Справа № 640/11892/19
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2020-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2020 року м. Київ № 640/11892/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу:

за позовомОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив суд: визнати протиправним рішення ГУ ПФУ в місті Києві щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком 2 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком 2 із зменшенням пенсійного віку на 4 роки (1 рік за кожні 2 роки 6 місяців) з 27.11.2018.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.07.2019 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що, 27.11.2018 ним подано до відповідача заяву та документи для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2; на момент звернення до ГУ ПФУ в м. Києві він мав загальний стаж: понад 15 років, пільговий - 11 років 1 день з повним робочим днем із шкідливими та важкими умовами праці. Однак, листом від 27.02.2019 № 40309/03 ГУ ПФУ в м. Києві йому відмовлено в призначенні пенсії з тих підстав, що для підтвердження пільгового трудового стажу не надані уточнюючі довідки підприємств та первинні документи.

Позивач вважає такі дії незаконними, оскільки вони порушують його право на пенсійне забезпечення.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі з тих підстав, що позивач не має повного стажу роботи із шкідливими та важкими умовами, тому що, період, який підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи визначає підприємство, шляхом надання оформленої належним чином уточнюючої довідки на підставі первинних документів за час роботи особи на відповідному підприємстві. Наголошує, що до функцій управління не входить визначення права на пільгову пенсію, це право належить підприємству, яке видає довідку та визначає чи відноситься професія до пільгового списку, до якого списку та ким ці списки затверджені, а управління вже на підставі наданих документів призначає пенсію. Отже, за словами відповідача, період, який підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи визначає підприємство, шляхом надання оформленої належним чином уточнюючої довідки у відповідності зі Списками, затверджуваними Кабінетом Міністрів України на підставі первинних документів за час роботи особи на відповідному підприємстві.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, після закінчення повного курсу середньо - технічного училища на базі середньої освіти по професії каменотес, облицювальник - мармурник, в період з 03.07.1989 по 03.07.2000 позивач працював на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком 2 виробництв, робіт, професій, посад, показників, затверджених Кабінетом Міністрів України.

27.11.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2.

Вказана заява у справі відсутня, однак, дана обставина підтверджується копією листа ГУ ПФУ в м. Києві від 27.02.2019 №40309/03, яким надано відповідь на неї.

27.02.2019 листом № 40309/03 Головне управління Пенсійного фонду України в м Києві повідомило про відмову в призначенні пенсії за віком по списку 2, у зв`язку з відсутністю довідки про пільгову роботу та первинних документів. При цьому в рішенні не зазначено в числовому обчисленні, скільки становить загальний стаж (в роках, місяцях та днях), пільговий стаж, який відповідач не зарахував до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, чи достатньо цього стажу для призначення пільгової пенсії.

Вважаючи відмову відповідача протиправно та такою, що порушує соціальні права позивача, останній звернувся із даним позовом до суду.

Спірні правовідносини виникли у сфері пенсійного забезпечення і стосуються призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2. Спірним є зарахування періодів роботи позивача з 03.07.1989 по 03.07.2000 до пільгового стажу за списком №2.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Так, у відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Законами, які визначають принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон № 1058) та Закон України "Про пенсійне забезпечення"(далі - Закон №1788) .

Згідно з частиною першою статті 12 Закон №1788 право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років.

Відповідно до пункту «б» статті 13 Закону №1788 на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

На час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, вік позивача становив 56 років 4 місяці ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та як вбачається з трудової книжки позивач мав загальний стаж роботи більш 15 років.

Абзацом 3 пункту «б» статті 13 Закону №1788 за відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи, зокрема: з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок.

Відповідно до абзацу 4 пункту «б» статті 13 Закон №1788 працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Статтею 62 Закону 1788 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту Порядок).

Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Підпунктом 1 пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці 1 цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених законодавством, що діяло раніше, визначається статтею 100 даного Закону.

Згідно статті 100 Закону №1788 особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 01 грудня 2005 року за № 1451/11731, передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що були чинними на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Так, в оспорюваний період діяли постанова Ради міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956 року «Про затвердження списків виробництв, цехів, професій, посад, робота яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільговому розмірі», згідно якої право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2 розділу ХХІХ мають каменотеси; постанова Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення», згідно якої право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2 розділу XXVІІ мають каменотеси; постанова Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», згідно якої право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2 розділу XXVІІ мають каменотеси.

Таким чином, з викладених законодавчих норм вбачається, що правовою підставою для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788 є набуття нею відповідного стажу при виконанні робіт, передбачених Списком №2.

Водночас, основним документом, який підтверджує наявність в особи відповідного стажу роботи, є трудова книжка, а за відсутності записів в ній - уточнюючі первинні документи.

Записами у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 підтверджується наступний пільговий стаж роботи:

03.07.1989 позивач прийнятий на роботу каменотесом 4 розряду в Управління «Союзметроспецбуд» Міністерства транспортного будівництва СРСР (наказ № 113-к від 26.06.1989, запис у трудовій книжці № 19) та 01.02.1992 року звільнений (наказ 10-к від 28.01.1992, запис у трудовій книжці № 20).

