Справа № 640/1424/19
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2020-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2020 року м. Київ № 640/1424/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "БК СТАНДАРТ" (01030, м. Київ, вулиця Леонтовича, 7, офіс 5)
до Державної фіскальної служби України (04053, м.Київ, Львівська площа, 8) Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, будинок 33/19
провизнання протиправним та скасування рішення від 22.12.2018 року, зобов`язання вчинити дії ,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "БК СТАНДАРТ" (01030, м.Київ, вулиця Леонтовича, 7, офіс 5) з позовом до Державної фіскальної служби України (04053, м.Київ, Львівська площа, 8) про визнання протиправним та скасування рішення від 22.12.2018 року, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 26.11.2018 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та запропоновано відповідачу надати відзив протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідачем на адресу суду подано відзив в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Між ТОВ «БК «СТАНДАРТ» () ( - далі за текстом позивач) та ТОВ «ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ «УКРСТАЛЬСПЕЦКОНСТРУКЦІЯ» ( - далі за текстом ТОВ «ВК «УССК») () укладено договір поставки №180611/1 від 11 червня 2018 року ( - далі за текстом Договір).

Відповідно до п. 1. 1. Договору позивач зобов`язується поставити та передати у власність прокат металевий (надалі Товар), а ТОВ «ВК «УССК» прийняти та оплатити товар за цінами в кількості, номенклатурі та асортименті, вказаними в Специфікаціях (Додатки до даного договору), які є невід`ємною частиною даного договору.

Умовами даного Договору встановлюється ціна та порядок розрахунків наступним чином.

Пунктом 5.4. Договору встановлені умови оплати Продукції: 100% попередня оплата вартості кожної партії Продукції. Покупець здійснює оплату протягом 3 (трьох) банківських днів з дати виставлення Постачальником рахунку-фактури. Днем здійснення оплати вважається день зарахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника. За домовленістю Сторін може бути встановлено інші умови оплати Продукції, що Сторони зазначають в Специфікаціях або інших документах, які складають Сторони.

Умовами Специфікації №3 (Додаток №3 до Договору поставки №180611/1 від 11 червня 2018 року), передбачений порядок розрахунку відповідно до якого Покупець зобов`язується здійснити попередню оплату 100 % (сто відсотків) вартості продукції по Специфікації в наступному порядку: - 50% (п`ятдесят відсотків) вартості продукції, зазначеної в Специфікації до 19.10.2018р. (включно) - 50% (п`ятдесят відсотків) вартості продукції, зазначеної в Специфікації, протягом 3 (трьох) банківських днів з дати письмового повідомлення Покупця Постачальником про готовність продукції до поставки. У разі порушення Покупцем термінів оплати, передбачених Специфікацією, Покупець сплачує Постачальникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період існування заборгованості, за кожен день прострочення оплати, а за прострочення понад 15 (п`ятнадцять) календарних днів з Покупця додатково стягується штраф у розмірі 10% (десять) вартості неоплаченого в строк Товару.

На виконання договірних зобов`язань, відповідно до пункту 187.1 статті 187 Податкового Кодексу України позивачем було сформовану податкові накладні №1 від 01.11.2018, №2 від 09.11.2018, №3 від 23.11.2018 та подано їх на реєстрацію з отриманням термінів визначених законодавством

Факт оплати за товар підтверджується платіжним дорученням від 19.10.2018 №851, від 19.10.2018 №852, від 19.10.2018 №853, від 25.10.2018 №80, від 26.10.2018 №891, від 01.11.2018 №903, від 09.11.2018 №923, від 23.11.2018 №974.

Відповідний товар позивачем придбано у ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МЕТІНВЕСТ-СМЦ» () згідно Договору поставки №П-791080/06/18 від 20 червня 2018 року, що підтверджується відповідними видатковими накладними.

На вимогу приписів п.201.10. ст.201 Податкового кодексу України позивачем, як продавцем товарів/послуг, в установлений законодавством термін складено податкові накладні та заявлено їх до реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується Квитанціями №1.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Згідно отриманих квитанцій №1, податкові накладні прийнято органом фіскальної служби, але реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних зупинено з наступних підстав.

