА_1 просить зобов`язати Комісію Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, держаних службовців та інших працівників Національної поліції України надати йому статус учасника бойових дій із видачею посвідчення.

Суд зазначає, що право на отримання статусу учасника бойових дій регламентується Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі, стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій, Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року № 413.

Відповідно до п. 19 ст. 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасниками бойових дій визнаються, зокрема, поліцейські, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Відповідно до п. 2-1 Порядку № 413 визначено, що статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним у п. 2 цього Порядку, в разі залучення їх до проведення антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримуванні збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення.

Особам, які брали участь у виконанні бойових (службових) завдань в умовах безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з противником, у проведенні розвідувальних заходів, що підтверджено оперативним штабом з управління антитерористичною операцією чи Об`єднаним оперативним штабом Збройних Сил України (об`єднаним командним пунктом об`єднаних сил), а також, які отримали поранення, контузії, каліцтва, що унеможливило подальше виконання ними відповідних завдань (крім випадків необережного поводження із зброєю та ухилення від військової служби шляхом самокалічення або шляхом симуляції хвороби), статус учасника бойових дій надається незалежно від кількості днів залучення їх до проведення антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях.

Відповідно до п. 4 Порядку № 413 підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях в районах її проведення:

- для осіб, які брали участь в антитерористичній операції, - витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення;

Згідно із п 5 Порядку № 413 рішення про надання та позбавлення статусу учасника бойових дій приймається:

- комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними, зокрема, в Національній поліції;

- міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, - у разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання.

Відповідно до п. 6 Порядку № 413 для надання статусу учасника бойових дій: особам, зазначеним в абз. 2 і 3 п. 2 цього Порядку, які брали участь в антитерористичній операції, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники підприємств, установ та організацій у місячний строк після завершення особами виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення (після видання відповідного наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ) зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу чи працювали особи, довідки за формою згідно з додатком 1 та документи, передбачені п. 4 цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій. У разі коли місце постійної дислокації військової частини (органу, підрозділу) або підприємства, установи та організації розташоване безпосередньо в районі проведення антитерористичної операції, документи командирами (начальниками) або іншими керівниками підприємств, установ та організацій подаються на розгляд комісії не раніше ніж через 30 календарних днів після зарахування осіб до списків військової частини (органу, підрозділу) або підприємства, установи та організації чи призначення їх на відповідні посади.

Суд зазначає, що Положенням про комісію Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України (затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України № 405 від 23.05.2016 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.06.2016 року за № 857/28987 до повноважень комісії віднесено вивчення документів та інших доказів, направлених як територіальними органами поліції, так і документи, подані особисто; заслуховування пояснень осіб, які звернулись за отриманням статусу учасника бойових дій, свідків, представників органів державної влади, громадських організацій, рад ветеранів (п. 2 Положення № 405).

Комісії вивчають документи, у разі потреби заслуховують пояснення осіб, стосовно яких вони подані, свідків та в місячний строк із дня надходження документів приймають рішення щодо надання статусу учасника бойових дій. За відсутності підстав комісії повертають їх до військових частин (органів, підрозділів), підприємств, установ та організацій з метою подальшого доопрацювання.

Комісії інформують у місячний строк Державну службу у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції про осіб, яким надано статус учасника бойових дій, за формою згідно з додатками 3 і 5.

Комісії подають на розгляд міжвідомчої комісії документи із спірних питань, які потребують міжвідомчого врегулювання.

Міжвідомча комісія розглядає документи, надіслані комісіями, та в разі потреби уточнює інформацію про осіб, стосовно яких вони подані (надсилає необхідні запити тощо), заслуховує пояснення таких осіб, свідків, представників державних органів та в місячний строк із дня надходження документів (уточненої інформації) приймає рішення щодо надання статусу учасника бойових дій, про що інформує комісії.

Згідно із п. 8 Порядку від 20.08.2014 року № 413 у разі неподання командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником підприємства, установи та організації до комісії документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій, особи, зазначені в абз. 2 і 3 п. 2 цього Порядку, можуть самостійно звернутися до відповідної комісії.

