Справа № 804/217/17
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
01 червня 2020 року Справа № 804/217/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Бондар М.В.
судді Дєєва М.В.
судді Турової О.М.
при секретарі судового засідання Бурцевій Я.Е.
представника відповідача Масенка А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами судового рішення у справі №804/217/17 за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до прокуратури Дніпропетровської області (далі - прокуратура Дніпропетровської області, відповідач), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області, третя особа), в якому просив:
- визнати протиправними дії прокуратури Дніпропетровської області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 15.07.2015 року по 03.10.2016 року включно відповідно до ст. 81 Закону України «Про прокуратуру»;
- стягнути з прокуратури Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 119174,59 грн. за період з 15.07.2015 року по 03.10.2016 року включно;
- зобов`язати прокуратуру Дніпропетровської області виплатити ОСОБА_1 у відповідності до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги на день повного розрахунку.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.05.2017 року у справі №804/217/17, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2017 року та постановою Верховного Суду від 16.01.2019 року, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до прокуратури Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - відмовлено повністю.
Приймаючи вказану постанову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Кабінетом Міністрів України зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" (із внесеними до неї змінами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 763) щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників органів прокуратури, не внесено, а Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" видатки на реалізацію положень статті 81 Закону України "Про прокуратуру" не передбачено, прокуратура Дніпропетровської області не мала правових підстав для нарахування та виплати позивачу заробітної плати поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.
08.04.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.05.2017 року у справі №804/217/17 за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
В обґрунтування заяви позивач зазначив, що у Рішенні від 26.03.2020 року № 6-р/2020 Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
На підставі вищевикладеного, та з посиланням на статті 361-365, 369 Кодексу адміністративного судочинства України заявник просить суд задовольнити заяву про перегляд постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.05.2017 року у справі №804/217/17 за виключними обставинами, скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.05.2017 року у справі №80/217/17 та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Ухвалою суду від 13.04.2020 року прийнято до розгляду заяву про перегляд за виключними обставинами судового рішення, відкрито провадження за виключними обставинами та призначено заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
Відповідачем надано суду відзив на заяву про перегляд рішення за виключними обставинами, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні заяви. В обгрунтування відзиву зазначено, що Рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення. Дія окремого положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України втратила чинність з 26.03.2020 року. За таких обставин, Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 року №6-р/2020 на спірні правовідносини не може вплинути.
В судове засідання 12.05.2020 року учасники справи не з`явилися; про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Ухвалою суду від 12.05.2020 року задоволено клопотання представника відповідача та відкладено судове засідання на 01.06.2020 року.
Ухвалою суду від 29.05.2020 року задоволена заява позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
Представник третьої особи в судове засідання 01.06.2020 року не з`явився. Неявка представника ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області згідно з частиною 2 статті 368 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду заяви.
В судовому засіданні 01.06.2020 року в режимі відеоконфекренції ОСОБА_1 вимоги заяви про перегляд за виключними обставинами постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.05.2017 року у справі №804/217/17 та її скасування підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні заяви та залишити постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.05.2017 року в силі.
Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд зазначає наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 15.07.2015 року по 03.10.2016 року ОСОБА_1 працював в органах прокуратури.
Наказом виконувача обов`язків прокурора Дніпропетровської області №1138к від 29.09.2016 року позивач був звільнений з органів прокуратури за власним бажанням на підставі пункту 7 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру», з 03.10.2016 року.
У період з 15.07.2015 року по 03.10.2016 року заробітна плата позивачу нараховувалась зважаючи на посадовий оклад, передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників прокуратури», без врахування вимог статті 81 Закону України «Про прокуратуру», що, на думку позивача, призвело до безпідставного та необґрунтованого заниження розміру його середньої заробітної плати та стало підставою звернення до суду з даним адміністративним позовом.
Так, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.05.2017 року у справі № 804/217/17 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Зі змісту вищенаведеної постанови суду вбачається, що в основу прийнятого рішення судом покладено висновок про те, що оскільки Кабінетом Міністрів України зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" (із внесеними до неї змінами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 763) щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників органів прокуратури, не внесено, а Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" видатки на реалізацію положень статті 81 Закону України "Про прокуратуру" не передбачено, прокуратура Дніпропетровської області не мала правових підстав для нарахування та виплати позивачу заробітної плати поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.
Суд зазначив, що відповідач не наділений правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості (збільшення видатків з Державного бюджету України), здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати у іншому розмірі, ніж передбачено Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури".
Таким чином, у постанові Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.05.2017 року у справі № 804/217/17, суд надав правову оцінку обставинам справи та дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Надаючи оцінку правовідносинами, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України визначені Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1 697-VII (далі - Закон № 1697-VII, у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини другої статті 81 Закону № 1697-VII заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.
