Справа № 120/678/20-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2020-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

28 травня 2020 р. Справа № 120/678/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІКІТАН» до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу

УСТАНОВИВ

У Вінницький окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІКІТАН» (далі позивач, ТОВ «ВІКІТАН») до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі - відповідач). У позовній заяві позивач просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 22.01.2020 № 397 «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «ВІКІТАН» ()».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказом Головного управління ДПС у Вінницькій області від 22.01.2020 № 397, призначено проведення фактичної перевірки позивача щодо порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами лічильниками та/або рівномірами лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

На думку позивача, наказ Головного управління ДПС у Вінницькій області від 22.01.2020 № 397 прийнятий з порушенням процедури та порядку його прийняття, оскільки у наказі відсутні посилання відповідача на конкретні підстави призначення такої перевірки, що передбачені п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.

Тому вважаючи наказ від 22.01.2020 № 397 про проведення фактичної перевірки протиправним та з метою його скасування, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 24.02.2020 відкрито провадження у справі та вирішено її розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Також ухвалою від 24.02.2020 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та клопотання про допит свідка.

Цією ж ухвалою витребувано за ініціативою суду у Головного управління ДПС у Вінницькій області та зобов`язано надати у строк для подання відзиву на позовну заяву інформацію, яка стала підставою для прийняття спірного наказу від 22.01.2020 № 397 із посиланням на джерела відомостей про порушення позивачем вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами лічильниками та/або рівномірами лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, в контексті застосованої п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України підстави для прийняття спірного наказу.

13.03.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позову та зазначає, що фактична перевірка призначена правомірно на підставі п.п. 80.2.5 п. 80.2. ст. 80 ПК України. Нормами п.п. 80.2.5 п. 80.2. ст. 80 ПК України передбачено, що підставою для призначення перевірки є наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами - лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Відповідач вказав, що в результаті проведеного доперевірочного аналізу згідно баз даних Реєстру платників акцизного податку з реалізації пального та спирту етилового, Єдиного реєстру акцизних накладних, Єдиного реєстру податкових накладних та АІС «Податковий блок»/»Аналітична система»/«Чеки РРО» встановлено порушення позивачем вимог Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального». Зміст порушення полягав у здійсненні позивачем роздрібної торгівлі пальним (газ скраплений) за період з 01.07.2019 по 24.07.2019, а саме 01-02.07.2019 на загальну суму 3766,80 грн. з АГЗС, що розташована за адресою: вул. Леонтовича, 78/Г автозаправка, с. Нестерварка, Тульчинський район, Вінницька область, без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.

На переконання відповідача, зібрана інформація є достатньою підставою для проведення контрольного заходу у вигляді фактичної перевірки за місцем здійснення ТОВ ВІКІТАН () роздрібного продажу пального та його зберігання.

З огляду на зазначене, відповідач вважає, що спірний наказ прийнятий із дотриманням норм Податкового кодексу України, а тому скасуванню у судовому порядку не підлягає.

Крім цього відповідач звернув увагу суду на те, що на момент розгляду справи фактична перевірка проведена (дата її проведення 23.01.2020). У процесі її проведення, в порушення вимог п. 81.1 ст. 81, п. 86.5 ст. 86 ПК України, оператор АГЗС ТОВ «ВІКІТАН» Заянчук М.А, відмовився від вручення під розписку Наказу про проведення фактичної перевірки, ознайомлення під розписку у направленнях на перевірку та від підписання Акту фактичної перевірки. З огляду на викладене складено Акт про відмову від підпису у направленнях на перевірку від 23.01.2020 № 47 та Акт про відмову від підписання матеріалів перевірки від 23.01.2020 № 46.

Відповідач також зазначив, що на підставі акта перевірки № 11/32/30641728 від 23.01.2020 прийнято податкове повідомлення рішення № від 10.02.2020, яким ТОВ «ВІКІТАН» нараховано штрафні санкції у сумі 250000 грн.

Крім того, посилаючись на висновки Верховного Суду, представник відповідача обґрунтовує, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Натомість позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок, можуть бути задоволені лише, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску контролерів до спірної перевірки.

Таким чином, представник відповідача вважає, що допускаючи посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки платник втрачає право на оскарження наказу про її проведення, у зв`язку із чим просить відмовити в задоволенні позову.

Одночасно із відзивом на позовну заяву відповідачем подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні та заява про розгляд справи у загальному провадженні.

Ухвалою від 27.05.2020 судом відмовлено у задоволенні поданих відповідачем клопотання та заяви.

30.03.2020 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач не погоджується із доводами відповідача про те, що ТОВ «ВІКІТАН» було добровільно допущено працівників Головного управління ДПС у Вінницькій області до проведення фактичної перевірки.

Позивач зазначає, що копію спірного наказу відповідачем не вручено під розписку до початку проведення фактичної перевірки. Крім того позивач зазначає, що в Акті (довідці) фактичної перевірки від 23.01.2020 № 11/32/30641728 відсутній підпис платника податків або його уповноваженого представника, або особи яка фактично проводить розрахункові операції (Заянчук М.А ОСОБА_1 ).

