Справа № 295/9907/19
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2020-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 295/9907/19

Головуючий у 1-й інстанції: Слюсарчук Н.Ф.

Суддя-доповідач: Моніч Б.С.

28 травня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Капустинського М.М. Сапальової Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про правопорушення митних правил,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом до Житомирської митниці ДФС, у якому просила визнати протиправною і скасувати постанову Житомирської митниці ДФС від 24 червня 2019 року у справі про порушення митних правил №0162/10100/2019 та закрити провадження у справі про порушення митних правил, передбачених статтею 485 Митного кодексу України.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач вказує, що оскаржуваною постановою її визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбачених статтею 485 Митного кодексу України, яка передбачає відповідальність за дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а саме: заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Богунського районного суд міста Житомира від 24 березня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про правопорушення митних правил від 24 червня 2019 року № 0162/10100/19.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Із матеріалів справи судом встановлено, що 14 серпня 2018 року до митного поста Житомирської митниці ДФС була подана до митного оформлення митна декларація №UA101070/2018/028849 на автомобіль марки BMW Х3, номер кузова - НОМЕР_1 , та фактурною вартістю згідно інвойсу серії GА №2018-01549 від 10 серпня 2018 року 16200 євро, що по курсу НБУ України на час митного оформлення склало 505130,16 гривень. Згідно наданих товаросупровідних документів продавцем вказаного транспортного засобу є компанія "UАВ Сеlgоtоs Transportas", а покупцем ФОП ОСОБА_1 .

За результатами проведеного опрацювання звернення митних органів Литовської Республіки та експортної декларації 18LTKC0100EK0CA925, рахунку-фактури серії GА №2018-01549 від 10 серпня 2018 року, касового ордеру серії АА 100018483 було встановлено, що легковий автомобіль марки ВМW X3 номер кузова - НОМЕР_1 був проданий компанією "UАВ Сеlgоtоs Transportas" - ФОП ОСОБА_1 за ціною 23759 євро (по курсу НБУ на дату митного оформлення в України) (а.с. 29-35).

У зв`язку з цим, відповідачем винесено постанову в справі про порушення митних правил №0162/10100/2019 від 24 червня 2019 року, якою позивачку визнано винною у вчинені порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України "Дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів" та накладено адміністративне стягнення на суму 226268,37 гривень.

Позивачка, не погоджуючись із діями відповідача, звернулася до адміністративного суду з даним позовом. Вказала, що така постанова є протиправною, оскільки позивач придбала автомобіль марки BMW Х3 у литовської фірми ЗАТ "Гелготос транспортас" згідно договору №В-84163/18 від 20 липня 2018 року про участь в аукціоні, який сторони уклали шляхом пересилання електронною поштою.

Позивач вважала, що вартість автомобіля склала 16200 євро і ця сума була остаточною, що це було зазначено в пункту 1.1.4 договору та підтверджено рахунком-проформою (попереднім рахунком) і рахунком-фактурою (інвойсом). Доставкою купленого автомобіля в Україну займався ОСОБА_2 за довіреністю, який і отримував у фірми-продавця необхідні документи, в тому числі і рахунок-фактуру (інвойс), згідно якого остаточна вартість автомобіля теж складала 16200 євро без ПДВ. Саме такий інвойс він передав позивачу для здійснення митного оформлення. Це давало підстави вважати, що вартість купленого автомобіля складає саме 16200 євро. Згідно касового ордеру від 10 серпня 2018 року слідує, що ОСОБА_2 на підставі рахунку-проформи №5356282 сплатив додатково 7674 євро, проте цей рахунок такої суми не містить. За що внесена ця сплата в ордері не зазначено. А отже, не можна стверджувати, що це була додаткова сплата саме за куплений автомобіль. Стверджує, що не уповноважувала ОСОБА_2 здійснювати додаткову плату та не давала для цього ніяких коштів.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не виконала вимог статей 257 та 266 Митного кодексу України із зазначення за встановленою формою точних та достовірних відомостей про транспортний засіб, а відтак дійшов висновку про те, що позивачка усвідомлювала відповідальність та наслідки за результатами вчинених нею дій при поданні документів, що містять неправдиві відомості щодо вартості транспортного засобу марки ВМW X3 номер кузова - НОМЕР_1 , що призвело до зменшення розмірів сум податків і зборів на загальну суму 75422,79 гривень, а тому відповідачем правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил згідно статті 485 Митного кодексу України.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Позивачка, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивача безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення, оскільки вона не вчиняла правопорушення, передбачене статтею 485 Митного кодексу України, адже при подачі митної декларації її довіритель безпосередньо керувався тими документами, які були надані продавцем, а тому факту умислу чи неподання недостатніх документів, недостовірної інформації спрямовані на ухилення від сплати митних платежів не було.

Відповідач правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), а також, надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Особливості правовідносин у сфері пов`язаній із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України (надалі - МК України).

Положеннями статті 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до статті 52 МК України встановлено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів;

2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 МК України.

Згідно зі статтею 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням. Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням.

Статтею 485 МК України, встановлено, що заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Для притягнення до відповідальності, згідно зі статтею 485 МК України необхідно не лише доведення факту заявлення в митній декларації неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості, а і встановлення вини у формі прямого умислу, а також наявність в діях особи особливої мети - ухилення від сплати податків та зборів, або зменшення їх розміру.

Відповідно до частини 1 статті 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

З аналізу змісту статті 10 КУпАП вбачається, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

При цьому, статтею 485 МК України передбачено наявність спеціальної протиправної мети неправомірного звільнення від сплати чи зменшення розміру сплати митних платежів, що вказує на те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, оскільки необережно не можливо заявити неправдиві відомості.

Отже, зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння передбаченого статтею 485 МК України обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта вчинення такого на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (визначений законом порядок сплати податків та зборів).

Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 14.02.2020 року у справі №159/1687/17.

Згідно з частиною 1 статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Відповідно до частини 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Частиною 2 статті 264 МК України встановлено, що митна декларація та інші документи подаються органу доходів і зборів в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, - декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною третьою статті 335 цього Кодексу, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати органу доходів і зборів оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їх копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.

З метою визначення правильності заповнення поданої митної декларації та відповідності доданих до неї документів установленим вимогам орган доходів і зборів здійснює перевірку митної декларації. Митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом (частини 5, 6 статті 264 МК України).

Із матеріалів справи встановлено, що доставкою купленого автомобіля в Україну займався ОСОБА_2 згідно довіреності від 09 серпня 2018 року (а.с. 38).

При цьому, з дослідженого касового ордеру серії АА №100018483 від 10 серпня 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 , який згідно довіреності здійснював транспортування автомобіля на митну територію України та його розмитнення, додатково сплатив 7674 Євро, але касовий ордер не містить даних призначення платежу.

Згідно протоколу опитування ОСОБА_2 від 18 квітня 2019 року, останній підтвердив, що за дорученням позивача здійснював доставку з Литви в Україну автомобіля марки BMW X3, ніяких дій щодо проведення оплати за автомобіль не проводив, про даний факт йому нічого невідомо (а.с. 103-105).

При цьому, з дослідженого пояснення від 30 травня 2019 року ОСОБА_3 вбачається, що подачею митної декларації до митного оформлення згідно договору на надання послуг №145 займався ФОП ОСОБА_3 , який у своїх поясненнях зазначає, що ним дійсно 14 серпня 2018 року до Житомирської митниці ДФС подавалася митна декларація №UA101070/2018/028849 на автомобіль марки BMW Х3, номер кузова - НОМЕР_1 , фактурною вартістю згідно інвойсу серії GА №2018-01549 від 10 серпня 2018 року 16200 євро, що по курсу НБУ України на час митного оформлення склало 505130,16 гривень. Всі графи декларації, що стосуються продавця, покупця, відправника зазначеного транспортного засобу та його вартості заповнювались у відповідності до поданих документів, які надавались ФОМ ОСОБА_4 , які їй були надані продавцем, інша інформація у особи була відсутня (а.с.36-37).

Водночас, апеляційний суд звертає увагу на те, що особа може як самостійно здійснити декларування або ж залучити для митного оформлення від її імені суб`єктів господарювання, які займаються брокерською діяльністю.

Згідно статтей 416, 417, 418 МК України митний брокер - це підприємство, що надає послуги з декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Взаємовідносини митного брокера з особою, яку він представляє, визначаються відповідним договором.

Агент з митного оформлення - це фізична особа - резидент, що перебуває в трудових відносинах з митним брокером і безпосередньо виконує в інтересах особи, яку представляє митний брокер, дії, пов`язані з пред`явленням митному органу товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також документів, потрібних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Агент з митного оформлення має право виконувати свої функції з пред`явлення митному органу товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також документів, потрібних для їх митного контролю та митного оформлення, у будь-якому митному органі України.

Встановлено, що митна декларація №UA101070/2018/028849МД від 14 серпня 2018 року подана до митних органів представником декларанта ФОП ОСОБА_3 , який є агентом з митного оформлення.

Тобто, саме вказаним агентом з митного оформлення подано до митного органу в інтересах позивача митну декларацію №UA101070/2018/028849МД від 14 серпня 2018 року до якої додано виключно всі ті документи, які позивач отримала у фірми-продавця, через її довірителя ОСОБА_2 , в тому числі і рахунок-фактуру (інвойс), згідно якого остаточна вартість автомобіля теж складала 16200 євро без ПДВ. Саме такий інвойс він передав позивачу для здійснення митного оформлення.

Наявні матеріали справи та встановлені судом обставини беззаперечно свідчать про те, що позивач не подавала до митного органу будь-яких документів для митного оформлення за митною декларацією №UA101070/2018/028849МД від 14 серпня 2018 року, всі митні формальності за вказаною митною декларацією від імені позивача здійснені митним брокером ФОП ОСОБА_3 .