Відповідно до п. 201.16 ст. 201 Податкового кодексу України реєстрація податкових накладних/розрахунку коригування зупинена в Єдиному реєстрі податкових накладних. Податкові накладні/розрахунки коригування відповідають вимогам пп.1.6 п.1 Критеріїв ризиковості платника податку. Запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатні для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних/розрахунку коригування зупинена в Єдиному реєстрі податкових накладних.

На виконання підпункту 201.16.2 пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України позивачем подано контролюючому органу повідомлення за №1 від 03.12.2018 щодо подачі документів про підтвердження реальності здійснення операцій по ПН/PK, реєстрацію яких було зупинено.

Способом електронного зв`язку на адресу органу фіскальної служби позивачем направлені пояснення, зокрема, із зазначенням того що ТОВ «БК «СТАНДАРТ» проводить реєстрацію податкових зобов`язань за першою подією, як зазначено у Специфікації №3 до Договору, а саме 100% (сто відсотків) вартості продукції, зазначеної в Специфікації до 15.10.2018р. (включно), 100% (сто відсотків) вартості продукції, зазначеної в Специфікації, протягом 3 (трьох) банківських днів з дати письмового повідомлення Покупця Постачальником про готовність продукції до поставки.

Разом із тим, позивачем надано пояснення, в яких комісію ДФС повідомлено, що одним із профільних видів діяльності підприємства є оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (код КВЕД 46.71).

З метою підтвердження реальності зазначених господарських операцій з поставки товарів та його обсягів, позивачем разом із поясненнями в електронному вигляді долучено всі необхідні документи, що підтверджують здійснення господарських операцій з поставки, а саме: Договір поставки №180611/1 від 11.06.2018; ПРОТОКОЛ Загальних зборів учасників ТОВ «БК «СТАНДАРТ» від 08.06.2018, яким затверджено проект Договору поставки №180611/1 від 11.06.2018 та підтверджено повноваження директора на його підписання; Специфікації №3 (Додаток №3 до Договору поставки №180611/1 від 11 червня 2018 року); Договір поставки №П-791080/06/18 від 20.06.2018; ПРОТОКОЛ Загальних зборів учасників ТОВ «БК «СТАНДАРТ» від 20.06.2018, яким затверджено проект Договору поставки № П-791080/06/18 від 20.06.2018 та підтверджено повноваження директора на його підписання); Специфікація №4 від 16.10.2018 (Додаток до Договору поставки № П-791080/06/18 від 20.06.2018); платіжне доручення від 19.10.2018 №851; платіжне доручення від 19.10.2018 №852; платіжне доручення від 19.10.2018 №853; банківська виписка по рахунку за період з 19.10.2018 по 19.10.2018; платіжне доручення від 25.10.2018 №880; банківська виписка по рахунку за період з 25.10.2018 по 25.10.2018; платіжне доручення від 26.10.2018 №881; банківська виписка по рахунку за період з 26.10.2018 по 26.10.2018; платіжне доручення від 01.11.2018 №903; банківська виписка по рахунку за період з 01.11.2018 по 01.11.2018; платіжне доручення від 09.11.2018 №923; банківська виписка по рахунку за період з 09.11.2018 по 09.11.2018; платіжне доручення від 23.11.2018 №974; банківська виписка по рахунку за період з 23.11.2018 по 23.11.2018.

Позивачем отримано квитанцію №2 про прийняття Комісією ДФС рішень про відмову у реєстрації податкових накладних/розрахунку коригувань в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Комісією ДФС прийняті рішення Рішення від 22.12.2018 №53451/33693522/2 про відмову в реєстрації податкової накладної №1 від 01.01.2018, Рішення від 22.12.2018 №53453/33693522/2 про відмову в реєстрації податкової накладної №2 від 09.11.2018, Рішення від 22.12.2018 №53452/33693522/2 про відмову в реєстрації податкової накладної №3 від 23.11.2018.