Крім того, посилаючись на висновки Верховного Суду у постанові від 21.02.2020 по справі № 826/17123/18, позивач вказує, що незалежно від прийнятого рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, платник податків вправі в подальшому оскаржувати як податкове повідомлення рішення так й інші рішення контролюючого органу.

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що оскаржуваний наказ прийнятий з порушенням вимог чинного податкового законодавства, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові аргументи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Наказом Головного управління ДПС у Вінницькій області від 22.01.2020 № 397, на підставі ст. 20, 61, 62, п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст.75, п.п. 80.2.5. п. 80.2 ст. 80 та п. 82.3 ст. 82 ПК України, призначено проведення фактичної перевірки ТОВ «ВІКІТАН» за адресою: вул. Леонтовича, 78/Г, автозаправка, с. Нестерварка, Тульчинський район, Вінницька область з 23.01.2020, терміном 10 діб, за період з 01.07.2019. Предметом перевірки окреслено питання щодо порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами лічильниками та/або рівномірами лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (а.с.5, 33).

На підставі наказу Головного управління ДПС у Вінницькій області від 22.01.2020 № 397, відповідачем оформлено направлення на перевірку від 23.01.2020 № 149 та № 150 на ім`я заступника начальника відділу ГУ ДПС у Вінницькій області Бурдейного О.В. та головного державного ревізора інспектора ГУ ДПС у Вінницькій області Нагорної І.Ф.

Як встановлено із поданих відповідачем письмових доказів, 23.01.2020 о 12 год. 20 хв. під час пред`явлення службових посвідчень, направлень на перевірку та вручення копії наказу про проведення фактичної перевірки оператору АГЗС ТОВ «ВІКІТАН» ОСОБА_2 останній відмовився від підпису у направленні на перевірку (а.с.6-7, 34-35). Внаслідок чого працівниками податкового органу складено акт відмови від підпису у направленні на перевірку від 23.01.2020 № 47/30641728 (а.с.41).

В подальшому, 23.01.2020 посадовими особами ГУ ДПС у Вінницькій області Нагорною І.Ф. та Бурдейним О.В. в період часу з 12:40 до 13:40 проведено фактичну перевірку.

За результатами перевірки складено Акт від 23.01.2020 № 11/32/30641728, яким задокументовано, що ТОВ «ВІКІТАН» у період з 01.07.2019 по 24.07.2019 здійснило реалізацію газу скрапленого на загальну суму 3766,80 грн. в кількості 292,00 л. без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, що кваліфіковано як порушення вимог ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Від підписання акта перевірки та отримання його примірника оператор АГЗС ОСОБА_2 відмовився, про що зазначено в акті перевірки та складено акт відмови від підписання матеріалів фактичної перевірки від 23.01.2020 № 46/30641728 (а.с.36-40, 52).

Примірник акта фактичної перевірки 24.01.2020 був направлений відповідачем на адресу позивача засобами поштового зв`язку та отриманий останнім 28.01.2020 (а.с.42).

Наслідком проведеної фактичної перевірки стало прийняття відповідачем 10.02.2020 податкового повідомлення рішення № форми «С», яким до ТОВ «ВІКІТАН» застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 250000,00 грн (а.с.43)

Зазначене податкове повідомлення рішення направлено 10.02.2020 відповідачем на адресу позивача засобами поштового зв`язку та отримано Товариством 12.02.2020 (а.с.44).

Позивач, вважаючи прийнятий відповідачем наказ від 22.01.2020 № 397 «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «ВІКІТАН» протиправним з метою його скасування, звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами в справі, суд виходить з наступного.

Враховуючи аргументи сторін, предметом дослідження у справі є питання щодо механізму захисту платника податків у випадку призначення та проведення фактичної перевірки яку платник вважає неправомірною (у спосіб не допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, оскарження наказу про проведення фактичної перевірки чи оскарження податкового повідомлення рішення прийнятого за наслідком проведення перевірки) та можливості скасування у судовому порядку наказу про проведення фактичної перевірки після його реалізації (оформлення акта перевірки та прийняття податкового повідомлення рішення). Позивач вважає наказ протиправним та обґрунтовує позов відсутністю як фактичних так і нормативних підстав для його прийняття із чим відповідач не погоджується. Разом із цим, суд зазначає, що оцінка правомірності дій посадових осіб контролюючого органу вчинених в процесі перевірки при розгляді цієї справи не надається, оскільки предметом оскарження є наказ про проведення перевірки від 22.01.2020, а не дії вчинені 23.01.2020. Тому дотримання відповідачем процедури самої фактичної перевірки не може ретроспективно впливати на правову оцінку наказу про її проведення.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема щодо порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI).

Згідно з п.п 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (п.п.75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI).

Фактична перевірка має деякі спільні ознаки із документальною виїзною перевіркою, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка. Зокрема спільним є те, що у процесі як фактичної так і виїзної документальної перевірки існує етап допуску до її проведення.

Порядок проведення фактичної перевірки встановлений ст. 80 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI.

Відповідно до п. 80.1 ст. 80 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI).