Згідно, уточнюючої довідки №2634-25 від 04.04.2012, виданої ВАТ управлінням «Союзметроспецбуд» (Російська Федерація, місто Москва) встановлено, що позивач дійсно працював каменотесом з 03.07.1989 по 01.02.1992, з правом пільги по 2-ій сітці. Дану роботу виконував повний робочий день. З довідки вбачається, що інших робіт не виконував.

Документи щодо атестації робочих місця за вказаний період суду не надані, запис у трудовій книжці про проведення атестації робочого місця за вказаний період відсутній .

Відповідно до п. 2 ст. 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (мовою оригіналу): «Для установления права на пенсию, в том числе пенсий на льготных основаниях и за выслугу лет, гражданам государств-участников Соглашения учитывается трудовой стаж, приобретенный на территории любого из этих государств, а также на территории бывшего СССР за время до вступления в силу настоящего Соглашения».

01.02.1992 позивач переведений до Малого колективного науково - виробничого підприємства «Аргут» каменотесом (наказ № 4-К від 03.02.1992, запис у трудовій книжці № 21) та 03.07.2000 звільнений (наказ № 6 від 03.07.2000, запис у трудовій книжці за № 22).

Згідно, уточнюючої довідки про характер роботи та умови праці, що визначають право на пенсію на пільгових умовах №27 від 15.05.2019, виданої Малим колективним науково - виробничим підприємством «Аргут» встановлено, що позивач дійсно працював на зазначеному підприємстві повний робочий день в період з 01.02.1992 по 03.07.2000, виконував роботи по оздобленню гранітом та мармуром елементів на будівництві Київського метрополітену за професією каменотес, працював за професією каменотес, що передбачена Списком №2 розділ ХХVІІ підрозділ «а» код КП 2290000а-12690, постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року №162.

Документи щодо атестації робочих місця за вказаний період суду не надані, запис у трудовій книжці про проведення атестації робочого місця за вказаний період відсутній.

Факт роботи позивача на роботах, які віднесені до Списку №2 (каменотес) у період з 03.07.1989 по 03.07.2000 підтверджується копією трудової книжки позивача та уточнюючими довідками та стаж загалом складає 11 років 1 день.

Суд також звертає увагу на те, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 (далі - Порядок № 442), та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку №442 та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку №442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

19.02.2020 Великою Палатою Верховного Суду прийнято постанову у справі №520/15025/16-а.Приймаючи зазначену вище постанову у справі №520/15025/16-а, Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

Частинами першою та другою статті 153 КЗпП України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року №2694-XII працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Отже, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788.

Враховуючи, що робота за професією каменотес належать до списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення - Спискок № 2, стаж роботи за професією каменотес підлягає зарахуванню до пільгового стажу при вирішенні питання щодо пенсійного забезпечення особи.

Також, у зв`язку з вищенаведеним, позивач має право на зарахування до загального страхового стажу пільгового стажу за період роботи каменотесом з 03.07.1989 по 03.07.2000.

Отже, відповідачем не повно, не всебічно та не об`єктивно розглянуто документи, що дають право на одержання пенсії, не вчинено дій щодо витребування від відповідних підприємств, установ або організацій необхідних документів, які підтверджують стаж роботи позивача, у тому числі загального стажу або документів, які засвідчують достовірність записів, вчинених у трудовій книжці позивача.

Згідно частини першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, викладеного в листі від 27.02.2019 № 40309/03 про відмову в призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах за списком 2.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 зі зменшенням пенсійного віку на 4 роки (один рік за кожні 2 роки 6 місяців), з 17.11.2018, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вже зазначалось вище, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону №1788, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Вирішення питань щодо призначення пенсії відповідно до Закону №1788 відноситься до компетенції органів Пенсійного фонду України.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону №1788 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що пенсійний орган - відповідач страховий стаж позивачу не обчислював, в спірному рішенні про відмову в призначенні пенсії відповідач не зазначив в числовому обчисленні, скільки становить загальний стаж (в роках, місяцях та днях), пільговий стаж, який відповідач не зарахував до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, чи достатньо цього стажу для призначення пільгової пенсії.

У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо зобов`язання Головного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити йому пенсію є передчасними, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від по справі 03.04 2019 по справі справа № 243/6260/17.

В той же час, суд зазначає, що оскільки відповідачем протиправно відмовлено у віднесенні періоду роботи за професією каменотес з 03 07.1989 року по 03.07.2000 до пільгового, для належного захисту порушеного права позивача, суд вважає за доцільне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву позивача від 27.02.2019 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком 2 .

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно положень ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 139 кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно наявних матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Оскільки, позов задоволено частково, то з урахуванням задоволених вимог на користь позивача слід присудити судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 384,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

Керуючись вимогами ст.ст.2,5 - 11,19,72 - 77,90,139,241 - 246,250,255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком 2 від 27.02.2019 за № 40309/03.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно - Кудрявська, 16, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.11.2018 про призначення пенсії відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 2 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з зарахуванням до пільгового страхового стажу періодів роботи за професією каменотес з 03.07.1989 по 01.02.1992 в Управлінні «Союзметроспецбуд» Міністерства транспортного будівництва СРСР та з 01.02.1992 по 03.07.2000 на Малому колективному науково - виробничому підприємстві «Аргут».

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16; ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.С. Мазур