У рішенні від 22.12.2018 №53451/33693522/2 про відмову в реєстрації податкової накладної №1 від 01.01.2018 вказано: «відсутні копії документів, що підтверджують факт придбання, виготовлення, вирощування або переробки ТМЦ /чи можливість надання послуг, виконання робіт;

відсутні копії документів, що підтверджують факт реалізації товарів (робіт, послуг) та/або документи надано не в повному обсязі».

У рішенні від 22.12.2018 №53453/33693522/2 про відмову в реєстрації податкової накладної №2 від 09.11.2018 вказано: «відсутні копії документів, що підтверджують факт придбання, виготовлення, вирощування або переробки ТМЦ /чи можливість надання послуг, виконання робіт;

відсутні копії документів, що підтверджують факт реалізації товарів (робіт, послуг) та/або документи надано не в повному обсязі».

У рішенні від 22.12.2018 №53452/33693522/2 про відмову в реєстрації податкової накладної №3 від 23.11.2018 вказано: «відсутні копії документів, що підтверджують факт придбання, виготовлення, вирощування або переробки ТМЦ /чи можливість надання послуг, виконання робіт;

відсутні копії документів, що підтверджують факт реалізації товарів (робіт, послуг) та/або документи надано не в повному обсязі».

Позивачем в адміністративному порядку було оскаржено зазначені рішення, направлені до ДФС скарги, пояснення, з проханням провести розгляд скарг у присутності скаржника, та з метою підтвердження реальності зазначених господарських операцій з поставки товарів та його обсягів, копії всіх необхідних первинних та бухгалтерських документів. Але скарги розглянуто без повідомлення скаржника, за його відсутності.

Таким чином, за наслідком адміністративного оскарження спірні рішення залишено без змін, прохання скаржника про розгляд його скарги з його участю проігнороване.

ТОВ «БК «СТАНДАРТ» (01030, м. Київ, ВУЛИЦЯ ЛЕОНТОВИЧА, будинок 7, офіс 5, ) веде підприємницьку діяльність з 2005 року.

Одним з основних видів діяльності платника податків є оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (код КВЕД 46.71).

В межах визначених видів діяльності, платником податків проводяться господарські операції з замовленням та/або купівлі-продажу найбільш затребуваних видів металопрокату в промисловому, будівельному та інших виробництвах.

Специфіка виду діяльності позивача полягає в тому, що для здійснення відповідного виду господарської діяльності, а саме продажу різних видів металопрокату ТОВ «БК «СТАНДАРТ» отримує від покупців, відповідно до укладених договорів та специфікацій, замовлення на товар - прокат металевий, а потім замовляє та закуповує відповідні види товару (гарячекатні листи різних розмірів та діаметрів, розмірів сталі та інше), матеріали та інші види металопрокату, шляхом попереднього замовлення та попередньої передоплати у постачальника даних видів товарів.

Так, предметом Договору поставки №П-791080/06/18 від 20.06.2018, укладеного між позивачем та ТОВ «МЕТІНВЕСТ-СМЦ» є поставка товару - металоконструкцій за умови 100% попередньої оплати. Товар, перелік, найменування та вартість якого зазначаються в Специфікації №4 (невід`ємна частина договору поставки №П-791080/06/18 від 20.06.2018), в Рахунку-фактурі на попередню оплату №10646862 від 16.10.2018, видаткових накладних: №92270465 від 07.11.2018, №92268256 від 07.11.2018, №92277622 від 09.11.2018, №92285121 від 13.11.2018, №92284571 від 16.11.2018.

Факт попередньої 100% передоплати відповідно до умов Договору та Специфікації підтверджується платіжним дорученням №346 від 19.10.2018, банківської випискою за 19.10.2018, платіжним дорученням №370 від 23.11.2018, а отриманий податковий кредит з кодом товару згідно УКТ ЗЕД - податковою накладною №1600206 від 16.11.2018.

