Справа № 340/1253/20
Суддя: Г.П. Казанчук
Дата ухвалення: 2020-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2020 року м. Кропивницький Справа № 340/1253/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Казанчук Г.П. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського зонального відділу Військової служби правопорядку про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВИКЛАД ОБСТАВИН:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Миколаївського зонального відділу Військової служби правопорядку, яка полягає у здійсненні розрахунку та виплаті йому одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахування щомісячної додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження військової служби;

- зобов`язати Миколаївський зональний відділ Військової служби правопорядку здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги, отриманої ним при звільненні, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження військової служби;

- зобов`язати Миколаївський зональний відділ Військової служби правопорядку здійснити йому виплату одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової винагороди, а саме недоплаченої частини одноразової грошової допомоги при звільненні однією сумою.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходив дійсну військову службу у Миколаївському зональному відділі Військової служби правопорядку та інших підрозділах Військової служби правопорядку Збройних сил України на офіцерських посадах з 28 серпня 2010 року по 31 серпня 2017 року. 14 серпня 2017 року він звільнений у запас за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно його було виключено зі списків особового складу Миколаївського зонального відділу Військової служби правопорядку та всіх видів забезпечення. По звільненні з лав Збройних Сил України, на підставі вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей», йому була розрахована та виплачена одноразова грошова допомога при звільненні за 7 календарних років у розмірі 24267 грн. Натомість, як зазначає позивач, вказана одноразова грошова допомога при звільненні Миколаївським зональним відділом Військової служби правопорядку була розрахована та виплачена без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди (далі ЩДГВ), яка виплачувалася відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил України». Відтак, вважає, що невиплата йому одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди (ЩДГВ) є порушенням його прав, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою судді від 22.04.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.24-25), сторонам встановлено порядок та строки для виконання процесуальних дій.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву відповідно до якого позовні вимоги не визнаються в повному обсязі (а.с.32-35). Зазначає, що відповідно до пункту 38.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил та деяким іншим особам, яку затверджено наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 за № 638/15329, військовослужбовцям, які звільняються з підстав. Зазначених у пунктах 38.1 та 38.2 цієї Інструкції, до їх місячного грошового забезпечення , з якого нараховується одноразова грошова допомога, включаються, зокрема, звільненим з посад, на які вони були призначені, - оклад за штатною посадою. оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення). Враховуючи наведене відповідач доходить висновку, що винагорода, яка передбачена Постановою КМУ №889, має тимчасовий характер, оскільки виплата такої винагороди не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення. У зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Крім того, представником відповідача вказано, що позивачем пропущений строк звернення до суду, який встановлений статтею 122 КАС України та заявляє свої вимоги щодо залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.

Позивачем до суду подано відповідь на відзив (а.с.37-43), відповідно до змісту якого із відзивом відповідача не погоджується. Зазначає, що доводів позовної заяви обставини, які викладені у відзиві на позовну заяву, не спростовують. Більш того вказує, що відомості у відзиві не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на законі, а виплату йому одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби слід було здійснити з урахуванням щомісячної додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження військової служби, адже такий вид винагороди є окремою складовою частиною грошового забезпечення військовослужбовця, з якої, між тим, були нараховані та сплачені страхові внески. Щодо твердження представника відповідача про пропуск ним строку звернення до суду, ОСОБА_1 зазначив про не обмеженість буд-яким строком позовної давності звернення до суду про перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні.

Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, надані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) проходив дійсну військову службу у Миколаївському зональному відділі Військової служби правопорядку та інших підрозділах Військової служби правопорядку Збройних сил України на офіцерських посадах з 28 серпня 2010 року по 31 серпня 2017 року (а.с.8-9).

Наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 14 серпня 2017 року №358 звільнений у запас за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом начальника Миколаївського зонального відділу Військової служби правопорядку (по стройовій частині) № 181 від 31.08.2017 року позивача було виключено зі списків особового складу Миколаївського зонального відділу Військової служби правопорядку та всіх видів забезпечення (а.с.11).

По звільненні позивача з лав Збройних Сил України, на підставі вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей», йому була розрахована та виплачена одноразова грошова допомога при звільненні за 7 календарних років у розмірі 24267,25 грн. (а.с.11, 12).

ОСОБА_1 зазначає, що вказана одноразова грошова допомога при звільненні Миколаївським зональним відділом Військової служби правопорядку була розрахована та виплачена йому без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди (далі ЩДГВ). яка виплачувалася відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил України».

Позивач не погоджуючись із такою бездіяльністю відповідача, яка полягає у здійсненні розрахунку та виплаті йому одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахування щомісячної додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження військової служби, звернувся до суду з даним позовом.

Отже, у даній справі бездіяльність Миколаївського зонального відділу Військової служби правопорядку щодо виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахування щомісячної додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження військової служби є предметом спору, який передано на розгляд адміністративного суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до преамбули Закону України від 20.12.1991 р., № 2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) цим Законом визначаються основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, соціального та правового захисту, а також гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах.

