Справа № 1.380.2019.005571
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.005571 пров. № А/857/3848/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Носа С.П. Кухтея Р.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Державного підприємства "Львіввугілля" на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року (рішення ухвалене в загальному провадженні судом у м. Львів у складі головуючого судді Костецького Н.В., повний текст рішення суду складено 04 березня 2020 року) у справі № 1.380.2019.005571 за адміністративним позовом Державного підприємства "Львіввугілля" до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення, суд, -

ВСТАНОВИВ

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

В жовтні 2019 року Державне підприємство "Львіввугілля" звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.05.2019 року № 000453802.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що частина чистого прибутку визначається за результатами фінансово-господарської діяльності, розраховується за правилами бухгалтерського обліку та формою розрахунку, встановленою Державною податковою службою, та декларується і сплачується у строк та в порядку, передбаченому для податку на прибуток підприємств. За змістом норм чинного законодавства зазначений платіж, а саме частина прибутку (доходу), що сплачується до державного бюджету підприємствами, перелік та розмір яких встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2010 рік» та Законом №185-V, - хоча і є обов`язковим до сплати цими підприємствами, але не включено до переліку загальнодержавних чи місцевих податків і зборів (обов`язкових платежів), визначеного статтями 9 та 10 ПК України, а тому вказаний платіж не є податковим платежем. Наведені правові норми дають підстави для висновку, що частина чистого прибутку не є податковим платежем у розумінні ПК України, оскільки цей платіж не віднесений ні до загальнодержавних податків та зборів, ні до місцевих податків. Також вказує, що у відповідача не було законних підстав для прийняття даного оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в порушення ст. 102 ПК України, оскільки платіж (частина прибутку (доходу)), що відраховується державними підприємствами до бюджету, не є податковим зобов`язанням, хоча декларування та сплата цього платежу здійснюється у порядку, передбаченому для податку на прибуток підприємств, а контроль за його відрахуванням покладено на Державну фіскальну службу згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 року №106 «Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов`язкових платежів) та інших доходів бюджету». Крім цього, зазначає, що в передбаченому законом порядку відповідачем не замінено процесуальну сторону у судовому процесі, тому прийняття податкового повідомлення-рішення від 15.05.2019 року на підставі рішення суду стороною якого є інша юридична особа суперечить нормам чинного законодавства.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. По суті доводи відзиву на апеляційну скаргу співпадають з мотивами та висновками, здійсненими в судовому рішенні судом першої інстанції.

Сторони були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст.124 КАС України: позивач шляхом надіслання повідомлень засобами поштового зв`язку, за даними офіційного сайту Укрпошта рекомендоване поштове відправлення вручене позивачу особисто 14.05.2020 року та на електронну пошту, зазначену даним учасником справи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази, про повідомлення відповідача у матеріалах справи міститься розписка.

28 травня 2020 року відповідач подав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

28 травня 2019 року позивач подав чергове клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням карантину. Судом неодноразово відкладався розгляд даної справи.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року статтю 195 КАС України після частини третьої доповнено новою частиною такого змісту: "4. Під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" або Державною судовою адміністрацією України".

На виконання вимог приведеного закону Восьмим апеляційним адміністративним судом (на період вжитих Урядом України карантинних заходів) забезпечено доступ сторін та учасників справи до суду, в тому числі і шляхом проведення судового засідання в порядку відеоконференції (згідно ч.4 ст. 195 КАС України) зі всіма учасниками справи, які виявили таке бажання та повідомили про нього суд. Окрім того, судом забезпечено можливість надіслання на адресу суду процесуальних документів, пов`язаних з розглядом справи (в тому числі і письмових пояснень, відзивів, доказів тощо) засобами як поштового так і електронного зв`язку, про що повідомлено на офіційному сайті суду.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що судом апеляційної інстанції у період дії карантинних заходів забезпечено процесуальну можливість для сторін та учасників справи доступу до суду, в тому числі і шляхом проведення судового засідання в порядку відеоконференції та надіслання до суду апеляційної інстанції необхідних процесуальних документів та письмових пояснень у даній справі для урахування їх під час розгляду апеляційної скарги.