В свою чергу, предметом Договору поставки №180611/1 від 11.06.2018 є те, що постачальник ТОВ «БК «СТАНДАРТ» зобов`язується передати у власність покупця ТОВ «ВК «УССК» товар - прокат металевий на підставі 100% попередньої оплати. Асортимент, кількість і ціна товару вказується Постачальником у Специфікаціях №3 (Додаток до договору). Факт попередньої 100% передоплати підтверджується умовами Договору, Специфікацією та платіжним дорученням №851 від 19.10.2018, платіжним дорученням №852 від 19.10.2018, платіжним дорученням №853 від 19.10.2018, банківською випискою за період 19.10.2018, платіжним дорученням №880 від 25.10.2018, банківською випискою за період 25.10.2018, платіжним дорученням №891 від 26.10.2018, банківською випискою за період 26.10.2018, платіжним дорученням №903 від 01.11.2018, банківською випискою за період 01.11.2018, платіжним дорученням №923 від 09.11.2018, банківською випискою за період 09.11.2018, платіжним дорученням №974 від 23.11.2018, банківською випискою за період 23.11.2018.

Враховуючи специфіку господарської діяльності позивач закуповує відповідні товари та матеріали, які потім використовує при проведені господарської діяльності - купівлі-продажу товару.

Враховуючи значні об`єми витрат, які постійно мають забезпечувальний характер, а також з метою мінімізації ризику неплатежів, позивач вимушено застосовувати систему оплати вартості товару: 100% передоплату за товар, який ще не поставлено на дату отримання грошових коштів, що зафіксовано:

- п.2.2 Договору поставки №180611/1 від 11.06.18р загальна кількість і вартість товару зазначена у Специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору.

- п. «Умови оплати» Додатку № 3 - Специфікація №3 від 15.10.2018 (такі ж самі умови зафіксовано в п.5.4 Договору), що є невід`ємною частиною Договору поставки №180611/1 від 11.06.18 - Покупець здійснює на розрахунковий рахунок Постачальника попередню оплату в розмірі 100 % вартості продукції.

За правилом першої події та, на виконання умов п.201.7 ПК України ТОВ «БК «СТАНДАРТ» було виписано та направлено на реєстрацію відповідні податкові накладні.

Незгода з вказаними рішеннями відповідача, обумовила позивача на звернення до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи даний адміністративний спір суд виходить з наступного.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржуваних рішень на відповідність вимогам ч.2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Частинами 1 та 2 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР та вона набула чинності для України 11.09.1997.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи оскаржувані рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч.2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003, яке, відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

При цьому, прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

В той же час, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.2 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 №1246 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №341) (далі - Порядок №1246), податкова накладна - електронний документ, який складається платником податку на додану вартість (далі - платник податку) відповідно до вимог Податкового кодексу України (далі - Кодекс) в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації.

Згідно з п.12 Порядку №1246 після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201 Кодексу; наявності помилок під час заповнення обов`язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 Кодексу; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200 1.3 і 200 1.9 статті 200 1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 року); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації / зупинення реєстрації / відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; наявності підстав для зупинення реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування; дотримання вимог Законів України "Про електронний цифровий підпис", "Про електронні документи та електронний документообіг" та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

Пунктом 13 Порядку № 1246 передбачено, що за результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (далі - квитанція).

Відповідно до приписів п.201.16 ст.201 ПК України реєстрація податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.5 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №117 (далі - Порядок №117), податкова накладна / розрахунок коригування, які підлягають моніторингу, перевіряються на відповідність критеріям ризиковості платника податку, критеріям ризиковості здійснення операцій та показникам позитивної податкової історії платника податку.

При цьому, відповідно до змісту п. 10 Порядку № 117 критерії ризиковості платника податку, критерії ризиковості здійснення операцій, перелік показників, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку, визначає ДФС та надсилає на погодження Мінфіну в електронній формі через систему електронної взаємодії органів виконавчої влади. ДФС оприлюднює на своєму офіційному веб-сайті погоджені критерії ризиковості платника податку, критерії ризиковості здійснення операцій, перелік показників, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку.

Пунктом 13 Порядку №117 передбачено, що у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування зазначаються: 1) номер та дата складання податкової накладної / розрахунку коригування; 2) порядковий номер, номенклатура товарів/послуг продавця, код товару згідно з УКТЗЕД / послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг, зазначені у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрація яких зупинена; 3) критерій(ї) ризиковості платника податку та/або критерій(ї) ризиковості здійснення операцій, на підставі якого(их) зупинено реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, із розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку; 4) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі.