Згідно з частиною 2 статті 2 Закону № 2011-XII порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацом 1 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 років і більше. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Пунктом 1 постанови КМУ № 1294 від 07.11.2007 р. Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Постановою КМУ від 13.03.2013 р. № 161 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року N 889" (Постанова № 161) для військовослужбовців, зокрема, Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 пункту 1 цієї постанови, та військовослужбовців строкової військової служби) був запроваджений новий вид забезпечення - щомісячна додаткова грошова винагорода у таких розмірах: з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Суд убачає, що позивач під час проходження служби отримував щомісячну винагороду.

Таким чином, зазначена щомісячна додаткова грошова винагорода встановлена рішенням КМУ, виплачувалася позивачу щомісяця з дня запровадження до дня звільнення його з військової служби, тобто мала постійний характер.

Суд ураховує, що питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17. Приймаючи постанову від 6 лютого 2019 року у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків: згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових:

1) посадовий оклад;

2) оклад за військовим званням;

3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення;

4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Оскільки перед звільненням додаткова грошова винагорода у розмірі 60% грошового забезпечення, на підставі Постанови КМУ № 889, нараховувалась і виплачувалась позивачу щомісяця, підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.

Разом з тим, суд звертає увагу, що Верховний Суд України у постанові від 20.10.2015 року по справі № 21-2942а15 дійшов висновків про те, що щомісячна додаткова грошова винагорода військовослужбовця, яку він отримував під час проходження служби, з якої нараховані і сплачені страхові внески, має бути включена до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення пенсії.

Аналіз зазначеного вище дає підстави вважати, що щомісячна додаткова грошова винагорода, з якої сплачено страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців.

Отже в силу положень статті 9 Закону № 2011-ХІІ щомісячна додаткова грошова винагорода є складовою місячного грошового забезпечення військовослужбовця і повинна включатися до розрахунку грошової допомоги при звільненні.

Відповідачем, на виконання вимог ухвали судді від 22.04.2020 року про відкриття провадження у справі, суду надано розрахунок виплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 .

Із вказаного розрахунку сума одноразової грошової допомоги при звільненні позивача, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 31.08.2017 року, складає 24967,25 грн. в яку входить оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за вислугу років, надбавка за виконання особливо важливих завдань, таємність та премія.

Тобто, суд убачає, що одноразову грошову допомогу позивачу при звільненні розрахували та виплатили без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди.

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльність Миколаївського зонального відділу Військової служби правопорядку, яка полягає у здійсненні розрахунку та виплаті йому одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахування щомісячної додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження військової служби та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги, отриманої ним при звільненні, у вказаному вище розмірі місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової винагороди, яку він отримував під час проходження військової служби та відповідно здійснити позивачу виплату недоплаченої частини одноразової грошової допомоги при звільненні (з урахуванням щомісячної додаткової винагороди) однією сумою.

Доводи відповідача щодо не включення щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення, на підставі Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил та деяким іншим особам, яку затверджено наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 за № 638/15329, суд оцінює критично, виходячи з наступного.

Так, положеннями Закону № 2011-ХІІ передбачено врахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації при обчисленні грошового забезпечення, у свою чергу Інструкція містить протилежну норму.

Отже, має місце питання пріоритетності (конкуренція) правових норм.

Відтак, положеннями частини 3 статті 7 КАС України визначено, що у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Таким чином, у даному випадку застосуванню підлягають положення саме Закону № 2011-ХІІ.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Натомість, відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог частини 2 статті 77 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості власних дій, що є предметом оскарження позивачем.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Щодо доводів відповідача про пропущення позивачем строку звернення до суду з даним позовом, то суд відхиляє вказані доводи, оскільки звернення позивача до суду про перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, не обмежується будь-яким строком позовної давності.

Згідно пунктом 5 частини статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 року №3674-VI позивач звільнений від сплати судового збору (а.с.5). Доказів понесення інших судових витрат позивачем до суду не надано.

Керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 263 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Миколаївського зонального відділу Військової служби правопорядку (вул. Нікольська, 30, м. Миколаїв, 54001; ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Миколаївського зонального відділу Військової служби правопорядку, яка полягає у здійсненні розрахунку та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахування щомісячної додаткової винагороди, яку було отримано ОСОБА_1 під час проходження військової служби.

Зобов`язати Миколаївський зональний відділ Військової служби правопорядку здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги, отриманої ОСОБА_1 при звільненні, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової винагороди, яку ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби.

Зобов`язати Миколаївський зональний відділ Військової служби правопорядку здійснити ОСОБА_1 виплату одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової винагороди, а саме недоплаченої частини одноразової грошової допомоги при звільненні однією сумою.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.П. Казанчук