Справа № 643/20699/19
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2020-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

27 травня 2020 р. справа № 643/20699/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Старосєльцевої О.В., розглянувши у порядку ст.287 КАС України за правилами письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про скасування постанов, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, боржник, громадянин) у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги (з урахуванням уточнень від 05.03.2020р. вх. №01-26/18038/2020) про: 1) визнання протиправними та скасування постанов про стягнення виконавчого збору: ВП № 60141701 від 25.09.2019р. та ВП №60141520 від 26.09.2019р.; 2) визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження: ВП №60556548 від 08.11.2019р. та ВП №60556720 від 08.11.2019р.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що виконавчі листи суду по цивільній справі у порядку Закону України Про виконавче провадження були виконанні позивачем добровільно. Наголошував, що боржник ОСОБА_2 , її колишній чоловік, якому належить 1/3 частка квартири на праві приватно-суспільної сумісності, 05.11.2018 року добровільно залишив місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 та жодного разу не з`являвся, нову адресу мешкання позивачу не повідомив, телефоні номери позивача заблокував на вхідні дзвінки. Після відкриття виконавчих проваджень позивач одразу ж звернулася до державного виконавця ОСОБА_3 і повідомила, що не заперечує проти вселення ОСОБА_2 до квартири. Державний виконавець зателефонувала боржнику і запропонувала добровільно вселитися в квартиру, однак боржник відмовився вселятися у добровільному порядку. Крім того, з`явився для проведення виконавчих дій тільки з другого разу. Стверджував, що за таких обставин, відсутні підстави для стягнення виконавчого збору та відповідно підстав для відкриття виконавчого провадження на підставі постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

20.05.2020 р. позивачем було подано клопотання про розгляд справи без її участі.

Ухвалою суду від 12.03.2020р. замінено сторону по справі № 643/20699/19, Московський відділ державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, на його правонаступника - Московський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Відповідач, Московський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, подав відзив на адміністративний позов та матеріли виконавчого провадження. А аргументуючи заперечення на позов зазначив, що посилання позивача на неправомірність стягнення виконавчого збору та протиправність постанов є помилковим та необґрунтованим. Державний виконавець діяв у межах Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на приписи ч.9 ст.205 КАС України, суд дійшов висновку, що справа має бути розглянута в порядку письмового провадження.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

14.08.2019р. Московським районним судом м.Харкова було ухвалено рішення по цивільній справі №643/10498/19, яким зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні власністю квартирою АДРЕСА_2 та вселити ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_2 з ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 768 грн.40 коп. на користь ОСОБА_2 .

З тексту даного рішення вбачається, що «Відповідач надала відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що 05.11.2018 позивач добровільно залишив своє постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , квартиру, яка належить на праві спільної сумісної власності їй, позивачу та їх спільній дитині - ОСОБА_3 , та з цього часу проживає з ОСОБА_4 в орендованій квартирі, а 31.12.2018 позивач добровільно віддав ключі від квартири їй, та з цього часу у спірній квартирі не з`являвся, перешкод у користуванні житлом вона позивачу не створює. Крім того, відповідач вказує, що посилання позивача про те, що він іншого житла не має, не відповідає дійсності, оскільки позивачу належить 1/3 частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 загальною площею 45,8 кв.м розпорядженням Відділу приватизації житлового фонду від 21.03.2005 № 2392 передана у спільну сумісну власність: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 ). У зазначеній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4. 20.11.2018 рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20.11.2018 у справі № 643/16108/18 шлюб між сторонами розірвано. 01.07.2019 ОСОБА_1 звернувся до Московського ВП ГУ НП в Харківській області із заявою, в якій зазначає, що ОСОБА_2 з листопада 2018 чинить йому перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1, змінила замки на вхідних дверях. За заявою ОСОБА_1 та на підставі ухвали слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 08.07.2019 до ЄРДР внесені відомості про кримінальне правопорушення за ознаками ст. 356 КК України. Так, відповідач право власності позивача на спірне житлове приміщення не оспорює, наявність у позивача на праві власності частини іншого житлового приміщення, а саме, житлового будинку АДРЕСА_3 не може бути підставою для обмеження його у праві користування належною йому на праві спільної сумісної власності квартирою АДРЕСА_1 доказів, на підтвердження викладених у відзиві на позову заяву обставин, що позивачу перешкоди у користування квартирою не чиняться, відповідач не надала. На підставі наявних у справі доказів, суд вважає доведеним факт, що позивачу чиняться перешкоди у вільному доступі до квартири, співвласником якої він є, що призвело до порушення його прав з боку відповідача, тому належним способом захисту порушеного права є вселення позивача у спірну квартиру. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.»