Зі змісту Квитанцій вбачається, що контролюючим органом сформовано висновок про відповідність Податкових накладних критеріям ризиковості платника податку, визначених пп.1.6 п.1 листа ДФС від 21.03.2018 №959/99-99-07-18 "Критерії ризиковості платника податку" (далі - Критерії № 959).

З даного приводу суд зазначає, що контролюючим органом грубо порушено не тільки принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, а і норми п. 13 Порядку №117, оскільки ним не зазначено у Квитанціях конкретного та чіткого критерію ризиковості платника податку, достатнього для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН), на підставі якого здійснено зупинення реєстрації Податкових накладних.

Такий висновок суду базується на тому, що фіскальним органом у Квитанціях зазначено лише загальне посилання на відповідність Податкових накладних критерію ризиковості платника податку, визначених пп. 1.6 п.1 Критеріїв № 959.

Натомість, як принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, так і п.13 Порядку №117 вимагає від контролюючого органу зазначення конкретного виду критерію.

Відзив ДФС також не містить будь-яких пояснень, який саме критерій ризиковості платника податку застосовано у даному випадку.

Відповідно, контролюючий орган не зміг пояснити обставини, на підставі яких відповідач дійшов висновку про відповідність Податкових накладних критеріям ризиковості платника податку і не довів правомірність зупинення реєстрації зазначених накладних.

Слід також зазначити, що пп.1.6 п.1 Критеріїв №959 містить у собі визначення різних обставин встановлення ризиковості платника податків: платник податків відповідає критеріям ризиковості, якщо: комісії головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників податків ДФС можуть розглядати питання щодо встановлення ризиковості платника податків, а саме:

платник податку зареєстрований (перереєстрований) за адресою, що знаходиться на непідконтрольній території України (зона АТО, АР Крим);

дата реєстрації платником податку на додану вартість не перевищує трьох місяців з дати такої реєстрації;

платник податку - юридична особа, який не має відкритих рахунків у банківських установах, крім рахунків в органах державної казначейської служби України (крім бюджетних установ);

платник податку, посадова особа та/або засновник якого був посадовою особою та/або засновником суб`єкта господарювання, якого ліквідовано за процедурою банкрутства протягом останніх трьох років;

платником податку не подано контролюючому органу податкову звітність з податку на додану вартість за два останні звітні періоди всупереч нормам підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 та абзацу першого пункту 49.2 і пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України;

платником податку на прибуток не подано контролюючому органу фінансову звітність за останній звітний період всупереч нормам підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 та пункту 46.2 статті 46 Податкового кодексу України (далі - Кодекс);

наявна податкова інформація, що свідчить про наявність ознак здійснення ризикових операцій платником.

Головні управління ДФС в областях, м. Києві та Офіс великих платників податків ДФС постійно обраховують та проводять моніторинг показників, визначених у пунктах 1.1 - 1.6 цих Критеріїв. Якщо виявлено, що платник податків має ознаки ризиковості згідно з пунктом 1.6 цих Критеріїв, то такий платник податків виноситься на розгляд Комісії в той самий день і вноситься до переліку ризикових платників у день проведення засідання Комісії, на якому прийнято відповідне рішення.

Таким чином, фіскальний орган був зобов`язаний у Квитанціях чітко вказати не тільки на конкретний вид критерію, який встановлений пп.1.6 п.1 Критеріїв №959.

Крім того, відповідачем також не надано суду ані самого протоколу засідання Комісії, ані переліку платників податків, щодо яких виявлено ознаки ризиковості, ані матеріалів, на підставі яких платника податків віднесено до такого переліку.