За наведених обставин колегією суддів враховано, що у позивача була процесуальна можливість прийняти участь у розгляді даної справи шляхом проведення судового засідання в порядку відеоконференції(в тому числі і поза межами суду) та висловлення своєї позиції як в усній так і у письмовій формі, шляхом надіслання на поштову чи електронну адресу суду. Проте, позивач не зважаючи на широкий обсяг прав, наданих йому щодо забезпечення його процесуальні можливості доступу до суду таким правом не скористався без поважних причин.

З огляду на приведені обставини справи, колегія суддів вважає, що чергове відкладення розгляду справи є необґрунтованим та таким, що призводить до свідомого затягування позивачем розгляду справи, правової невизначеності судового рішення, ухваленого судом першої інстанції та порушення судом апеляційної інстанції процесуальних норм щодо граничних строків розгляду апеляційних скарг.

Відтак, розгляд апеляційної скарги здійснюється судом з урахуванням наявних матеріалів справи, пояснень представників сторін, як усних так і письмових та додаткових доказів наявних у матеріалах справи та таких, що надійшли на адресу суду від сторін та учасників як засобами поштового так і електронного зв`язку.

За наведених обставин, колегія суддів відмовляє позивачу у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

З огляду на обставини щодо повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги та положення ст. 311 КАС України колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи обставини, що 30.03.2012 Державною податковою службою у Львівській області проведено планову виїзну перевірку Державного підприємства Львіввугілля () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2010 по 30.09.2011, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2010 по 30.09.2011.

За результатами проведеної планової виїзної перевірки Державною податковою службою у Львівській області складено акт від 30.03.2012 року № 57/22-1006/32323256.

На підставі складеного акту перевірки 26.04.2012 Спеціалізованою Державною податковою інспекцією по роботі з великими платниками податків у м. Львові ДПС винесено податкове повідомлення - рішення № 000390802/212, яким збільшеного суму грошового зобов`язання за платежем частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств) на 9517223,75 грн. (за основним платежем 7613779,00 грн, за штрафними санкціями 1903444,75 грн.).

Державне підприємство Львіввугілля оскаржило податкове повідомлення-рішення від 26.04.2012 № 000390802/212 до суду.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25.12.2012 року у справі № 2а-8123/12/1370, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2015 року, позов державного підприємства Львіввугілля задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ від 26.04.2012 року № 000390802/212.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду згідно від 24.04.2019 року у справі № 2а-8123/12/1370 касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів задоволено частково. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25.12.2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2015 року скасовано в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.04.2012 року № /212 в частині основного платежу у сумі 7613779,00 грн., в цій частині у задоволенні позову державного підприємства Львіввугілля відмовлено. В іншій частині постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25.12.2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2015 року залишено без змін.

Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників податків у м. Львові Міжрегіонального головного управління ДФС є правонаступником Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів.

Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби є правонаступником Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Львові Міжрегіонального головного управління ДФС.

Відтак, на підставі акту перевірки від 30.02.2012 року №57/22-1006/32323256, постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24.04.2019 року у справі № 2а-8123/12/1370, за встановлені порушення ст. 58 Закону України Про державний бюджет на 2010 рік, п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.2010 № 610 Про порядок відрахування у 2010 році державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) винесено податкове повідомлення-рішення від 15.05.2019 року №000453802, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань) на 7613779,00 грн.

Не погоджуючись із таким податковим повідомленням-рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що за наслідками судового оскарження податкового повідомлення-рішення від 26.04.2012 року № /212 частково скасовано збільшених грошових зобов`язань державного підприємства Львіввугілля. Проте, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду згідно від 24.04.2019 року у справі № 2а-8123/12/1370 в частині збільшення грошових зобов`язань за платежем частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств) на 7613779,00 грн залишено без змін. Оскільки позивачем не сплачено зобов`язання зі сплати частини чистого прибутку (доходу) держаних унітарних підприємств в розмірі 7613779,00 грн., податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 15.05.2019 року № 000453802, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань) на 7613779,00 грн. Таким чином, отримавши постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду згідно від 24.04.2019 року у справі № 2а-8123/12/1370 контролюючий орган правомірно виніс податкове повідомлення-рішення від 15.05.2019 року № 000453802. Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 15.05.2019 року № 000453802 скасуванню не підлягає.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Податковим кодексом України (далі Податковий кодекс).

