Справа № 620/1411/20
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2020-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2020 року Чернігів Справа № 620/1411/20

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Житняк Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

В С Т А Н О В И В:

Чернігівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - Фонд) звернулося до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача в дохід Державного бюджету України 26 187,50 грн адміністративно-господарських санкцій та 47,16 грн пені.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно Звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2019 рік відповідач вказав, що середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу становила 8 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність становить 0 осіб, при нормативі 1 особа. Таким чином, на думку позивача, відповідачем не виконано норматив, а отже відповідно до норм чинного законодавства, останній повинен сплатити заборгованість у вигляді адміністративно-господарських санкцій за невиконання цього нормативу по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 26 187,50 грн та пеню за порушення строків сплати зазначеної суми санкцій у розмірі 47,16 грн.

Ухвалою суду від 27.04.2020 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та проведенням судового засідання. Встановлено відповідачу 15-денний термін для подання відзиву на позов.

Відповідачем подано заяву про визнання позову. Одночасно заявлено клопотання про відстрочення сплати адміністративно-господарських санкцій та пені у зв`язку з тим, що з 17.03.2020 відповідач позбавлений можливості здійснювати підприємницьку діяльність та отримувати від неї дохід.

Щодо клопотання відповідача про відстрочення сплати адміністративно-господарських санкцій та пені у зв`язку з тим, що з 17.03.2020 відповідач позбавлений можливості здійснювати підприємницьку діяльність та отримувати від неї дохід, суд зазначає наступне.

Статтею 378 КАС України регламентовано, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може, зокрема, відстрочити або розстрочити виконання рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Заява про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За визначенням ст.15 цього Закону сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

З аналізу наведених норм права слідує, що питання відстрочення або розстрочення виконання судового рішення відбувається на стадії його виконання, тобто після набрання ним законної сили.

З огляду на вказане, суд вважає передчасним звернення відповідача із відповідним клопотанням.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 подано звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2019 рік до Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів за формою № 10-ПІ, згідно якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу - 8 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 0 осіб; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст.19 Закону України від 21.03.1991 №875 "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" - 1 особа (а.с.6).

Як передбачено ч.3 ст.18 Закону України від 21.03.1991 №875-XII "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

У ч.1 ст.20 даного Закону встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст.19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

За змістом ч.3 ст.50 Закону України від 05.07.2012 №5067 "Про зайнятість населення" роботодавці зобов`язані, зокрема, своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Форма звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником (п.5 Розділу І Порядку подання форми звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 №316).

Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань (ч.3 ст.18-1 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні").

Аналіз наведених правових норм свідчить, що законодавством встановлено обов`язок роботодавця створити робочі місця для інвалідів відповідно до нормативу та подавати, інформацію про попит на робочу силу (вакансії) до територіального органу Державної служби зайнятості. При цьому, законодавством не встановлено обов`язку для роботодавця здійснювати пошук працівників (інвалідів) самостійно. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в ст.18-1 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач звітність №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" до центру зайнятості не подавав, що підтверджується листом від 04.03.2020 №17.4/344 (а.с.8).

Наведені обставини дають підстави вважати, що відповідач повинен був направляти звітність за формою №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)". У випадку відсутності посади для інваліда, у відповідача був наявний обов`язок щодо створення такого робочого місця, оскільки чисельність працівників фактично залишалась незмінною і на відповідача розповсюджувалась дія ч.1 ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

З наведеного слідує, що відповідачем не були виконані вимоги Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", зокрема, не поінформовано центр зайнятості про наявність вільного робочого місця для особи з інвалідністю.

Відповідно суд приходить до висновку, що неналежне виконання обов`язку щодо створення робочого місця та інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, є порушенням норм матеріального права та підставою для застосування адміністративно-господарських санкцій.

Судом встановлено, що за невиконання вимог ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" щодо нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів на 1 особу, відповідачу нараховано суму адміністративно-господарських санкцій у розмірі 26 187,50 грн адміністративно-господарських санкцій.

Зважаючи на те, що відповідачем не сплачено вказану суму адміністративно-господарські санкції, то згідно ч.2 ст.20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Так, п.3.7 Порядку нарахування пені та її сплати, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 15.05.2007 №223 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.05.2007 за №552/13819 у поданій позовній заяві за невиконання нормативу щодо працевлаштування інвалідів відділення Фонду розраховує суму пені на дату її подання. Відповідно розмір пені, розрахованої Чернігівським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів, становить 47,16 грн.

Враховуючи, що відповідачем не було виконано вимоги Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" та не вчинено всіх можливих заходів для працевлаштування інвалідів на вакантні місця, і неналежним чином поінформовано центр зайнятості про вакансію для працевлаштування інвалідів протягом 2019 року, з урахуванням системного аналізу положень законодавства України, на підставі наданих доказів в їх сукупності, згідно ч.1 ст.77 та ч.2 вказаної статті Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів є обґрунтованими. Відповідно позов належить задовольнити та стягнути з відповідача адміністративно-господарські санкції та пеню.

Судові витрати по справі згідно ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. ст. 227, 229, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені - задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (р/р НОМЕР_1 , Чернігівське РУ «Приватбанк» у м.Чернігів, код ) в дохід Державного бюджету України (отримувач: Прилуцьке УК/м.Прилуки/50070000, банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.), р/р UA0025006, ) 26 187,50 грн (двадцять шість тисяч сто вісімдесят сім гривень 50 коп.) адміністративно-господарських санкцій та 47,16 грн (сорок сім гривень 16 коп) пені.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та з урахуванням п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу"Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення...

Позивач - Чернігівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів ( вул. В.Радченка,14, м.Чернігів, 14017, );

Відповідач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ).

Повний текст рішення суду виготовлено 01.06.2020.

Суддя Л.О. Житняк