При цьому, пунктами 6 та 7 Порядку №117 визначено, що у разі коли за результатами моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну / розрахунок коригування, відповідає критеріям ризиковості платника податку, реєстрація таких податкової накладної / розрахунку коригування зупиняється. У разі коли за результатами моніторингу податкова накладна / розрахунок коригування відповідають критеріям ризиковості здійснення операції, крім податкової накладної / розрахунку коригування, складених платником податку, який має позитивну податкову історію платника податку, реєстрація таких податкової накладної / розрахунку коригування зупиняється.

З аналізу змісту вказаних норм видно, що підставами для зупинення реєстрація податкової накладної / розрахунку коригування є наступна відповідність:

1) платника податку - критеріям ризиковості платника податку;

2) податкової накладної/розрахунку коригування - критеріям ризиковості здійснення операції.

Отже, положення зазначених пунктів Порядку №117 є чіткими і не припускають неоднозначне (множинне) трактування обов`язків контролюючих органів.

Разом з тим, реєстрація поданих позивачем Податкових накладних зупинена, як зазначено в Квитанціях, через те, що "ПН/РК відповідає вимогам пп. 1.6 п. 1 "Критеріїв ризиковості платника податку".

Тобто, відповідачем застосовано критерії ризиковості платника податку до Податкових накладних, а не до платника податку - позивача, що свідчить про те, що контролюючим органом реєстрацію Податкових накладних зупинено з підстав, які не передбачені законодавством - Порядком №117.

В той же час, згідно з п.п.14, 15 Порядку №117 перелік документів, необхідних для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, включає в себе: договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством. Письмові пояснення та копії документів, зазначених у пункті 14 цього Порядку, платник податку має право подати до контролюючого органу протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов`язання, відображеного у податковій накладній / розрахунку коригування. Платник податку має право подати письмові пояснення та копії документів до декількох податкових накладних / розрахунків коригування, якщо такі податкові накладні / розрахунки коригування складені на одного отримувача - платника податку за одним і тим самим договором або якщо в таких податкових накладних / розрахунках коригування відображені однотипні операції (з однаковими кодами товарів згідно з УКТЗЕД або кодами послуг згідно з Державним класифікатором продукції та послуг).

Пунктами 18-21 Порядку №117 передбачено, що письмові пояснення та копії документів, подані платником податку до контролюючого органу відповідно до пункту 15 цього Порядку, розглядаються комісіями контролюючих органів. Комісії контролюючих органів складаються з комісій регіонального рівня (комісії головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників ДФС) та комісії центрального рівня (ДФС). Зазначені комісії приймають рішення про: реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі; відмову у реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі. Підставами для прийняття комісіями контролюючих органів рішення про відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування є: ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено; ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту 4 пункту 13 цього Порядку; надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства.

Як встановлено судом, що не заперечується сторонами, у спосіб, визначений Порядком №117, позивачем направлено відповідачу-1 пояснення та копії документів до зазначених господарських операцій та Податкових накладних.

Поряд з цим, форма рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в ЄРПН визначена Порядком №117 (додаток 2 до Порядку).

Форма такого рішення передбачає, що у разі відмови в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в ЄРПН через ненадання платником податку копій документів, документи, які не надано, повинні бути підкресленими, тобто конкретно вказані.

Проте, в порушення наведених вимог законодавства, оскаржувані рішення містять лише загальне твердження про їх ненадання, без конкретизації (підкреслення) конкретного переліку документів, які, на думку Комісії, не надані.

Таким чином, рішення суб`єкта владних повноважень не містять чіткої підстави їх прийняття, що свідчить про їх необґрунтованість.

Господарські операції, за результатами яких видані податкові накладні, має, за висновком суду, реальний характер. В момент здійснення господарських операцій позивач та його контрагент були зареєстровані платниками податку на додану вартість, про що свідчать дані офіційного веб-сайту ДФС.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що факт зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування у ЄРПН не спростовує ані факту здійснення платником податків господарської операції, ані факту наявності дати виникнення саме першої події (придбання товарів/послуг або отримання коштів), що підтверджується тільки первинними документами, на підставі яких складається податкова накладна/розрахунок коригування.