Відтак, матеріалами справи про порушення митних правил не доведено, що позивачка є суб`єктом правопорушення, передбаченого статтею 485 МК України, адже жодних доказів, що вказують на наявність у неї умислу на звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру не встановлено. Її твердження про те, що вона надала своєму довірителю для подання митної декларації виключно ті документи, які їй бути надані фірмою-продавцем, не спростовані.

Вказані документи не містять будь-яких розбіжностей, ознак підробки та у них наявні всі необхідні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та ціни, що була фактично сплачена за цей товар.

Доказів наявності у позивачки інших документів, ніж ті, які подані до митного органу, матеріалами справи також не встановлено.

Підставою для складення відносно позивача постанови про порушення митних правил та притягнення її до адміністративної відповідальності, були документи, одержані від митних органів Литовської Республіки, а саме експортна декларація 18LTKC0100EK0CA925, рахунку-фактури серії GА №2018-01549 від 10 серпня 2018 року, касового ордеру серії АА 100018483, які містили інші відомості щодо вартості транспортного засобу, ніж документи, надані позивачем для його митного оформлення.

А саме, було встановлено, що легковий автомобіль марки ВМW X3 номер кузова - НОМЕР_1 був проданий компанією UАВ Сеlgоtоs Transportas - ФОП ОСОБА_1 за ціною 23759 євро.

Колегія суддів зазначає, що експортна митна декларація 18LTKC0100EK0CA925, доводить лише факт початку оформлення експорту транспортного засобу із Литовської Республіки.

Разом із тим, митним органом не перевірено обставин завершення експорту товару, не подано запиту компанії, яка зазначена відправником товару в документах, одержаних від митних органів Литовської Республіки, та документах, поданих до митного оформлення декларантом.

Окрім цього, відповідачем не доведено, що одержані від митних органів Литовської Республіки документи мають переважне доказове значення відтак, не є беззаперечним.

При цьому, суд вважає необґрунтованими доводи митного органу щодо існування невідповідності між документами, поданими митному органу та експортною митною декларацією, наданою митними органами Литовської Республіки, оскільки така невідповідність, без належних доказів умисного подання недостовірних документів та відомостей не може бути підставою для прийняття рішення щодо визнання особи винною у вчиненні порушення митних правил.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не з`ясував належним чином всіх обставин, які мають значення для справи, не довів наявність умислу в діях позивача, спрямованого на вчинення порушення митних правил, передбаченого статтею 485 МК України, а також переслідування мети, спрямованої на неправомірне зменшення розміру митних платежів.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в діях позивача складу порушення митних правил, передбаченого статтею 485 МК України, а також про невідповідність висновків, що містяться в оскаржуваній постанові про порушення митних правил фактичним обставинам справи, що є підставою для її скасування та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що вчинене правопорушення не є триваючим, то колегія суддів з ними не погоджується.

Триваючі правопорушення характеризуються тим, що починаються з певної протиправної дії або бездіяльності та здійснюються в подальшому безперервно шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його не повністю чи неналежним чином.

Отже, орган доходів і зборів мав право накласти адміністративне стягнення за триваюче порушення митних правил не пізніше, ніж через шість місяців з дня його виявлення, тобто з дня, коли йому стало відомо про це порушення.

Позиція про те, що таке порушення митних правил як передбачене у частині першій статті 485 МК надання з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, є триваючим порушенням неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 29.08.2019 у справі № 521/15289/15-а (провадження №К/9901/11942/18), від 25.06.2019 року у справі № 686/13090/17 (провадження № К/9901/3053/17), від 29.08.2019 у справі №461/7815/16-а (провадження №К/9901/43152/18), від 06.11.2018 у справі № 607/15295/15-а (провадження №К/9901/12447/18).

Крім того, відповідна норма частини 1 статті 467 МК України не зазнавала змін, які б унеможливлювали накладення адміністративних стягнень на порушника протягом 6 місяців з дня виявлення триваючого правопорушення, а тому нова редакція відповідної норми не погіршує становища позивачки, як вказує остання.

Попередня редакція вказаної норми передбачала, що якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, А У РАЗІ РОЗГЛЯДУ ОРГАНАМИ ДОХОДІВ І ЗБОРІВ СПРАВ ПРО ТРИВАЮЧІ ПОРУШЕННЯ МИТНИХ ПРАВИЛ, у тому числі передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців З ДНЯ ВИЯВЛЕННЯ ЦИХ ПРАВОПОРУШЕНЬ.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 КАС України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову та прийняття нової постанови про задоволення позовних вимог.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно частини 1 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, судом першої інстанції судове рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 317 КАС України, апеляційна скарга має бути задоволена, оскаржуване судове рішення - скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про правопорушення митних правил скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Житомирської митниці ДФС від 24 червня 2019 року у справі про порушення митних правил №0162/10100/2019 та закрити провадження у справі про порушення митних правил, передбачених статтею 485 Митного кодексу України.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 28 травня 2020 року.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Капустинський М.М. Сапальова Т.В.