У разі відмови в наданні статусу учасника бойових дій питання про надання особі зазначеного статусу може повторно виноситися на розгляд комісії за рішенням керівника відповідного міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади чи іншого державного органу, зазначеного у п. 5 цього Порядку.

Вказані правові норми кореспондують із положеннями розділу ІІ Положення № 405 та п. 19 ст. 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

У розділі ІІІ Положення № 405 визначені особливості надання поліцейським, державним службовцям, іншим працівникам Національної поліції України статусу учасника бойових дій, учасника війни за участь в антитерористичній операції.

Так, п. 1 розділу ІІІ Положення № 405 передбачено, що комісія приймає рішення щодо надання статусу учасника бойових дій на підставі документів про: 1) безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення; 2) направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції; 3) перебування у районах проведення антитерористичної операції з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення.

Відповідно до розділу ІІІ Положення № 405 комісія приймає рішення щодо надання статусу учасника бойових дій на підставі таких документів:

- витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь поліцейського, державного службовця, іншого працівника Національної поліції України у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення;

- для поліцейських, які залучалися до проведення антитерористичної операції на строк менше ніж 30 календарних днів, - документи, зазначені в абз. 2 цього пункту, а також витяги з бойових наказів, бойових розпоряджень, бойових донесень (журналів бойових дій, оперативних завдань), які підтверджують факт безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з противником, проведення розвідувальних заходів;

Таким чином, законодавством чітко визначено сукупність обставин, за яких особа може отримати статус учасника бойових дій.

Стосовно доводу позивача, що у нього наявні усі необхідні документи для підтвердження факту участі в бойових діях у складі Національної поліції України, суд зазначає наступне.

Як встановлено з матеріалів справи позивачем на підтвердження наявності, на його думку, права про встановлення йому учасника бойових дій подано наступні документи:

- наказ від 08.05.2019 року № 665 Головного управління національної поліції України у Вінницькій області "Про направлення працівників ГУНП у Вінницькій області для проходження стажування";

- наказ від 11.05.2019 року № 1174 Головного управління Національної поліції у Донецькій області "Про організацію та проведення стажування працівників ГУНП у Вінницькій області";

- наказ від 17.05.2019 року ГУНП у Донецькій області Бахмутського відділу поліції "Про організацію стажування";

- графік несення служби добових нарядів з охорони публічної безпеки придатними силами Торецького ВП, а саме із 14 травні 2019 року, червні 2019 року, липні 2019 року;

- розрахунок сил та засобів задіяних на охорону публічної безпеки та порядку м. Торецьк із 22.05.2019 року по 01.07.2019 року;

- розстановку нарядів;

- маршрутний лист перевірки несення служби наряду поліції;

- подяку від 25.06.2019 року;

- рапорт від 09.07.2019 року про звернення до Начальника ГУНП у Донецькій області щодо надання довідки за формою згідно з додатком 1 Порядку № 413;

- відповіді Управління кадрового забезпечення ГУНП у Донецькій області від 18.07.2019 року № П-358/12/01-2019 та 30.07.2019 року № 3172/12/02-2019 щодо відсутності правових підстав у видачі довідки;

- інформаційний лист ГУНП у Донецькій області від 30.10.2019 року № Кол-512/02/12-2019 щодо відсутності правових підстав у керівництва ГУНП у Донецькій області щодо включення ОСОБА_1 до складу сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій області;

- звернення до Департаменту персоналу організації освітньої та наукової діяльності від 14.11.2019 року № 22/7-Кол-2339;

- звернення до Міністерства у справах ветеранів, тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України 26.11.2019 року № 3758/02/07.1;

- лист Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України від 20.11.20219 року № Кол-2192/12/5/03.2019.

Суд звертає увагу, що чинним законодавством встановлений порядок (процедура), яка передує встановленню факту належності до осіб, які приймали участь в антитерористичній операції, за умови чого командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники підприємств, установ та організацій у місячний строк після завершення особами виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення (після видання відповідного наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ) зобов`язані подати на розгляд комісії, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу особи, довідки за формою згідно з додатком 1 та документи, передбачені п. 4 цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій.

Аналізуючи зазначене законодавство, судом визначено, що право на звернення для отримання статусу учасника бойових дій є довідка за формою згідно з додатком 1 Порядку № 413 та документи, передбачені п. 4 цього Порядку.

Отже, вказані положення Порядку № 413 встановлюють певну "правову процедуру", дотримання якої є обов`язком суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25 липня 2019 року по справі № 826/13000/18, від 10 квітня 2019 року по справі №826/16495/17.

Позивачем не була дотримана така "правова процедура" з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 наказом ГУНП у Вінницькій області від 08.05.2019 року № 665 відряджено до ГУНП в Донецькій області для проходження стажування, яке не передбачає безпосередньої участі стажера у проведенні антитерористичної операції, в тому числі забезпеченні її проведення.

Наказом № 1174 від 11.05.2019 року "Про організацію та проведення стажування працівників ГУНП у Вінницькій області" ОСОБА_1 визначено місце стажування на посаді інспектора сектору превенції Торецького відділу поліції Бахмутського відділу поліції у період з 11.05 по 11.08.2019 року, при цьому, жодних документів які б свідчили про те, що уповноваженими органами були віддані розпорядження щодо залучення позивача до проведення антитерористичної операції суду не надані.

Також матеріали справи не містять, серед іншого, відповідного наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про завершення позивачем виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення або інших документів, які б вказували на безпосередню участь ОСОБА_1 в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Статтею 2 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" антитерористична операція - комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності; боротьба з тероризмом - діяльність щодо запобігання, виявлення, припинення, мінімізації наслідків терористичної діяльності; район проведення антитерористичної операції - визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція; режим у районі проведення антитерористичної операції - особливий порядок, який може вводитися в районі проведення антитерористичної операції на час її проведення і передбачати надання суб`єктам боротьби з тероризмом визначених цим Законом спеціальних повноважень, необхідних для звільнення заручників, забезпечення безпеки і здоров`я громадян, які опинилися в районі проведення антитерористичної операції, нормального функціонування державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій.

Так як ОСОБА_1 був направлений для проходження стажування, що не є тотожними з такими законодавчо визначеними поняттями, як безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, відрядження для безпосередньої участі в антитерористичній операції в районах її проведення; безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення та перебування у районах проведення антитерористичної операції з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, що чітко встановлено та передбачено спеціальним законодавством та порядком надання статусу учасника бойових дій.

Та оскільки, належних доказів того, що ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у виконанні завдань в умовах проведення антитерористичної операції до суду надано не було.

Відтак, позивач помилково ототожнює виконання службових обов`язків по охороні публічного порядку на території, що відноситься до району проведення антитерористичної операції, з участю особи у виконанні бойових завдань АТО в районах її проведення.

Також суд наголошує, що 26.02.2020 року протоколом № 1 засідання комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України за результатами розгляду наданих документів ОСОБА_1 відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій у зв`язку із відсутністю правових підстав для надання такого статусу, витягів з наказів керівника антитерористичного центру при СБУ про залучення до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях.

Отже, вказане свідчить про те, що позивач мав намір отримати необхідні документи та статус учасника бойових дій, але йому було відмовлено.

Однак, суд зауважує, що позивачем не була оскаржена жодна із відмов.

У зв`язку з чим, суд зазначає про необґрунтованість доводів позивача, як на підтвердження правомірності своїх вимог стосовно того, що він був залучений для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримувані збройної агресії Російської Федерації, в населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, як придатні сили, оскільки наявні матеріали справи не дають змоги встановити безпосередню участь ОСОБА_1 у проведенні антитерористичної операції.

Таким чином, наявні в матеріалах справи документи свідчать саме про виконання службових обов`язків під час проходження позивачем стажування.

Адже виконання службових обов`язків під час проходження стажування в містах, які відносяться до зони проведення антитерористичної операції, не свідчить про виконання позивачем конкретних завдань, пов`язаних з його безпосередньою участю в проведенні антитерористичної операції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.08.2018 року по справі № 805/1751/15-а.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що вказана позовна вимога також не підлягає задоволенню.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідність відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікування обсяг обгрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішення. З тим щоб дотриматися принципу справедливого суду, обгрунтування рішення повинно свідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесенні на його розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачами доведено правомірність та обгрунтованість своїх дій з урахуванням вимог, встановлених ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович