Справа № 826/9797/16
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2020-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2020 року м. Київ № 826/9797/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Добрянської Я.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк "Експобанк" Волощука Ігоря Григоровича,

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Експобанк" Волощука Ігоря Григоровича, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» Волощука Ігоря Григоровича щодо невиконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 23.06.2015 року у цивільній справі №22-7283/2015;

-зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» Волощука Ігоря Григоровича виконати рішення Апеляційного суду м. Києва від 23.06.2015 року у цивільній справі №22-7283/2015.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в жовтні 2014 року він звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ КБ «Експобанк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу № 5418/16556/2014 «Подих весни». Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.03.2015 року на його користь стягнуто 194000 грн. грошових коштів за вкладом та 19397,37 грн. відсотків за вкладом та судові витрати у справі. Дане рішення було оскаржено представником Банку. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23.06.2015р. апеляційну скаргу задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11.03.2015 року змінено, а саме зменшено розмір коштів, які підлягають до стягнення з ПАТ КБ «Експобанк» в сумі 85235,72 грн.. У зв`язку з введенням у банку процедури ліквідації банку він звернувся до Уповноваженої особи з заявою про виконання рішення апеляційного суду, однак у виконанні рішення було відмовлено. Вважає, що така бездіяльність відповідача порушує його право на отримання гарантованої суми вкладу та сприяє невиконанню рішення суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.07.2016 року відкрито провадження в адміністративній справі, поновлено строк звернення до суду та призначено до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.07.2016 року зупинено провадження у справі до вирішення Конституційним Судом України питання конституційності Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.05.2020р провадження в адміністративній справі поновлено, продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

15.12.2017р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до КАС України, виклавши його в новій редакції.

Так, відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно з частиною третьою статті 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідач своїми правами на подання заперечень на адміністративний позов не скористався, а тому суд відповідно до положень ч.6 ст.162 КАС України вирішує спір за наявними матеріалами у справі

Проаналізувавши наявні у справі матеріали, суд вирішив продовжити розгляд справи без участі представників сторін у порядку письмового провадження.

Розглянувши адміністративний позов та додані до нього матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, зазначає наступне.

Судом установлено, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23.06.2015 року на користь ОСОБА_1 стягнуто з ПАТ КБ «Експобанк» грошові кощти в сумі 85235,72 грн. за Договором банківського вкладу «Подих весни» від 11.03.2014р., яке набрала чинності 23.06.2015р. (а.с.7-8)

На підставі Постанови Правління Національного банку України від 11.09.2014 №567/БТ Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк» було віднесено до категорії проблемних.

З метою стабілізації діяльності Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» та відновлення його фінансового стану, з дня прийняття цієї Постанови було установлено обмеження в діяльності Банку, зокрема, зупинено операції щодо відкриття поточних рахунків фізичним особам та зарахування на рахунки фізичних осіб коштів, що переказуються з рахунків, відкритих в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Експобанк».

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 25 вересня 2014 року прийнято Рішення №97 про запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Експобанк».

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 04 грудня 2014 року №138 призначено з 05 грудня 2014 року уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» Волощука І.Г.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 22 січня року 2015 №41 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» та рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26 січня 2015 року № 15 «Про початок процедури ліквідації АТ «КБ «Експобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» було розпочато процедуру ліквідації публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» Волощука Ігоря Григоровича.

В матеріалах справи наявний лист-відповідь Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 15.07.2015 року №1402/3964, на звернення позивача від 10 липня 2015 року №4715, яким позивача було повідомлено про те, що зобов`язання з виплати відсотків за вкладами, нарахованими під час здійснення тимчасової адміністрації, а також вимоги вкладників у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом задовольняються за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку у четверту чергу в порядку ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Внаслідок викладеного, вважаючи свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

За правилами ч.2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Отже, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись, серед іншого, про наявність права на позов у матеріальному розумінні, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Як зазначено вище, предметом позову уданій справі є протиправна бездіяльність відповідача, щодо невиконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 23.06.2015 року у цивільній справі № 22-7283/2015, яке набрало законної сили.

Тобто, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом і спір фактично стосується належного виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно ст.431 ЦПК України, виконання судового рішення в цивільній справі здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Положення ст.1 Закону України «Про державну виконавчу службу» визначають, що Державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб (далі - рішень) відповідно до законів України.

Стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 5 згаданого вище Закону визначає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

При цьому, стороною позивача не надано жодних доказів, щодо примусового виконання судового рішення Апеляційного суду м. Києва від 23.06.2015 року у цивільній справі № 22-7283/2015 органами державної виконавчої служби.

Слід зауважити, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним, при розгляді позову щодо неналежного виконання окремого судового рішення в іншій справі.

Крім того, суд вважає, що суд не має права зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення фактично про те ж саме, оскільки цим порушуються норми ЦПК України, яким передбачено вирішення цих питань в порядку статей Закону України «Про виконавче провадження».

Суд дійшов висновку, що оскільки позивачем по суті заявлено позовні вимоги щодо захисту своїх прав, які фактично стосуються питання належного виконання зазначеного вище судового рішення, то відповідно ним неправильно обраний спосіб захисту свого порушеного права.

З урахуванням оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл відповідно до п. 5 ч.1 ст. 244 КАС України між сторонами судових витрат, суд виходить з того, що за обставин необґрунтованості заявлених позивачем вимог, відсутності витрат відповідача на залучення свідків та проведення експертизи, підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 3, 5-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська