Справа № 300/1904/19
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2020-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 рокуЛьвівСправа № 300/1904/19 пров. № А/857/3233/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Сеника Р.П., Шевчук С.М.

з участю секретаря судового засідання Смолинця А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Галицької митниці ДМС на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року, ухвалене суддею Боршовським Т.І у м. Івано-Франківську о 16 год. 31 хв. за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та додаткове рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року, ухвалене суддею Боршовським Т.І у м. Івано-Франківську о 12 год. 30 хв. у справі № 300/1904/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці ДМС про визнання протиправним і скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA206020/2019/000674/2 від 11.06.2019 року і картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 206020/2019/00717 від 11.06.2019 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 11.06.2019 року декларант, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 , подав відповідачу митну декларацію № UA206020/2019/404776, в якій до митного оформлення заявив товар: транспортний засіб - автомобіль марки «Land Rover», модель - «Defender», номер кузова - НОМЕР_1 , календарний рік виготовлення - 2014, модельний рік виготовлення - 2014, тип двигуна - дизельний, об`єм двигуна - 2495 куб.см., загальна кількість місць - 5, потужність - 90 кВт, колір - зелений, колісна формула - 4х4, вартість - 2000 євро.

Разом із вказаною митною декларацією декларант надав відповідачу такі документи: рахунок-фактуру, акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні, інші некласифіковані документи, касовий ордер, що підтверджує сплату митних та інших платежів; копію митної декларації країни відправлення.

На думку позивача, відповідач протиправно, в порушення норм статті 57 Митного кодексу України та за наявності усіх документів, які підтверджують заявлену декларантом митну вартість транспортного засобу, визначив митну вартість товару, який ввозився на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за другорядним методом (резервним). Позивач вважає, що відповідач безпідставно поставив під сумнів подані документи і необґрунтовано витребував додаткові документи, оскільки відповідач не довів обставин, які, на його думку, свідчать про існування обґрунтованих сумнівів щодо визначення позивачем числового значення митної вартості імпортованого товару.

Позивач вважає, що відповідач порушив його право на визначення митної вартості за ціною договору. Захист порушеного права, на думку позивача, можливий шляхом скасування рішення про коригування митної вартості товару та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Івано-Франківської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA206020/2019/000674/2 від 11.06.2019 року.

Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Івано-Франківської митниці ДФС № UA206020/2019/000717 від 11.06.2019 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 4047,11 грн.

Не погодившись із цим рішенням суду його оскаржив відповідач, Галицька митниця ДМС, подавши апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, неповно з`ясував обставини справи та зробив помилковий висновок про задоволення позову.

Таку позицію відповідач пояснює тим, що при проведенні контролю правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митний орган встановив, що декларант не надав всіх документів, які підтверджують числові значення митної вартості товару. Як зазначив відповідач, це стосується того, що декларант не надав документа, що підтверджує оплату за придбаний транспортний засіб.

Внаслідок цього, митний орган застосував резервний метод визначення митної вартості транспортного засобу, скоригувавши митну вартість на підставі даних системи управління ризиками АСАУР, визначивши її в сумі 13000 євро.

З цих підстав, відповідач вважає, що рішення про коригування митної вартості товару прийняв в порядку, з підстав, у спосіб та в межах повноважень митного органу, які визначені чинним законодавством України.

09 грудня 2019 року ОСОБА_1 подав заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у якому просив відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14000 грн.

17 грудня 2019 року Івано-Франківський окружний адміністративний суд прийняв додаткове судове рішення, яким вирішив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 гривень.

В задоволенні інших вимог заяви позивача від 09.12.2019 року відмовив.

Не погодившись із цим рішенням суду його оскаржив відповідач, Галицька митниця ДМС, подавши апеляційну скаргу в якій просить додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, неповно з`ясував обставини справи та зробив помилковий висновок про задоволення заяви, оскільки розмір витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним із складністю справи.

На підставі ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2020 року, суд провів заміну відповідача правонаступником - Галицькою митницею ДМС.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що 03.03.2019 року ОСОБА_1 придбав у нерезидента фізичної особи ОСОБА_3 (вул. АДРЕСА_1 ) транспортний засіб - легковий автомобіль марки «Land Rover», модель - «Defender», номер кузова - НОМЕР_1 , календарний рік виготовлення - 2014, модельний рік виготовлення - 2014, тип двигуна - дизельний, об`єм двигуна - 2495 куб.см., загальна кількість місць - 5, потужність - 90 кВт, колір - зелений, колісна формула - 4х4, за ціною - 2000 євро.