23.09.2019р. за цим рішенням було видано виконавчі листи.

25.09.2019р. за виданими по цивільній справі №№643/10498/19 виконавчими листами (про вселення у квартиру та зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні квартирою) державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області було відкрито виконавчі провадження ВП №60141701, ВП №60141520.

25.09.2019р. та 26.09.2019р. державним виконавцем відділу було видано постанову ВП №60141701 про стягнення 8346,00 грн. виконавчого збору та постанову ВП №60141520 про стягнення 8346,00 грн. виконавчого збору. Дані постанови були направлені на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 25.09.2019р. та 26.09.2019р. відповідно.

02.10.2019р. державним виконавцем була видана постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №60141952 у зв`язку зі сплатою ОСОБА_1 судового збору у повному розмірі ОСОБА_2 до відкриття виконавчого провадження - 24.09.2019р.

26.09.2019р. ОСОБА_1 отримала постанови про відкриття виконавчого провадження, про що міститься її підпис на супровідних листах в матеріалах виконавчого провадження.

Дослідивши текст постанов про відкриття виконавчих проваджень, суд відмічає, що в порушення вимог частин 5 та 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» в даних постановах не повідомлено про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів та про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Постанови про стягнення виконавчого збору отримані ОСОБА_1 лише 27.02.2020р., про, що міститься її підпис в матеріалах виконавчого провадження.

При цьому, в день отримання постанов про відкриття виконавчих проваджень ОСОБА_1 26.09.2019р. надала заяву, що не заперечує проти добровільного виконання виконавчих листів, готова видати дублікати ключів та проти проживання боржника за вказаною адресою не перешкоджати.

26.09.2019р. державним виконавцем направлено повідомлення №49924 на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про необхідність виконання боржником рішення щодо примусового вселення ОСОБА_2 у спільну квартиру протягом 10 робочих днів з дня відправлення сторонам постанови про відкриття виконавчого провадження. Також повідомлено, що 11.10.2019 року о 14.00 год. будуть проводитися виконавчі дії з вселення ОСОБА_2 в квартиру з подальшим проживанням.

11 жовтня 2019р. державним виконавцем складений акт, яким встановлено, що при виході на адресу: квартира АДРЕСА_2 стягувач на вселення не з`явився та попередньо не повідомив про поважні причини відсутності. Боржник перепон не вчиняв, добровільно надає дублікат ключей від квартири. А тому стягувач перешкоджає здійсненню виконавчих дій державним виконавцем.

22.10.2019р. ОСОБА_1 отримала повідомлення від 21.10.2019р. №57630 про повторне проведення 28.10.2019р. о 16.00 год. виконавчих дій щодо примусового виконання рішення суду, а саме: вселення в квартиру.

Згідно з актом державного виконавця від 28 жовтня 2019 року при виході державного виконавця за адресою: квартира АДРЕСА_2 відбулося добровільна передача ключів стягувачу. Боржник проти вселення не заперечувала, не чинила опір та надала дублікат ключів від квартири, отже, рішення суду виконано у повному обсязі. Акт підписаний стягувачем ОСОБА_2 , боржником ОСОБА_1 , трьома понятими та старшим участковим офіцером поліції Московського відділу ГУНП Ткаченко ОСОБА_4 , що був залучений до проведення виконавчих дій.

