Справа № 420/6875/19
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2020-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/6875/19
Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

при секретарі - Пальоній І.М.,

за участю: представника позивача - Оксюти Вадима Васильовича та представника апелянта - Бутрик Анастасії Олегівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу Державної податкової служби України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року по справі за позовом Фермерського господарства «Веста-Юг» до Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року Фермерське господарство «Веста-Юг» (далі ФГ) звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової служби України (далі ДПС) про визнання протиправним та скасування рішення №8610/6/99-00-08-05-01 від 07 листопада 2019 року про залишення скарг без розгляду.

В обґрунтування позову було зазначено, що на винесені ГУ ДПС в Одеській області податкові повідомлення-рішення представником ФГ було подано в адміністративному порядку скарги до ДПС, однак, рішенням №8610/6/99-00-08-05-01 від 07 листопада 2019 року вказані скарги залишено без розгляду з підстав того, що до скарг, які підписані адвокатом Оксютою В.В., не було долучено оригінал або належним чином завірену копію документа, який засвідчує повноваження такого представника відповідно до законодавства. На думку позивача, оскаржуване рішення є протиправним, оскільки адвокатом Оксютою В.В. до скарг були додані копії довіреностей від 15 лютого 2018 року, які були завірені відповідно до п.9 ст.20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ДПС подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі акту перевірки № 000451/15-32-14-13/34280915 від 13.08.2019 року та відповіді на заперечення від 30.09.2019 року №1389/0/15-32-05-13-21 ГУ ДПС України в Одеській області відносно ФГ прийняті податкове повідомлення - рішення № від 03 жовтня 2019 року про нарахування податку на додану вартість в сумі 12018744 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 3004686 грн., № від 03 жовтня 2019 року про завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду в сумі 4591839 грн., № від 03 жовтня 2019 року про нарахування податку на прибуток підприємств в сумі 1640858,1 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 410214, 53 грн..

За підписом представника ФГ адвоката Оксюта В.В. позивачем були подані до ДПС скарги на зазначені податкові повідомлення - рішення. Вказані скарги були надіслані на адресу ДПС кожна окремо з описом вкладення.

Скарги були отримані ДПС та зареєстровані, а саме: скарга на податкове повідомлення - рішення № від 03 жовтня 2019 року зареєстрована за вхід. №8089/6 від 24 жовтня 2019 року; скарга на податкове повідомлення - рішення № від 03 жовтня 2019 року зареєстрована за вхід. №8051/6 від 24 жовтня 2019 року; скарга на податкове повідомлення - рішення № від 03 жовтня 2019 року зареєстрована за вхід. №8085/6 від 24 жовтня 2019 року.

Рішенням ДПС №8610/6/99-00-08-05-01 від 07 листопада 2019 року вказані скарги залишені без розгляду з підстав того, що додані до скарг копії документів не містять оригіналів або завірених належним чином копій документів, якими засвідчено повноваження представника.

Винесення вказаного рішення та залишення скарг без розгляду і стало підставою для звернення з позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що додані до скарг копії (оглянуті судом в засіданні) довіреності від 15 лютого 2018 року, якою довіряється адвокату Оксюта В.В. бути представником господарства в державних або інших органах та установах, не містять будь-яких ознак їх засвідчення, що на думку, суду першої інстанції, свідчить про безпідставність вказаних обґрунтувань позивача. В той же час, сукупний аналіз діючого законодавства свідчить, що кожна скарга підлягає окремому розгляду, а відносно цих трьох скарг було прийнято одне спірне рішення ДПС №8610/6/99-00-08-05-01 від 07 листопада 2019 року про залишення скарг без розгляду. Також було зазначено, що про залишення скарги без розгляду контролюючий орган лише повідомляє платника податків у письмовій формі із зазначенням причин повернення, тобто, у платника податків має бути можливість виправити недоліки, водночас, в даному випадку відповідачем було винесено саме рішення, що унеможливило подальше адміністративне оскарження податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції вірними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи, а саме обґрунтування та прохальної частини апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог та мотивування суду першої інстанції щодо їх задоволення, а тому з врахуванням наведеного, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції лише в цій частині та не надає правову оцінку висновкам суду першої інстанції щодо відсутності будь-яких ознак засвідчення доданих до скарг копій (оглянутих судом в засіданні) довіреностей від 15 лютого 2018 року, якими довіряється адвокату Оксюта В.В. бути представником господарства в державних або інших органах та установах, що на думку, суду першої інстанції, свідчило про безпідставність відповідних обґрунтувань позивача.

Так, положеннями статті 56 ПК України передбачено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується (ст.56.3 ПК України).

Колегія суддів зазначає, що вказана вимога щодо надання скаржником належним чином засвідчених копій документів розповсюджується також і на довіреність, якою платником податків уповноважується особа на представництво його інтересів під час оскарження рішення, прийнятого контролюючим органом.

У разі коли контролюючий орган приймає рішення про повне або часткове незадоволення скарги платника податків, такий платник податків має право звернутися протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання рішення про результати розгляду скарги, зі скаргою до контролюючого органу вищого рівня (ст.56.6 ПК України).

У разі порушення платником податків вимог пунктів 56.3 і 56.6 подані ним скарги не розглядаються та повертаються йому із зазначенням причин повернення (ст.56.7 ПК України).

З аналізу ст.56.6 та 56.7 ПК України можна дійти висновку, що за результатом розгляду скарги платника податків по суті, зокрема при повному або частковому її незадоволенні, контролюючим органом виноситься відповідне рішення (та саме у такій формі), натомість в разі не проведення відповідного розгляду, зокрема, з огляду на допущення скаржником процедурних порушень, в тому числі щодо надання копії довіреності, якою платником податків уповноважується особа на представництво його інтересів під час оскарження рішення, прийнятого контролюючим органом, без належного засвідчення, скарга лише повертається.