11.06.2019 року декларант подав Галицькій митниці ДМС для митного оформлення митну декларацію № UA206020/2019/404776 на вказаний вище товар.

Разом із вказаною митною декларацією декларант надав відповідачу такі документи: рахунок-фактуру від 03.03.2019 року, акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA209020/2019/24491 від 20.05.2019 року; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 11.08.2004 року, паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні НОМЕР_3 від 30.07.1998 року; інші некласифіковані документи № 50 від 22.05.2019 року; інші некласифіковані документи від 17.05.2019 року; касовий ордер, що підтверджує сплату митних та інших платежів № ПН917532 від 17.05.2019 року; копія митної декларації країни відправлення № 19PL402010E0558982 від 20.05.2019 року.

За результатами аналізу документів, поданих декларантом для митного оформлення, відповідач зазначив те, що вартість цінової інформації нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел.

У зв`язку з тим, що митна вартість товару не може бути визнана за вартістю, визначеною декларантом щодо товарів, які імпортуються, Галицька митниця ДМС 11.06.2019 року прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № UA206020/2019/000674/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 206020/2019/00717.

У рішенні про коригування митної вартості товарів відповідач, використавши інформацію за результатами спрацювання системи АСАУР, визначив митну вартість легкового автомобіля марки «Land Rover», модель - «Defender», номер кузова - НОМЕР_1 , календарний рік виготовлення - 2014, модельний рік виготовлення - 2014, тип двигуна - дизельний, об`єм двигуна - 2495 куб.см., загальна кількість місць - 5, потужність - 90 кВт, колір - зелений, колісна формула - 4х4, у розмірі 13000 євро.

12.06.2019 року, декларант, скориставшись наданим частиною 7 статті 55 МК України правом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу, подав відповідачу митну декларацію № UA206020/2019/404797, на підставі якої відповідач випустив товар, що декларує декларант у вільний обіг.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що рішення про коригування митної вартості товарів є необґрунтованим, при цьому, сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються, виключно, на його припущеннях та жодним чином не обґрунтовані та не підтверджені. Суд вважав, що позивач під час митного оформлення надав усі необхідні документи, які не мали розбіжностей, ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні та достовірні дані, що піддавалися обчисленню і підтверджували усі складові митної вартості імпортованого товару, натомість відповідач не довів правомірності коригування митної вартості імпортованого позивачем автомобіля.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 2 статті 52 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Як визначено у частині 3 статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.

Згідно з пунктом 2 частини 6 статті 54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Положеннями частин 2 та 3 статті 57 МК України визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Системний аналіз наведених правових норм свідчить, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок доведення митної вартості товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Разом з тим, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У зв`язку з вказаним, саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

Під час проведення консультацій з декларантом, митний орган зазначив, що для підтвердження заявленої митної вартості товару, декларант повинен подати: якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні документи або бухгалтерські документи.

З цього приводу апеляційний суд вказує на те, що відповідно до статті 53 МК України банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару подаються до митного оформлення товару, якщо рахунок сплачено, а інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару - за наявності.

Отже, банківські платіжні документи, на думку суду, є додатковими документами, які підтверджують митну вартість товару і надаються у разі, якщо рахунок сплачено, а інші за наявності.

Згідно з даними, які є у свідоцтві про відчуження вживаного автомобіля № 15776*01 від 03.03.2019 року, попередній власник (продавець) ОСОБА_3 засвідчив, що відчужує 03.03.2019 року о 13 год. 10 хв. вищезазначений транспортний засіб за ціною 2000 євро, про що поставив свій підпис, а покупець засвідчує, що придбав вищевказаний автомобіль у день і в час, вказані попереднім власником про що поставив свій підпис.

Оскільки, купівля-продаж транспортного засобу відбулись між фізичними особами за готівку, то банківський платіжний документ чи інші платіжні або бухгалтерські документи не оформлялись.

Апеляційний суд встановив, що вказаний документ не містить розбіжностей, ознак підробки чи відсутність відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар.

Тому, апеляційний суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на те, що декларант при митному оформленні транспортного засобу не надав платіжних документів, які свідчать про оплату товару.

Інших сумнівів при митному оформленні транспортного засобу відповідач не висловлював.