Як вбачається з доданого до матеріалів справи спірного наказу від 22.01.2020 № 397 підставою для проведення фактичної перевірки вказано п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI (а.с.5, 33).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено нормою п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відтак, прийнявши рішення у формі наказу від 22.01.2020 № 397 «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «ВІКІТАН» та зазначивши у ньому нормативні підстави, відповідач діяв у спосіб, що визначений нормами Податкового кодексу України.

Щодо аргументів позивача про відсутність передбачених нормами п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України підстав для проведення фактичної перевірки, то суд оцінюючи їх керується такими мотивами.

Відповідач у справі аргументував власну позицію із посиланням на висновки Верховного Суду суть яких зведено до того, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, а допускаючи посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, платник втрачає в подальшому право на оскарження наказу про її проведення.

Суд погоджується із аргументами сторін щодо обов`язку врахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду, адже така необхідність ґрунтується на нормах закону.

Так, згідно ч. 1 ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Одним із способів практичного втілення вказаної Конституційної норми є забезпечення ефективного судового захисту прав, свобод та інтересів особи за допомогою становлення єдності судової практики.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Нормою ч. 5 ст. 242 КАС України, встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правило подібного змісту містить ч. 6 ст.13 Закону № 1402-VIII, в силу якого, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Однак відповідачем не враховано, що Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 лютого 2020 року (справа № 826/17123/18) відступив від висновків про застосування норми права у подібних правовідносинах у частині того, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного здійснення податкового контролю щодо себе; а також що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної документальної виїзної або фактичної перевірки, які викладено в постановах Верховного Суду від 13 березня 2018 року (справа № 804/1113/16), від 24 травня 2019 року (справа № 826/16221/15), від 3 жовтня 2019 року (справа № 820/850/16), від 16 жовтня 2019 року (справа № 820/11291/15), від 22 листопада 2019 року (справа № 815/4392/15) тощо.

При цьому, у постанові від 21 лютого 2020 року (справа № 826/17123/18) Верховний Суд сформував новий правовий висновок, наступного змісту: «оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства».

Відтак, аналіз обов`язкового до врахування висновку Верховного Суду дає підстави вважати, що позивач вправі посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення податкової перевірки, однак таке право платник податків може реалізувати при оскарженні в подальшому наслідків проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень, а не при оскарженні наказу про проведення перевірки. Оцінка таких підстав позову є першочерговою при розгляді справ про оскарження прийнятих за наслідками такої перевірки податкових повідомлень рішень.

Як встановлено судом при розгляді цієї справи, за наслідками проведеної на підставі оскаржуваного наказу фактичної перевірки, відповідачем 10.02.2020 прийнято податкове повідомлення - рішення № , яким до ТОВ «ВІКІТАН» застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 250000 грн (а.с.43).

Відтак, реалізуючи гарантоване Основним Законом право на судовий захист від незаконної, на думку платника податків, податкової перевірки, позивач вправі виловити свою незгоду як із підставами призначення та проведення фактичної перевірки так і з іншими, наявними на його переконання, процедурними порушеннями, при оскарженні податкового повідомлення рішення від 10.02.2020 № , що прийняте на підставі акту проведеної фактичної перевірки.

Крім цього, суд вважає, що позовна вимога про визнання протиправним та скасування наказу про проведення фактичної перевірки від 22.01.2020 № 397 вже після його реалізації суперечить правовій природі наказу як різновиду індивідуальних актів. Висновок суду ґрунтується на таких мотивах.

Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що «…за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.»

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акту індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Як встановлено судом, на підставі наказу Головного управління ДПС у Вінницькій області від 22.01.2020 № 397, посадовими особами ГУ ДПС у Вінницькій області ОСОБА_3 та ОСОБА_4 23.01.2020 в період часу з 12:40 до 13:40 проведено фактичну перевірку. Результат перевірки оформлено Актом від 23.01.2020 № 11/32/30641728, на підставі якого відповідачем прийнято податкового повідомлення рішення № від 10.02.2020, яким до ТОВ «ВІКІТАН» застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 250000,00 грн (а.с.43).

Отже, враховуючи, що на підставі наказу від 22.01.2020 № 397 про проведення фактичної перевірки, контролюючим органом була проведена перевірка і за наслідками такої перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення, оскаржуваний наказ як індивідуальний акт вичерпав свою дію, адже є реалізованим фактом застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки. Такий висновок узгоджується із висновком Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду викладеного у постанові від 21 лютого 2020 року (справа № 826/17123/18).

За встановлених судом обставин справи та вище зазначених правових висновків, підстави для скасування наказу від 22.01.2020 № 397 «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «ВІКІТАН» ()» відсутні.

Відтак, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій і докази, надані позивачем, в обґрунтування заявлених вимог, суд доходить висновку, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, сплачена позивачем при зверненні до суду сума судового збору відшкодуванню не підлягає.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, Законом України від 30.03.2020 № 540-IX суд

ВИРІШИВ

У задоволенні вимог адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п. 9 Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30 березня 2020 року № 540-IX, строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІКІТАН» (вул. Тімірязєва, 44, м. Немирів, Вінницька область, 22800, );

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036, ).

Суддя Богоніс Михайло Богданович