Справа № 620/1188/20
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2020-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
01 червня 2020 року Чернігів Справа № 620/1188/20
Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Житняк Л.О., розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Кінологічного навчального центру (військова частина НОМЕР_1 ) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби про визнання дій протиправними та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кінологічного навчального центру (військова частина НОМЕР_1 ) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби, в якому просить:
- визнати протиправними дії відповідача щодо не проведення з позивачем повного розрахунку при звільненні, а саме несвоєчасного нарахування та виплати належної йому компенсації за невикористані дні соціальної відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 по 2019 роки;
- стягнути з відповідача на користь позивача грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 01.08.2019 по день фактичного розрахунку, виходячи з розміру середньоденного заробітку 612,96 грн.
Ухвалою суду від 06.04.2020 було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
У встановлений ухвалою від 06.04.2020 строк, відповідач відзив на позов не надав. Проте, надіслав суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.
Суд зазначає, що 30.01.2019 Велика Палата Верховного Суду (справа № 910/4518/16) вказала, що за змістом норм статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.
Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 (у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу), серед іншого, зазначив, що строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин.
За статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Таким чином, як зазначено в згаданому Рішенні Конституційного Суду України, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин.
Згідно з частиною першою статті 233 Кодексу працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
З огляду на наведене Конституційний Суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.
Аналізуючи наведені обставини справи у зіставленні з правовим регулюванням спірних відносин суд дійшов висновку, що оскільки спірні правовідносини пов`язані зі звільненням з публічної служби і повинні вирішуватися в порядку адміністративного судочинства, то строк звернення до суду з таким позовом становить один місяць, оскільки відповідно до ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №815/2681/17.
Я вбачається з матеріалів справи, остаточний розрахунок з позивачем було проведено 13.12.2019. А отже, з відповідним позовом позивач мав би звернутися не пізніше 13.01.2020. В той же час, позов подано 03.04.2020, тобто з порушенням строку, встановленого частиною 5 статті 122 КАС України.
Згідно ч.3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Оскільки позивачем клопотання про поновлення строку звенення до суду не заявлялось, суд дійшов висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 до Кінологічного навчального центру (військова частина НОМЕР_1 ) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби про визнання дій протиправними та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку слід залишити без розгляду.
Керуючись ст.ст. 122, 123, 248, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до Кінологічного навчального центру (військова частина НОМЕР_1 ) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби про визнання дій протиправними та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку залишити без розгляду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання з урахуванням п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України та відповідно до ст.294 КАСУ, може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.О. Житняк

01.06.2020

01.06.2020