Як встановлено Верховним Судом в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 24.04.2019 року у справі № 2а-8123/12/1370, в якій предметом розгляду було повідомлення-рішення від 26.04.2012 року № /212, статтею 9, 10 Податкового кодексу визначено вичерпний перелік загальнодержавних і місцевих податків і зборів. У переліку загальнодержавних податків (зборів), встановлених у вказаних статтях, відсутній такий податок (збір), як "частина чистого прибутку (доходу)".

Правові засади управління об`єктами державної власності визначені Законом України "Про управління об`єктами державної власності" від 21.09.2006 № 185-V (далі Закон №185-V).

Відповідно до частини 1 статті 111 Закону №185-V (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) державні унітарні підприємства (крім державного підприємства обслуговування повітряного руху України "Украерорух" відповідно до Закону України "Про приєднання України до Багатосторонньої угоди про сплату маршрутних зборів" (1341-15), а також державних підприємств "Міжнародний дитячий центр "Артек" і "Український дитячий центр "Молода гвардія") та їх об`єднання зобов`язані спрямувати частину чистого прибутку (доходу) до Державного бюджету України у порядку (138-2011-п), визначеному Кабінетом Міністрів України: у розмірі 30 відсотків - державні унітарні підприємства, що є суб`єктами природних монополій, та державні унітарні підприємства, плановий розрахунковий обсяг чистого прибутку яких перевищує 50 мільйонів гривень; у розмірі 15 відсотків - інші державні унітарні підприємства.

Статтею 1 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" установлено, що доходи Державного бюджету України на 2010 рік, у тому числі доходи загального фонду Державного бюджету України та доходи спеціального фонду Державного бюджету України, визначені згідно з додатком N 1 до цього Закону, згідно з яким до доходів Державного бюджету України на 2010 рік належить частина чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств та їх об`єднань, що вилучається до бюджету, та дивіденди (доход), нараховані на акції (частки, паї) господарських товариств, у статутних капіталах яких є державна власність, а також заборгованість за минулі періоди із сплати частини чистого прибутку (доходу) Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та її підприємств (код 21010000).

Відповідно до пункту 1 Порядку відрахування у 2010 році державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу), затвердженого Постановою КМ України від 21.07.2010 № 610 , відрахування у 2010 році державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, в тому числі державними унітарними підприємствами, що є суб`єктами природних монополій, та підприємствами, обсяг чистого прибутку яких у поточному році становить більш як 50000 тис. гривень (далі - підприємства та об`єднання), до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) здійснюються відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2008 N 158 (Офіційний вісник України, 2008 р., N 18, ст. 511). Зазначені відрахування здійснюються з урахуванням вимог статті 58 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік", зокрема того, що державними підприємствами енергетичної галузі чистий прибуток, з якого розраховується та сплачується частина чистого прибутку (доходу), зменшується на суму цільових коштів (обсяг інвестиційної складової), що надійшли у складі тарифу і спрямовуються на реалізацію інвестиційних проектів, рішення щодо яких приймаються Кабінетом Міністрів України, та на обсяг повернення кредитних коштів (у складі тарифу), що були запозичені для фінансування капітальних вкладень на будівництво (реконструкцію, модернізацію) об`єктів згідно з відповідними рішеннями Кабінету Міністрів України.

Відповідно до статті 29 Бюджетного кодексу України та статей 5,11 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" Кабінет Міністрів України постановою від 23.02.2011 № 138 затвердив Порядок відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями (далі Порядок № 138).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 138 частина чистого прибутку (доходу), що відраховується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями (крім державного підприємства обслуговування повітряного руху України "Украерорух" відповідно до Закону України "Про приєднання України до Багатосторонньої угоди про сплату маршрутних зборів", а також державних підприємств "Міжнародний державний центр "Артек" і "Український дитячий центр "Молода гвардія") до державного бюджету за відповідний період, визначається виходячи з обсягу чистого прибутку (доходу), розрахованого згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, у розмірі: 30 відсотків - державними підприємствами, що є суб`єктами природних монополій, та державними підприємствами, плановий розрахунковий обсяг чистого прибутку яких перевищує 50 млн. гривень; 15 відсотків - іншими державними унітарними підприємствами.