Таким чином, суд дійшов висновку, що зважаючи на наявність передбачених законодавством документів, які свідчать про проведення господарських операцій між позивачем та контрагентом, та на те, що такі документи були надані контролюючому органу, останній не мав правових підстав для відмови позивачу у реєстрації Податкової накладної.

Крім того, судом також враховується, що податкова накладна, прийнято та зареєстровано в ЄРПН за, що підтверджується відповідними квитанціями.

Однак, комісією прийнято рішення про відмову у реєстрації податкових накладних.

Проаналізувавши в контексті наведених норм та практики Європейського суду з прав людини рішення комісії рішення комісії відповідача, суд зауважує, що відповідач не лише не здійснив будь-якого дослідження або перевірки обставин, але і жодним чином не мотивував прийняття такого рішення, з огляду на що суд вважає назване рішення протиправним та, відповідно, останнє підлягає скасуванню.

В той же час, варто також відмітити, що вказане рішення ДФС є, відповідно до п. 19 ч.1ст.4 КАС України, індивідуальними актами.

При цьому, такий акт, виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий з метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів), якому він адресований.

Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти є їх виражений правозастосовний характер.

Головною рисою таких актів є їхня конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акта нормам чинного законодавства.

Натомість, оскаржувані рішення фіскального органу не відповідають критеріям чіткості та зрозумілості індивідуального акта, та породжує їх неоднозначне трактування, що в свою чергу впливає на можливість реалізації права або виконання обов`язку платником податків виконати юридичне волевиявлення суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до змісту ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п.4 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до абз.1 ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З системного аналізу вказаних норм КАС України можна дійти висновку, що законодавством передбачено право суду, у випадку визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

За вказаних обставин, в контексті наведених норм, суд вважає, що для прийняття рішення про реєстрацію Податкових накладних виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення у даному випадку не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Так, Європейський суд з прав людини у п.50 рішення від 13.01.2011 (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" (caseofChuykina v. Ukraine) (Заява № 28924/04) зазначив, що суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. theUnitedKingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10.07.2003, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

В даному випадку, задоволення позовної вимоги про зобов`язання ДФС зареєструвати в ЄРПН Податкову накладну датою її фактичного подання, є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Водночас, варто зазначити про наслідки відсутності реєстрації у ЄРПН податкових накладних/розрахунків коригування, або реєстрації їх із порушенням встановленого ПК України строку.

Так, у разі порушення строку реєстрації, застосовуються штрафні санкції, передбачені ст.120-1 ПК України, а згідно з п.201.10 ст.201 ПК України відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в ЄРПН не дає права покупцю на включення сум ПДВ до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми ПДВ, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період. Також, у разі порушення продавцем/покупцем граничних строків реєстрації в ЄРПН податкової накладної та/або розрахунку коригування, покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний період заяву із скаргою на такого продавця/покупця.

Згідно з п.20 Порядку №1246 у разі надходження до ДФС рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, яке набрало законної сили, такі податкові накладні та/або розрахунки коригування реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується. При цьому датою реєстрації або скасування реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду.

Отже, враховуючи вказані наслідки, а також вимоги п.20 Порядку №1246, суд вважає, що податкову накладну потрібно вважати прийнятою та зареєстрованою протягом операційного дня, коли її було надіслано платником податку.

Згідно з положеннями ст.244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, не довів правомірності винесення оскаржуваних рішень.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "БК СТАНДАРТ" (01030, м. Київ, вулиця Леонтовича, 7, офіс 5, ) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України від 22.12.2018 №53451/3369522/2, 22.12.2018 №53453/33693522/2, 22.12.2018 №53452/33693522/2, про відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних податкових накладних №1 від 01.11.2018, №2 від 09.11.2018, №3 від 23.11.2018, поданих ТОВ «БК «СТАНДАРТ» ().

3. Зобов`язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні №1 від 01.11.2018, №2 від 09.11.2018, №3 від 23.11.2018 датою їх подання.

4. Стягнути з Державної фіскальної служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, б. 8, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БК СТАНДАРТ" (01030, м. Київ, вулиця Леонтовича, 7, офіс 5, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 763 грн. 00 копійок.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.Б. Федорчук