Справа № 520/4096/2020
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2020-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Харків

28 травня 2020 р. № 520/4096/2020
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панченко О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач - ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) щодо не виплати відповідно до п.1 наказу начальника НОМЕР_3 Головного військового представництва Міністерства оборони України від 24.01.2019 року № 10 премії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на день виключення його зі списків особового складу НОМЕР_3 Головного військового представництва Міністерства оборони України;

- зобов`язати Харківський обласний військовий комісаріат (61052, м.Харків, вул.Коцарська, 56, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) премію відповідно до п.1 наказу начальника НОМЕР_3 Головного військового представництва Міністерства оборони України від 24.01.2019 року №10.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходить військову службу у НОМЕР_3 Головному військовому представництві Міністерства оборони України на посаді старшого офіцера. Пунктом 1 наказу начальника НОМЕР_3 Головного військового представництва Міністерства оборони України від 24.01.2019 №10 позивачу призначено до виплати премію за грудень 2018 року на підставі окремого доручення Міністра Оборони України від 27.12.2018. Разом з тим, ІНФОРМАЦІЯ_2 , який здійснює виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, на момент подання позову належну позивачу премію за грудень 2018 року не виплатив. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 31.03.2020 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі за правилами ст.257-262 КАС України.

Копія ухвали про відкриття провадження у справі отримана відповідачем 09.04.2020 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , надіслав на адресу суду відзив, в якому зазначив, що особовий склад 4104 ГВП відповідно до письмових розпоряджень вищестоящого органу військового управління перебуває на фінансовому забезпеченні в облвійськкоматі по виплаті грошового забезпечення військовослужбовцям і заробітної плати працівникам. Начальником 4104 ГВП видано наказ про преміювання особового складу у розмірі місячного грошового забезпечення. Відповідачем за № 102/ВФЗ від 28.01.2019 до Фінансово-економічного управління Командування Сухопутних військ Збройних Сил України та до фінансово-економічної служби оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_3 " направлено лист та заявка-розрахунок на фінансування для виплат грошового забезпечення з врахуванням витрат на вищезазначену премію. Враховуючи те, що відповідь та кошти на вказані листи не надійшли, ІНФОРМАЦІЯ_4 вдруге направлено запит до вищестоящих органів фінансового забезпечення за № 407/ВФЗ від 22.04.2019. На даний час на адресу Харківського облвійськкомату жодного роз`яснення з приводу спірного питання так і не надійшло, а фінансування на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям військових представництв проводиться лише в межах щомісячного грошового забезпечення без врахування додаткових заохочувальних виплат.

У відповідь на відзив позивач вказав, що відповідач безпідставно не виплачує премію відповідно до п. 1 наказу 4104 Головного військового представництва МО України № 10 від 24.01.2019 посилаючись на відсутність фінансування. У зв`язку з чим, просить суд задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , з 16.12.2010 по 16.07.2019 проходив військову службу у НОМЕР_3 Головному військовому представництві Міністерства оборони України на посаді старшого офіцера.

4104 Головне військове представництво Міністерства оборони України (далі 4104 ГВП МОУ) має правовий статус - без права юридичної особи, є відокремленим підрозділом (представництвом) Управління військових представництв Міністерства оборони України та безпосередньо виконує його окремі доручення.

Відповідно, на начальника НОМЕР_3 ГВП МОУ покладено обов`язок встановлювати вид та розмір передбачених видів грошового забезпечення підпорядкованим йому військовослужбовцям, а на відділ фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_5 - проводити виплату на підставі зазначених наказів начальника 4104 ГВП МОУ.

Міністром оборони України видано окреме доручення №2704/з/420 від 27.12.2018, згідно якого за підсумками 2018 року відповідно до ст.15, 23, 27 дисциплінарного статуту ЗС України та ст.51 Бюджетного кодексу України дозволено заохотити одноразово премією військовослужбовців: в грудні 2018 року апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення; в січня 2019 року установ, які виконують окремі доручення апарату Міністерства оборони та Генерального штабу в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення за грудень 2018 року.