Наведені висновки також узгоджуються з положеннями Порядку оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21 жовтня 2015 року № 916 (далі Порядок), п.1 Розіду VIII (Порядок розгляду скарг) якого передбачено, що за результатами проведення процедури адміністративного оскарження контролюючим органом приймається рішення. Рішення оформляються на бланку контролюючого органу, який розглянув скаргу.

Водночас, п.4 Розіду VIII (Порядок розгляду скарг) Порядку визначено, що контролюючий орган залишає скаргу без розгляду повністю або частково у разі, зокрема, якщо скаргу не підписано особою, яка подала скаргу, чи її представником або до скарги не додано належним чином оформлених та завірених документів, які підтверджують повноваження представника на її підписання. Про залишення скарги без розгляду контролюючий орган повідомляє платника податків у письмовій формі із зазначенням причин повернення.

З наведеного вбачається, що в разі залишення скарги без розгляду діючим податковим законодавством передбачено лише повідомлення у письмовій формі платника податків контролюючим органом.

Крім того, Розділом ІX Порядку визначено зміст рішення про результати розгляду скарги, яким встановлено, що контролюючий орган у разі розгляду скарги перевіряє правомірність та обґрунтованість рішення, що оскаржується, та приймає рішення про результати розгляду скарги.

За результатами розгляду скарги контролюючий орган приймає одне з таких рішень:

1) повністю задовольняє скаргу платника податків та скасовує рішення контролюючого органу, яке оскаржується;

2) частково задовольняє скаргу платника податків та в окремій частині скасовує рішення контролюючого органу, яке оскаржується;

3) залишає скаргу без задоволення, а рішення контролюючого органу, яке оскаржується, без змін;

4) зменшує (збільшує) суму грошового зобов`язання.

Під час прийняття цих рішень контролюючий орган має право зменшити (збільшити) суму грошового зобов`язання або податкового боргу, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків та у відповідній частині суми штрафних (фінансових) санкцій.

Рішення про результати розгляду скарги складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин. У резолютивній частині рішення зазначається висновок про повне чи часткове задоволення скарги або про залишення скарги без задоволення (п.п.4 п.3 Розділ ІX Порядку).

Отже, діючим законодавством не передбачено як винесення рішення про залишення скарги без розгляду, так, відповідно, і зазначення у резолютивній частині рішення висновку про залишення скарги без розгляду.

Крім того, колегія суддів зазначає, що можливість оскарження платником податків в адміністративному порядку рішень контролюючого органу є досудовим порядком вирішення спору, що передбачено ст.17 КАС України, за якою сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом (ч.1).

На думку колегії суддів, досудовим врегулюванням спорів є послідовним комплексом дій, направлених на безпосереднє вирішення спорів між суб`єктами владних повноважень та фізичними та/або юридичними особами з приводу порушених прав і законних інтересів у сфері публічних правовідносин, який застосовується до ініціювання судової процедури.

Такий добровільний порядок врегулювання спору реалізується, зокрема, у формі адміністративного оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, в яке суд не втручається (принаймні під час самого адміністративного оскарження) та має метою запобігання відповідному судовому процесу та вирішенню спірних правовідносин (поки що не процесуального характеру) по суті.

Разом з тим, приймаючи рішення №8610/6/99-00-08-05-01 від 07 листопада 2019 року, яке не може бути оскаржено в адміністративному (не судовому) порядку, водночас, яким відповідні скарги залишені без розгляду з підстав того, що додані до скарг копії документів не містять оригіналів або завірених належним чином копій документів, якими засвідчено повноваження представника, ДПС було штучно, у спосіб, що не передбачено законодавством та, відповідно, безпідставно повністю обмежено можливість для ТОВ на досудовий порядок вирішення даного спору по суті, право на який позивач має за нормами статті 56 ПК України та ст.17 КАС України.

Таким чином, враховуючи все вищезазначене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що спірне рішення ДПС №8610/6/99-00-08-05-01 від 07 листопада 2019 року прийнято відповідачем всупереч повноважень, з порушенням способу, що визначений ПК України та Порядком, необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та непропорційно, тобто без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів ФГ і цілями, на досягнення яких спрямоване спірне рішення, а тому вказане рішення підлягає скасуванню.

Також, ч.2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Слід наголосити, що Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», № 47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).

При цьому, Європейський суд з прав людини (далі також ЄСПЛ) провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

Колегія суддів вважає, що залишення скарг ФГ без розгляду лише в зв`язку з не засвідченням представником позивача довіреності належним чином, без надання можливості усунути відповідні недоліки, тим більше з зазначенням неможливості подальшого адміністративного оскарження відповідних податкових повідомлень-рішень, є проявом надмірного формалізму з боку відповідача під час провадження процедури адміністративного оскарження, ініційованої ФГ, що також свідчить про необґрунтованість спірного рішення відповідача.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності виходу за межі обґрунтування позовних вимог ФГ (що є вужчим за змістом, ніж самі позовні вимоги, зазначені в прохальній частині позову) з метою повного та всебічного захисту прав та інтересів позивача, що узгоджується з ч.2 ст.9 КАС України, за якою суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тому, враховуючи все вищезазначене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що спірні позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо спірних правовідносин.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової служби України - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 28 травня 2020 року.

Головуючий суддя Федусик А.Г.
Судді Бойко А.В. Шевчук О.А.