Пунктами 2, 3 цього Порядку визначено, що частина чистого прибутку (доходу) сплачується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до державного бюджету наростаючим підсумком щоквартальної фінансово-господарської діяльності за відповідний період у строк, встановлений для сплати податку на прибуток підприємств.

Частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, визначається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями відповідно до форми розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та зазначається у декларації з податку на прибуток підприємства.

Розрахунок частини чистого прибутку (доходу) разом з фінансовою звітністю, складеною відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, подається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до органів державної податкової служби у строк, передбачений для подання декларації з податку на прибуток підприємств.

Тобто, частина чистого прибутку визначається за результатами фінансово-господарської діяльності, розраховується за правилами бухгалтерського обліку та формою розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та декларується і сплачується у строк та в порядку, передбачені для податку на прибуток підприємств.

За змістом вказаних правових норм зазначений платіж, а саме: частина прибутку (доходу), що сплачується до державного бюджету підприємствами, перелік та розмір яких встановлений Законом України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" та Законом № 185-V, хоча і є обов`язковим до сплати цими підприємствами, але не включено до переліку загальнодержавних чи місцевих податків і зборів (обов`язкових платежів), визначеного статями 9 та 10 ПК України, а тому вказаний платіж не є податковим платежем.

Нормами статті 126 ПК України передбачено застосування штрафу до платника податків за несвоєчасну сплату платником податків грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом.

Наведені правові норми дають підстави для висновку, що частина чистого прибутку не є податковим платежем, у розумінні норм ПК України, оскільки цей платіж не віднесений ні до загальнодержавних податків та зборів, ні до місцевих податків.

Отже, застосування до позивача штрафних санкцій на підставі статті 126 ПК України не відповідає змісту вищевказаної норми, дія якої поширюється виключно на випадки несплати платником податків грошових зобов`язань.

При цьому покладення на контролюючі органи повноважень щодо обліку таких платежів, а також сплата його до державного бюджету України, не змінює правової природи такого платежу і не звільняє позивача від обов`язку, встановленого статтею 11 Закону № 185-V щодо сплати частини чистого прибутку, розраховано за 2010 рік та визначеного підприємством у відповідному розрахунку.

Враховуючи наведене, у відповідача немає законних підстав для застосування до підприємства штрафних санкцій, оскільки платіж (частина прибутку (доходу)), що відраховується державними підприємствами до бюджету, не є податковим зобов`язанням, хоча декларування та сплата цього платежу (код 21010100) здійснюється у порядку, передбаченому для податку на прибуток підприємств, а контроль за його відрахуванням покладено на Державну фіскальну службу згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 № 106 "Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов`язкових платежів) та інших доходів бюджету", водночас сума частини чистого прибутку (доходу) як зобов`язання, належне до сплати державними унітарними підприємствами до Державного бюджету України, розраховано правомірно.

Відтак, суд касаційної інстанції залишив без змін рішення першої та апеляційної інстанції в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 26.04.2012 № /212 щодо нарахування штрафних санкції, проте в задоволенні позову Державного підприємства Львіввугілля щодо збільшення основного зобов`язання зі сплати частини чистого прибутку (доходу) держаних унітарних підприємств в розмірі 7613779,00 грн. відмовлено.

Оскільки позивачем не сплачено зобов`язання зі сплати частини чистого прибутку (доходу) держаних унітарних підприємств в розмірі 7613779,00 грн., податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 15.05.2019 року № 000453802, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань) на 7613779,00 грн.

За змістом підпункту 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

З урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (пункт 56.18 статті 56 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 60.1.5 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

Такі положення кореспондуються і з приписами, закріпленими в Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року №1204 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 року за №124/28254 (далі також Порядок).

Так, підпунктом 4 пункту 1 розділу V Порядку передбачено, що податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, сума зменшення (збільшення) податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, штрафної (фінансової) санкції (штрафу) та пені за порушення норм іншого законодавства, що визначені у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу.