На виконання вказаного доручення Міністра оборони України начальником 4104 ГВП МОУ 24.01.2019 видано наказ №10, відповідно до п.1 якого встановлено нагородити грошовою премією в розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення за грудень 2018 року, зокрема, підполковника ОСОБА_1 , страшого офіцера.

25.02.2020 позивач звернувся із рапортом до відповідача, в якому просив виплатити премію у розмірі грошового забезпечення за грудень 2018 року, яка призначена відповідно до наказу начальника НОМЕР_3 ГВП МОУ №10 від 24.01.2019.

Враховуючи те, що премія відповідно до вказаного наказу ІНФОРМАЦІЯ_4 не виплачена, ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зпзначає, що частинами 1-4 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260 (далі - Інструкція №260), визначено порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Згідно з пунктом 1.2 Інструкції №260 грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 31.1 Інструкції №260 передбачено, що командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право преміювати осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за їх особистий внесок у загальні результати служби. Командир військової частини має право позбавляти військовослужбовців премії повністю або частково.

Відповідно до пункту 31.7 Інструкції №260 рішення про виплату премії, зменшення її розміру або позбавлення в повному розмірі оформлюється наказом командира військової частини на підставі поданих за командою в кінці місяця клопотань безпосередніх командирів (начальників) про виплату (позбавлення повністю або частково) премії підлеглим військовослужбовцям. У рапортах з клопотанням про позбавлення премії (повністю або частково) зазначаються конкретні причини, які стали підставою для цього.

Відповідно ч.1 ст.51 Бюджетного кодексу України, керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Згідно пп. в) п. 27 Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" №551-XIV, до офіцерів застосовуються такі заохочення - нагородження грамотою, цінним подарунком або грошовою премією.

Матеріалами справи підтверджено, що наказом начальника 4104 Головного військового представництва Міністерства оборони України № 10 від 24.01.2019 наказано виплатити премію військовослужбовцям за грудень 2018 року у розмірі місячного грошового забезпечення, зокрема, ОСОБА_1 .

Суд зауважує, що зазначений наказ є чинним та безпідставно відділом фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 не реалізований.

Суд критично ставиться до посилань представника відповідача на те, що кошти на виплату премії не надійшли, як і жодних роз`яснень з приводу спірного питання, а фінансування на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям військових представництв проводиться лише в межах щомісячного грошового забезпечення без врахування додаткових заохочувальних виплат, виходячи з наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_4 не надано жодних доказів в підтвердження факту відсутності в бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується Головне військове представництво НОМЕР_3 , коштів на преміювання, і як наслідок не надходження відповідних фінансових асигнувань на рахунки для виплати премії військовослужбовцям у вказаний період.

Також, докази того, що позивач притягався до адміністративної або до дисциплінарної відповідальності відповідачем не надано, відсутні накази про зменшення розміру премії на підставі поданих за командою в кінці місяця клопотань безпосередніх командирів (начальників) про виплату (позбавлення повністю або частково) премії позивача, відсутні також рапорти з клопотанням про позбавлення премії (повністю або частково) позивача із зазначенням конкретних причин, які стали підставою для цього.

Поряд з цим, суд зауважує, що відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції, про захист прав людини і основоположних свобод, зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 Рішення).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

З урахуванням викладеного, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на те, що фінансування на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям військових представництв проводиться лише в межах щомісячного грошового забезпечення, що не є належним доказом неможливості здійснення спірних виплат, які передбачені законом та відповідно яких був виданий наказ Міністерства оборони України від 31.01.2019 №7.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.12 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", витрати зі сплати судового збору розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 14, 243-246, 257-262, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не виплати відповідно до п.1 наказу начальника НОМЕР_3 Головного військового представництва Міністерства оборони України від 24.01.2019 року №10 премії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на день виключення його зі списків особового складу НОМЕР_3 Головного військового представництва Міністерства оборони України.

Зобов`язати Харківський обласний військовий комісаріат (61052, м.Харків, вул.Коцарська, буд.56, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) премію відповідно до п.1 наказу начальника НОМЕР_3 Головного військового представництва Міністерства оборони України від 24.01.2019 року №10.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, з урахуванням п.3 розділу VІ Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Панченко