На думку апеляційного суду, сумніви митного органу щодо заявленої декларантом митної вартості товару, не обґрунтовані з посиланням на виявлені розбіжності в поданих декларантом документах, ознаки підробки або відсутність певних документів, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, і не дають митному органу права витребовувати додаткові документи у декларанта, тим більше визначати митну вартість транспортного засобу, відмінну від тієї, яку вказав декларант, оскільки декларант надав документи, які не викликають сумнівів та підтверджують митну вартість транспортного засобу за ціною договору.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У рішенні про коригування митної вартості товарів № UA206020/2019/000674/2 від 11.06.2019 року, митний орган вказав, що вартість транспортного засобу нижче наявної інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. Митна вартість визначена за допомогою системи АСАУР в сумі 13000 євро.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Однак, апеляційний суд встановив, що рішення про коригування митної вартості товарів не містить ні обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, ні наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, ні вичерпного переліку вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, ні обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Тому, враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення Галицької митниці ДМС про коригування митної вартості товарів № UA206020/2019/000674/2 від 11.06.2019 року та картка відмови є необґрунтованими та прийнятими з порушенням статей 53-55 МК України, а тому їх необхідно скасувати.

При цьому, відповідач у апеляційній скарзі звертає увагу на те, що суд першої інстанції невірно розрахував та стягнув за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судовий збір у сумі 4047,11 грн, оскільки майновий інтерес позивача становить різниця між сумою митних платежів, у формі податку на додану вартість (20%) та мита (10%), на підставі митної вартості, яку визначив декларант і сумою митних платежів, у формі податку на додану вартість (20%) та мита (10%) на підставі митної вартості, яку скоригував митний орган.

Апеляційний суд погоджується з цими твердженнями відповідача та зазначає, що відповідно до митної декларації № UA206020/2019/404797 від 12.06.2019 року, сума донарахованого мита становить 32790,04 грн., а податку на додану вартість 72138,08 грн., всього 104928,12 грн.

Згідно з Законом України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто, 104928,12х1/100=1049,28 грн.

Згідно з Законом України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто, 1921х0,4=768,40 грн.

Отже, за майнову вимогу про скасування рішення про коригування митної вартості позивач повинен був сплатити 1049,28 грн., а за немайнову вимогу про скасування картки відмови 768,40 грн., що в сумі складає 1817,68 грн.

Таким чином, при задоволенні позову на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути 1817,68 грн., а не 4047,11 грн. які стягнув суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на вищевикладене, у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального права, що стосуються розміру судового збору за подання позовної заяви, рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині розміру судового збору за подання позовної заяви, який необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь позивача при задоволенні позову з вищевикладених мотивів.

Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, то апеляційний суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною 3 та 4 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 6 та 7 цієї статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд першої інстанції при розгляді клопотання позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу вказав, що ця справа є справою незначеної складності, єдиний державний реєстр судових рішень містить велику кількість аналогічних за предметом спору справ, які могли бути використані представником позивача як правові позиції та значно спростили процес і час, затрачений на її написання та визначення обсягу необхідних доказів у справі, а зібрані адвокатом докази не становили значний обсяг. Крім того, на думку суду, адвокат затратив невеликий проміжок часу на участь в судових засіданнях у цій справі.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що детальний опис робіт (наданих послуг) не містить одиниці виміру та часу затраченого адвокатом на надання ним послуг у цій справі.

Апеляційний суд дослідивши подані сторонами докази на підтвердження та спростування витрат на професійну правничу допомогу погоджується з мотивами суду першої інстанції і вважає, що суд першої інстанції вірно визначив розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню на користь позивача до 7000 гривень і складаються з проведення попереднього аналізу справи, у тому числі ознайомлення з матеріалами справи, збір інформації та документів, оформлення доказової бази відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України, складання позовної заяви, опрацювання поданих відповідачем відзиву на позов, письмових пояснень та складання відповіді на відзив на позов, підготовки письмових пояснень, участі адвоката у судових засіданнях суду першої інстанції,

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив додаткове судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене додаткове судове рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Галицької митниці ДМС задовольнити частково, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року у справі № 300/1904/19 - змінити в частині розміру судового збору, який належить стягнути з відповідача на користь позивача.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Галицької митниці ДМС на користь ОСОБА_1 судовий збір сплачений за подання адміністративного позову у розмірі 1817 (тисячу вісімсот сімнадцять) гривень 00 копійок.

В іншій частині рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року у справі № 300/1904/19 - залишити без змін.

Апеляційну скаргу Галицької митниці ДМС на додаткове рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року залишити без задоволення, а додаткове рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року у справі № 300/1904/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Р. П. Сеник
С. М. Шевчук
Повний текст постанови складений 27.05.2020 року