Пунктом 5 розділу ІІ Порядку визначено, що якщо за результатами адміністративного або судового оскарження грошове зобов`язання, зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, штрафна (фінансова) санкція (штраф) та пеня за порушення норм іншого законодавства, зазначені у податковому повідомленні-рішенні, зменшуються, то шляхом опрацювання інформації підрозділів правової роботи щодо прийнятих рішень за результатами розгляду скарг в адміністративному та/або судовому порядку складається податкове повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов`язання, зменшену суму зменшення (збільшення) податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, штрафної (фінансової) санкції (штрафу) та пені за порушення норм іншого законодавства.

Також пунктом 3 розділу V Порядку встановлено, що у випадках, визначених підпунктами 2 і 4 пункту 1 цього розділу, податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним з дня отримання платником податків податкового повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов`язання.

Відповідно до пункту 7 розділу II Порядку податкові повідомлення-рішення згідно з пунктами 4-6 цього розділу складаються контролюючим органом, який склав попереднє податкове повідомлення-рішення, протягом 3 робочих днів з дня, що настає за днем отримання таким контролюючим органом рішення за результатами адміністративного, судового оскарження або іншого рішення про скасування раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення.

Зміст вказаних вище правових норм вказує на те, що податкове повідомлення-рішення є формою реалізації податковим органом владних управлінських функцій щодо повідомлення платника податків про обов`язок сплати грошового зобов`язання. Водночас суб`єкт владних повноважень одночасно з прийняттям податкових повідомлень-рішень не завжди визначає нові грошові зобов`язання. Така ситуація виникає, зокрема, в разі прийняття податкового повідомлення-рішення на підставі судового рішення про часткове скасування збільшених грошових зобов`язань, яке набрало законної сили.

Відтак, у разі якщо податкове повідомлення-рішення контролюючого органу про визначення грошового зобов`язання оскаржено в судовому порядку, то таке зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили, а у разі якщо за результатами судового оскарження грошове зобов`язання, визначене платнику податків оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, зменшується, то до платника податків направляється окреме, податкове повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов`язання протягом 3 робочих днів з дня, що настає за днем отримання таким органом рішення за результатами адміністративного або судового оскарження.

Прийняття податковим органом похідних податкових повідомлень-рішень, у зв`язку зі зміною/скасуванням за наслідками оскарження основного податкового повідомлення-рішення, має формальний характер та здійснюється з метою доведення до відома платника податків нових термінів сплати первинно визначеного податкового зобов`язання.

Аналогічної правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 справі № 360/4447/18, від 11.12.2019 у справі № 813/3211/16.

На підставі наведеного суд зазначає, що за наслідками судового оскарження податкового повідомлення-рішення від 26.04.2012 № /212 частково скасовано збільшених грошових зобов`язань Державного підприємства Львіввугілля.

Проте, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду згідно від 24.04.2019 року у справі № 2а-8123/12/1370 в частині збільшення грошових зобов`язань за платежем частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств) на 7613779,00 грн. залишено без змін.

Таким чином, отримавши постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду згідно від 24.04.2019 у справі № 2а-8123/12/1370 контролюючий орган правомірно виніс податкове повідомлення-рішення від 15.05.2019 року № 000453802.

Доводи скаржника щодо порушення відповідачем строків для визначення грошового зобов`язання є безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Пунктом 102.4 статті 102 ПК України передбачено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Стосовно доводів скаржника щодо неналежного відповідача у справі, то слід зазначити, що Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби є правонаступником Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Львові Міжрегіонального головного управління ДФС, а за приписами ч. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.Таким чином, оскільки Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби як правонаступник Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Львові Міжрегіонального головного управління ДФС правомочний вчиняти всі юридично покладені на нього обов`язки, в т.ч. приймати податкові повідомлення-повідомлення.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення від 15.05.2019 року № 000453802 не підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновок суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Керуючись ст. 248, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Львіввугілля" залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2020 рокуу справі № 1.380.2019.005571 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді С. П. Нос
Р. В. Кухтей
Повне судове рішення складено 28 травня 2020 року.