Справа № 380/2760/20
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2020-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/2760/20
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

26 травня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М., за участі секретаря судового засідання Михалюк М.Ю., представника позивача ОСОБА_5., розглянув у підготовчому судовому засіданні в місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, відділу у справах дітей Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_2 про визнання протиправною відмови та зобов`язання перереєструвати місце проживання малолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

09.04.2020 на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє на підставі довіреності представник ОСОБА_5 . до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради. Позивач просить суд визнати протиправною відмову Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 13.03.2020 у перереєстрації місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 разом із її батьком ОСОБА_1 . Як спосіб відновлення права на свободу пересування та вибору місця проживання позивач просить зобов`язати Франківську районну адміністрацію Львівської міської ради провести перереєстрацію місця проживання малолітньої ОСОБА_4 разом з її батьком ОСОБА_1 з адреси: АДРЕСА_1 до адреси: АДРЕСА_2 .

Суд залучив до участі у справі відділ у справах дітей Франківської районної адміністрації Львівської міської ради та ОСОБА_2 (мати ОСОБА_4 ) в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Відповідач та Франківської районної адміністрації Львівської міської ради в підготовче засідання не прибули, відзиву чи пояснень суду не надіслали. ОСОБА_2 надіслала суду пояснення та докази на підтвердження викладених в поясненнях обставин, вважає позовні вимоги безпідставними, проти перереєстрації місця проживання ОСОБА_4 та задоволення позову заперечує.

Суд провів підготовче засідання, заслухав представника позивача, вивчив доводи позовної заяви та пояснення третьої особи ОСОБА_2 , долучені учасниками справи письмові докази і з`ясував таке:

ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_2 (третя особа) одружилися в 2003 році та є батьками малолітньої ОСОБА_4 (2011р.н.), а ОСОБА_5 (представник позивача) є її дідом. Всі ці особи проживали та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . В 2014 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розлучилися. Рішенням місцевого загального суду за позовом ОСОБА_5 в 2015 році ОСОБА_2 визнано такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . З часу розлучення ОСОБА_2 разом із дитиною ОСОБА_4 проживає за іншою адресою.

Оскільки у позивача є плани щодо відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 , він звернувся до органу реєстрації Франківської районної адміністрації Львівської міської ради із заявою про зняття з реєстрації місця проживання дитини ОСОБА_4 у зв`язку із вибуттям за адресою: АДРЕСА_2 . Реєстраційний орган відмовив у перереєстрації місця проживання малолітньої дитини, оскільки заявник (батько) не додав до заяви згоди матері на перереєстрацію місця проживання малолітньої дитини. Позивач не надав суду доказів того, що звертався про перереєстрацію свого місця проживання за згаданою адресою, а також рішення про результати його розгляду (якщо таке звернення було).

Суд поставив на обговорення питання про юрисдикцію цього спору.

Представник позивача наполягає, що предметом позову є зміна місця реєстрації малолітньої дитини, яка тривалий час фактично не проживає з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Стверджує, що спору щодо місця проживання дитини між батьками немає, оскільки батько ОСОБА_1 не заперечує проти фактичного проживання дитини з матір`ю ОСОБА_2 за іншою адресою (що є відмінною від зареєстрованого місця проживання), а права дитини не будуть порушені, оскільки її місце проживання буде зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 (в квартирі, що належить її діду, ОСОБА_5 ).

З письмових пояснень ОСОБА_2 суду зрозуміла позиція матері малолітньої ОСОБА_4 щодо перереєстрації місця проживання дитини. Мати вважає, що реєстрація дитини за адресою: АДРЕСА_1 дозволяє дитині в будь-який час вселитися в цю квартиру, що належить на праві спільної сумісної власності її батькові ОСОБА_1. ОСОБА_2. стверджує, що перереєстрація дитини в квартиру її діда, яка не належить батькові, порушить особисті та майнові права ОСОБА_4 та заперечує проти цього з різних мотивів, які наводить у своїх поясненнях. Також наводить аргументи щодо фактичного використання дитиною свого зареєстрованого місця поживання, серед іншого - для влаштування в школу за місцем реєстрації тощо.

ОСОБА_2 також повідомила суд, що ОСОБА_5 звертався до суду з цивільним позовом до неї про зобов`язання зареєструватися за місцем свого фактичного проживання та вирішення питання про перереєстрацію малолітньої дитини ОСОБА_4 до фактичного місця проживання матері або надання дозволу на перереєстрацію дитини без згоди ОСОБА_2 до майбутнього місця проживання її батька ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 26.02.2020 №464/6115/19 в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено; в цьому рішенні суду встановлено, що з дати набрання законної сили рішенням суду від 24.06.2015 про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на проживання, вона не має зареєстрованого місця проживання, разом з донькою ОСОБА_4 останні два роки проживають на орендованих квартирах.

З`ясувавши характер спірних правовідносин, суд при вирішенні питання про юрисдикцію цієї справи враховує такі правові висновки, висловлені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 19 лютого2020 року у справі № 640/109/19:

«[…] Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Також пунктом 7 частини першої статті 4 КАС визначено, що суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі така участь не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим і відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) може бути способом захисту цивільних прав та інтересів.

Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК) передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних та сімейних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у приватноправових правовідносинах, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи особистого немайнового інтересу учасника таких відносин. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Отже, до справ адміністративної юрисдикції належать публічно-правові спори, які виникають, зокрема, з приводу виконання чи невиконання органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою чи службовою особою або іншим суб`єктом публічно-владних управлінських функцій і не обумовлені порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Згідно з частиною четвертою статті 29 ЦК місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження начального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до частини першої статті 242 ЦК батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

За приписами частини першої статті 160 Сімейного кодексу України (далі - СК) місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з частиною першою статті 161 CK якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не вирішувалося питання щодо згоди позивачки на зміну місця проживання та реєстрації місця проживання їх спільної дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2. […] Отже, фактично між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 існує спір про місце реєстрації та проживання їх спільної дитини та можливість реалізації їх батьківських прав, гарантованих СК.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що якщо особа стверджує про порушення її прав наслідками, що спричинені бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, яку вона вважає неправомірною, і такі наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав або інтересів цієї особи чи пов`язані з реалізацією нею майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, то визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії є способом захисту відповідних цивільних прав та інтересів.

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій про те, що позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності щодо відмови у скасуванні реєстрації місця проживання малолітньої ОСОБА_2 та зобов`язання скасувати таку реєстрацію повинні розглядатися в порядку, передбаченому ЦПК.

[…] Таким чином, зважаючи на суб`єктний склад та характер правовідносин у цій справі, наведені в касаційній скарзі доводи ОСОБА_1 про поширення на неї юрисдикції адміністративного суду Велика Палата Верховного Суду відхиляє як необґрунтовані, натомість вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про необхідність розгляду цієї справи в порядку цивільного судочинства.

Схожих висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла, зокрема, у постановах від 16 травня 2018 року у справі № 337/2535/17 (провадження № 14-130цс18), від 13 червня 2018 року у справі № 500/6325/17 (провадження № 11-548апп18), від 23 жовтня 2019 року у справі № 352/536/17 (провадження № 11-113апп19).»

З`ясовані судом на стадії підготовчого провадження обставини свідчать про те, що батьки малолітньої ОСОБА_4 - батько ОСОБА_1 та мати ОСОБА_2 - не дійшли згоди щодо місця проживання та перереєстрації їх дитини за іншою адресою. Так, батько ОСОБА_1 в адміністративному порядку (шляхом звернення про перереєстрацію місця проживання дитини без отримання згоди матері), а дід ОСОБА_5 в судовому порядку (шляхом звернення до Сихівського районного суду м. Львова з позовом) намагаються змінити зареєстроване місце проживання дитини ОСОБА_4 на таке: АДРЕСА_2 (адреса квартири, що належить дідові). Мати ОСОБА_2 заперечує проти перереєстрації дитини за цією адресою та наполягає, що реєстрація місця проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 гарантує право дитини проживати в квартирі, що належить її батькові на праві власності. Отже, фактично існує спір між батьками про місце проживання та реєстрації їх спільної малолітньої дитини. За таких обставин суд дійшов висновку, що цей спір є сімейним та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд також вважає, що представник позивача ОСОБА_5 діє недобросовісно та зловживає процесуальними правами. В рішенні Сихівського районного суду м. Львова від 26.02.2020 № 464/6115/19 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 позивачу серед іншого вказано на необґрунтованість його позовних вимог про перереєстрацію малолітньої дитини (внуки позивача) за адресою майбутнього проживання її батька ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), оскільки з цим позовом до матері дитини звернувся не батько, а дідусь дитини. ОСОБА_1 (батько дитини) брав участь у цій справі як третя особа, тому вочевидь знає про такі процесуальні дії свого батька (діда дитини), прийняте судом рішення та його мотивацію. Отже, замість вирішення батьками малолітньої дитини спору про її місце проживання та реєстрації у встановлений Сімейним кодексом України спосіб (шляхом звернення батька дитини до органу опіки або до суду з позовом до матері дитини в порядку ЦПК України), представник позивача (дід дитини) намагається штучно створити передумови для переведення цього спору в площину адміністративного судочинства, стверджуючи, що нібито існує згода батьків малолітньої дитини щодо її місця проживання.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Частиною другою статті 238 КАС України визначено, що суд, закриваючи провадження у справі, також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частина друга статті 132 КАС України). Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом) є підставою для повернення судового збору.

Отже, провадження у цій адміністративній справі слід закрити, а сплачений за подання цього позову судовий збір слід повернути платнику.

Керуючись ст.ст. 132, 143, 183, 238, 241, 248, 256, 294, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Відділу у справах дітей Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_2 про визнати протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії.

Роз`яснити позивачу, що:

- розгляд цієї справи належить до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства;

- повторне звернення до адміністративного суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) з Державного бюджету України сплачений ним судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Львівський окружний адміністративний суд у п`ятнадцятиденний строк з дати складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 01.06.2020.

Суддя Москаль Р.М.