Справа № 380/162/20
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2020-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/162/20 пров. № А/857/3624/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Большакової О.О., Качмара В.Я.,

за участю секретаря судового засідання Кітраль Х.І.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року у справі № 380/162/20 (рішення ухвалено головуючим суддею Костецьким Н.В., повний текст рішення складено 10.02.2020) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, стягнення індексації грошового забезпечення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 08.01.2020 звернувся в суд із адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 23.11.2018;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 23.11.2018 у сумі 114215, 90 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що в порушення вимог чинного законодавства, відповідач не нараховував та не виплачував індексацію грошового забезпечення під час проходження військової служби позивачем в період з 01.01.2016 по 23.11.2018, чим порушив охоронювані законом права та інтереси позивача.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 23.11.2018, з врахуванням базових місяців: січня 2008 року та березня 2018 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 23.11.2018, з врахуванням базових місяців: січня 2008 року та березня 2018 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь позивача 7000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, військова частина НОМЕР_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на необґрунтованість рішення суду першої інстанції з мотивів неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до не правильного вирішення справи. Скаржник зазначає, що проведення індексації перебуває у залежності від фінансових ресурсів відповідних бюджетів та не може виходити за їх межі. Згідно з статтею 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік. Вказує також, що відповідно до роз`яснення Мінсоцполітики зміна розміру доплат, надбавок та премій не впливає на початок обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації, якщо не підвищується посадовий оклад. Крім того стверджує, що оскільки особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням, військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. Тому станом на момент прийняття наказу командира військової частини про виключення зі списків особового складу позивач погодив проведення з ним усіх необхідних розрахунків і, відповідно, не оскаржив своє звільнення та/або вказаний наказ військової частини.

Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив вимоги апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення.

Позивач також подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.11.2019 № 237 ОСОБА_1 , звільненого наказом від 07.11.2018 № 37-РС у запас пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу за підпунктом б (за станом здоров`я), виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

ОСОБА_1 звернувся відповідача із заявою про виплату індексації грошових доходів за період з 01.01.2016 по 31.11.2018, проте листом від 11.10.2019 № 350/490/46/1911/пс Військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача, що відповідно до ст.51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ здійснюють видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду грошового забезпечення. Згідно статті 5 Закону України Про індексацію грошових доходів населення і пункту 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів. Для виплати індексації в 2016 - 2018 роках фінансового ресурсу в Міністерстві оборони України не було. Фінансування на виплату індексації не здійснювалося. Також відповідно до роз`яснень Мінсоцполітики механізм нарахування та виплати індексації за попередні роки Порядком не передбачений. Одночасно повідомлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб з 01.03.2018 року підвищено розміри посадових окладів усіх категорій військовослужбовців. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця наступного, за місяцем підвищення посадових окладів, у разі якщо величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється у розмірі 103%. У зв`язку із тим, що величини індексу споживчих цін у квітні-серпні 2018 року не перевищувала поріг індексації в розмірі 103%, індексація грошового забезпечення за цей період не проводилася.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за спірний період, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі, а також відсутність механізму виплати індексації не може позбавляти позивача права на отримання належних йому сум невиплаченого доходу.

З урахуванням того, розрахунок індексації за період з січня 2016 по листопад 2018 роки ОСОБА_1 при нарахуванні індексації грошового забезпечення встановлено базові місяці січень 2014 року та березень 2018 року, суд вважав, що дії відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 23.11.2018, з врахуванням базових місяців: січня 2008 року та березня 2018 року є протиправними. Водночас, у зв`язку з неподанням позивачем належних та допустимих доказів на проведення розрахунку індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 23.11.2018 у сумі 114 215, 90 грн, у цій частині позовних вимог відмовлено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч. 3 ст. 9 Закон №2011-XII).

Преамбулою Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII (далі - Закон №1282-XII) встановлено, що цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

У статті 1 Закону №1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (ч. 2 ст. 5 Закону №1282-XII).

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (ч. 6 ст. 5 Закону №1282-XII).

Відповідно до пункту 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі - Порядок №1078) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абз. 8 п. 4 Порядку №1078).

Згідно з пунктом 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Із системного аналізу наведених положень законодавства необхідно дійти висновку, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці та її проведення є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, яка набрала чинності 01.01.2008 та втратила чинність 01.03.2018 (далі Постанова № 1294), встановлено підвищені посадові оклади військовослужбовців, які визначені Додатком № 1 до Постанови № 1294.

Судом встановлено, що відповідно до розрахунку індексації за період з січня 2016 по листопад 2018 роки ОСОБА_1 при нарахуванні індексації грошового забезпечення встановлено базові місяці січень 2014 року та березень 2018 року. При тому суд не встановив, а відповідач не довів, що підвищення грошового доходу позивача у січні 2014 року перевищило суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу та яка мала нараховуватися із базового місяця січня 2008 року.

Таким чином, базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення позивача є січень 2008 року, в якому Постановою № 1294 встановлені підвищені розміри посадових окладів військовослужбовців, а не січень 2014 року.

У такому порядку нарахування індексації здійснюється до наступного підвищення розміру посадового окладу військовослужбовця, яке відбулося у березні 2018 року, відповідно до Наказу Міністерства оборони України від 01.03.2018 № 90 Про встановлення тарифних розрядів осіб офіцерського складу Збройних Сил України.

Згідно довідки командира військової частини НОМЕР_1 від 15.10.2019 №906 про доходи позивачу індексація грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 23 листопада 2018 року не виплачувалась.

За таких обставин у позивача наявне право на нарахування та виплату йому індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 23 листопада 2018 року з врахуванням базових місяців: січня 2008 року та березня 2018 року.

Колегія суддів зауважує, що обґрунтовуючи правомірність своїх дій щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, відповідач не посилається на відсутність обставин, передбачених статтею 4 Закону №1282-ХІІ для проведення індексації, а зазначає лише про те, що у межах коштів військової частини НОМЕР_1 , передбачених на виплату грошового забезпечення, у спірний період на вказаний вид забезпечення видатки не здійснювалися. Також покликається на те, що механізм здійснення нарахування невиплаченої індексації грошового забезпечення за попередні періоди чинним законодавством не визначений, а тому спірне нарахування є неможливим.

З цього приводу колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення від 08.11.2005, заява №63134/00).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Крім того, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5- рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Отже колегія суддів зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.

Наведене спростовує і доводи відповідача, що оскільки особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням, військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини, а тому станом на момент прийняття наказу командира в/ч НОМЕР_1 про звільнення з військової служби у запас позивач погодив проведення з ним усіх необхідних розрахунків, оскільки останній звертався до відповідача із заявою про виплату індексації грошового забезпечення за спірний період вже після звільнення зі служби, в той же час відноситься до категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Твердження скаржника про те, що проведення індексації грошових доходів здійснюється виключно у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів є необґрунтованими, оскільки частина шоста статті 5 Закону №1282-XII, на яку посилається відповідач, не обмежує проведення передбачених чинним законодавством України виплат, а вказує на джерела походження цих коштів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з 01.01.2016 по 23.11.2018, з врахуванням базових місяців: січня 2008 року та березня 2018 року і, відповідно, задоволення позовних вимог у цій частині. При цьому позовна вимога про зобов`язання Військової частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 23.11.2018, з врахуванням базових місяців: січня 2008 року та березня 2018 року також підлягає задоволенню як похідна від основної позовної вимоги, яка підлягає задоволенню судом.

Згідно статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи встановлене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та власного трактування норм права, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року у справі № 380/162/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді О. О. Большакова
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 27.05.2020