Справа № 361/4584/19
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 361/4584/19 Суддя (судді) першої інстанції: Василишин В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г. В.

суддів: Мєзєнцева Є. І., Файдюка В. В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2020 року про повернення без розгляд заяви про надання звіту про виконання рішення суду та накладення штрафу заявнику

у справі №361/4584/19

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області

про скасування постанови про закриття виконавчого провадження та зобов`язання відновити виконавче провадження, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2019 року до Броварського міськрайонного суду Київської області звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якому просив суд: - скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області "Постанову про закінчення виконавчого провадження" від 30.05.2019, за номером ВП № 56936985 у справі № 361/5596/17 та виконавчого листа виданого 22 червня 2018 року виданого Броварським міськрайонним судом Київської області;

- зобов`язати відповідача поновити виконавче провадження за номером ВП № 56936985 у справі № 361/5596/17 та виконавчого листа виданого 22 червня 2018 року виданого Броварським міськрайонним судом Київської області та виконати повністю рішення суду.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області постановлену старшим державним виконавцем Качановим Михайлом Олександровичем від 30 травня 2019 року у виконавчому провадженні ВП № 56936985 про закриття виконавчого провадження. В іншій частині позовних вимог відмовити.

У березні 2020 року до Броварського міськрайонного суду Київської області звернувся ОСОБА_1 із заявою про надання звіту про виконання рішення суду та накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень відповідального за не виконання рішення суду у справі №361/4584/19. Заява мотивована тим, що заявником на час звернення до суду з даною заявою не отримано постанови про поновлення виконавчого провадження, а отже, відповідача слід зобов`язати подати звіт про виконання рішення суду та за результатами розгляду звіту накласти штраф.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2020 року заяву ОСОБА_1 про надання звіту про виконання рішення суду та накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень відповідального за виконання рішення суду у справі № 361/4584/19 - повернуто заявнику без розгляд.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про повернення заяви позивачу, дійшов висновку, що відповідно до частини другої статті 167 КАС України заява (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті та відсутні підстави для встановлення судового контролю.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви про надання звіту про виконання рішення суду та накладення штрафу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність ухвали суду першої інстанції та порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування ухвали суду.

Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано право позивача на звернення з заявою про встановлення судового контролю, оскільки рішення суду набрало законної сили та підлягає виконанню відповідачем.

На адресу суду апеляційної інстанції від позивача надійшло клопотання про розгляд його апеляційної скарги без його участі.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує проти задоволення апеляційної скарги у повному обсязі та просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були належним чином повідомлені.

За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Частиною 4 статті 229 КАС України встановлено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до статей 129, 129-1 Конституції України обов`язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 N 1402-VIII та статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічна норма закріплена в статті 370 КАС України, згідно з якою судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Питання судового контролю за виконанням судових рішень врегульовано статтею 382 КАС України.

Частиною 1 статті 382 КАС України суд який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

У Рішенні від 30 червня 2009 року N 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей ст. 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

З огляду на викладене, суд вправі вживати заходи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення строку для подання звіту.

Відповідно до статті 167 КАС України (в редакції, яка діє з 15.01.2020 року) будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: 1) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву чи клопотання або заперечення проти них, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; 2) найменування суду, до якого вона подається; 3) номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів), якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі; 4) зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника; 5) підстави заяви (клопотання, заперечення); 6) перелік документів та інших доказів (за наявності), що додаються до заяви (клопотання, заперечення); 7) інші відомості, які вимагаються цим Кодексом.

Вимога вказати в заяві по суті справи, скарзі, заяві, клопотанні або запереченні ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України стосується лише юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України. Іноземна юридична особа подає документ, що є доказом її правосуб`єктності за відповідним законом іноземної держави (сертифікат реєстрації, витяг з торгового реєстру тощо).

До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2019 року, яке набрала законної сили 26 листопада 2019 року, визнано протиправною та скасовано постанову відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, постановлену старшим державним виконавцем Качановим М.О. від 30 травня 2019 року у виконавчому провадженні ВП № 56936985.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні вимоги про поновлення виконавчого провадження, суд першої інстанції послався на ті обставини, що скасування рішення суб`єкта владних повноважень означає втрату чинності такого рішення з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням.

З аналізу матеріалів справи та норм права колегія суддів приходить до висновку, що в судову рішенні відсутні підстави для встановлення судового контролю, оскільки судом не зобов`язано суб`єкта владних повноважень до вчинення певних дій.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно повернуто заяву позивачу про встановлення судового контролю без розгляду, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 167 КАС України, а саме, вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 238, 241, 242, 250, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Г. В. Земляна

Судді: Є. І. Мєзєнцев

В. В. Файдюк