Відповідно до частини третьої статті 81 Закону № 1697-VII посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.
Частиною другою статті 8 Закону України від 24.03.1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону.
При цьому, статтею 13 вказаного Закону обумовлено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.
Вказане положення кореспондується з положеннями частини дев`ятої статті 81 Закону №1697-VII, в якій передбачено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
За нормами частин першої, другої статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.
Згідно зі статтею 89 Закону № 1697-VII функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України.
Статтею 90 Закону № 1697-VII визначено, що фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.
Відповідно до пункту 9 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» та пункту 11 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», норми і положення частини другої статті 33, статті 81 Закону № 1697-VII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів.
Тобто, Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» не було передбачено видатки на реалізацію положень статті 81 Закону № 1697-VII.
В свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» затверджено схему посадових окладів працівників органів прокуратури. Зміни до вказаної постанови Кабінету Міністрів України, зокрема, щодо розмірів окладів працівників органів прокуратури не вносились.
Разом з тим, 26.03.2020 року Конституційним Судом України прийнято Рішення №6-р/2020 щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення пункту 26 розділу VI „Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, яким було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення "Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Зокрема, у пункті 2.3. Рішення Конституційний Суд зазначив, що за Конституцією України виключно законами України встановлюються, зокрема, Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1 частини другої статті 92).
Відповідно до Кодексу визначаються правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства (преамбула); регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу (стаття 1). Отже, Кодекс має своє специфічне призначення, тобто регулює правовідносини у бюджетній сфері.
Конституційний Суд України зазначив, що „предмет регулювання Кодексу, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України… Кодексом не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України" (абзаци шостий, восьмий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020).
Відповідно до підпункту 5 пункту 63 розділу І Закону України „Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року № 79-VIII розділ VI „Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу доповнено, зокрема, пунктом 26, яким встановлене відмінне від спеціального нормативного регулювання заробітної плати прокурора, закріпленого частиною першою статті 81 Закону, за якою заробітна плата прокурора регулюється Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Наділивши Кабінет Міністрів України повноваженнями встановлювати порядок та розміри заробітної плати прокурора, законодавець запровадив відмінне від передбаченого положеннями статті 81 Закону нормативне регулювання заробітної плати прокурора.
Таким чином, Конституційний Суд України вважає, що окреме положення пункту 26 розділу VI „Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу, згідно з яким норми і положення статті 81 Закону застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, спричиняє юридичну невизначеність при застосуванні зазначених норм Кодексу та Закону, а отже, є таким, що суперечить принципу верховенства права, передбаченого частиною першою статті 8 Конституції України.
Вирішуючи порушені в конституційних скаргах питання, Конституційний Суд України зазначив, що однією з необхідних передумов незалежної діяльності прокуратури, неупередженого, об`єктивного, безстороннього виконання прокурорами своїх функцій є заходи щодо їх юридичного захисту, належного рівня матеріального та соціального забезпечення прокурорів, які мають бути гарантовані таким чином, щоб не допустити тиску, що може спричинити вплив на прийняті ними рішення. Це може бути реалізовано лише шляхом визначення відповідним законом України належних умов для функціонування прокуратури та системи фінансування, у тому числі регулювання заробітної плати прокурора для забезпечення неупередженості при реалізації встановлених Конституцією та законами України повноважень.
Отже, заробітна плата прокурорів, як елемент організації та порядку діяльності прокуратури в розумінні статті 131-1 Основного Закону України, має визначатися виключно законом, а тому положення пункту 26 розділу VI „Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, є таким, що суперечить частині другій статті 131-1 Основного Закону України.
Пунктом 2 резолютивної частини Рішення визначено, що положення пункту 26 розділу VI „Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України „Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
За положеннями статті 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.
Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Аналогічне положення встановлено частиною першою статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України».
Таким чином, Рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення Рішення.
Така правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду за наслідком розгляду заяви про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №820/2640/17.
Зважаючи на викладене вище, окреме положення пункту 26 розділу VI „Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України „Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування втратило чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення - 26.03.2020 року.
За таких обставин, Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 року №6-р/2020 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у даній справі виникли до прийняття такого рішення та мали місце з 15.07.2015 року по 03.10.2016 року.
Відповідно до частини 4 статті 368 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може:
1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;
2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення;
3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.
З урахуванням зазначеного, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, колегія суддів приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами задоволенню не підлягає, а постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.05.2017 року має бути залишена в силі.
Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати не підлягають розподілу.
На підставі викладеного, керуючись 241-243, 248, 368-369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами судового рішення у справі №804/217/17 за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.
Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.05.2017 року у справі №804/217/17 - залишити в силі.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала в повному обсязі складена 01.06.2020 року.

Головуючий суддя М.В. Бондар

Суддя М.В. Дєєв

Суддя О.М. Турова