08.11.2019р. державним виконавцем було закінчено виконавчі провадження за №№ 60141701, 60141520 та виділено постанови про виконавчий збір в окреме провадження.

Так, 08.11.2019р. державним виконавцем видано постанови про відкриття виконавчих проваджень ВП №60556720 та ВП №60556548 за постановами про стягнення виконавчого збору №60141701 виданої 25.09.2019р. та № 60141520 виданої 26.09.2019р.

Дані постанови були отримані ОСОБА_1 15.11.2019 р., про що свідчить її підпис в матеріалах виконавчого провадження.

Не погодившись із переліченими постановами про стягнення виконавчого збору і про відкриття виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених судом обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зміст та обсяг повноважень державного виконавця з приводу виконання рішень судів, а також спосіб та порядок реалізації цих повноважень визначені, насамперед, приписами Закону України Про виконавче провадження, у розумінні ч.1 ст.1 якого виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

05.10.2016р. набрав чинності Закон України Про виконавче провадження від 02.06.2016р. №1404-VIII (далі за текстом - Закон від 02.06.2016р. №1404-VIII).

Частиною п`ятою та шостою статті 26 Закону № 1404-VІІІ визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

За визначенням ст.27 Закону від 02.06.2016р. №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.(ч.1) За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (ч.3). Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (ч.4). Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (ч.9).

Статтями 40 та 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VІІІ унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З огляду на викладене, суд вважає, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору належать до певних видів відповідальності за невиконання рішення у добровільному порядку та порушення обов`язків, що покладаються на осіб, які беруть участь у виконавчому процесі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його добровільного виконання. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року по справі №826/14776/15.

Велика палата Верховного Суду у постанові від 11.03.2020р. по справі №2540/3203/18 дійшла до наступного висновку «п.61 Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає вмотивованими висновки суду першої інстанції про те, що на момент виникнення спірних правовідносин обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору були: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.»

Частиною 5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 не було повідомлено про можливість добровільно виконати рішення суду у строк 10 днів, шляхом зазначення про це в постановах про відкриття виконавчих проваджень. Однак, не дивлячись на це, позивач всіляко намагалася виконати рішення суду в добровільному порядку, про що письмово повідомила державного виконавця. Суд враховує, що виконати рішення суду до відкриття виконавчих проваджень боржник об`єктивно не могла з причин, які від неї не залежали.

Також суд враховує той факт, що 11 жовтня 2019 року стягувач на вселення не з`явився, в акті державного виконавця зафіксоване, що саме стягував перешкоджає вселенню. Виконання рішення суду відбулося лише 28.10.2019 року у присутності державного виконавця та співробітника поліції.

Отже, суд дійшов до висновку, що рішення суду було виконано боржником добровільно, без вчинення до нього жодних заходів примусового виконання рішення суду.

Критерії законності рішення (діяння, тобто волевиявлення як такого) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України і обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Підтверджений у ході розгляду справи факт порушення прав та інтересів заявника у галузі примусового виконання рішення суду за виконавчим провадженням є визначеною процесуальним законом підставою для задоволення позову та скасування постанови про стягнення виконавчого збору.

При цьому, постанова про відкриття виконавчого провадження підлягає скасуванню, як похідна від постави про стягнення виконавчого збору.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії) і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору по виконавчому провадженню № 60141701 від 25.09.2019р. винесену державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору по виконавчому провадженню №60141520 від 26.09.2019р. винесену державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження по виконавчому провадженню №60556548 від 08.11.2019р. винесену державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження по виконавчому провадженню №60556720 від 08.11.2019р. винесену державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку п. 15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч. 6 ст. 287 КАС України, а саме: протягом 10 днів з дати проголошення (підписання).

Роз`яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Старосєльцева