Справа № 640/16293/19
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Шурка О.І.,

за участі секретаря судового засідання Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.12.2019 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кул Терм Груп» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кул Терм Груп» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.06.2019 № 0101.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.12.2019 позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 12 червня 2019 року № 0101.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неповне дослідження обставин, що мають значення для розгляду справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Представник апелянта у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, співробітниками Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Кул Терм Груп» (код 39947414) податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, валютного - за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 12.08.2015 по 31.12.2018 та іншого законодавства за відповідний період, результати якої оформлені актом від 20.05.2019 № 294/26-15-14-01-01/39947414.

Відповідно до висновків акта перевірки, перевіркою ТОВ «Кул Терм Груп» встановлено порушення, зокрема, п.44.1 ст.44, п. п. 134.1.1 п.134.1 ст.134, п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, ст. 1, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 5, п. 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, в результаті чого, встановлено заниження податку на прибуток на суму 809311 грн.

На підставі вказаних висновків акта перевірки, Головним управління Державної фіскальної служби у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.06.2019 № 0101, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 1011639,00 грн., з яких - 809311,00 грн. - податкове зобов`язання та 202328,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, товариство звернулось до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з наступного:

- досліджені в процесі розгляду справи первинні документи розкривають зміст господарських операцій, підтверджують рух активів позивача, зміни у власному капіталі підприємства та отримання ним реального результату в процесі господарської діяльності з контрагентами;

- відповідачем не наведено обставин, які б вказували на безтоварність операцій. Висновки відповідача ґрунтуються на даних податкової інформації щодо спірних контрагентів, а не аналізу суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді по відношенню саме до позивача;

- чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань;

- жодних належних та допустимих доказів щодо відсутності у контрагентів позивача матеріальних ресурсів відповідачем суду не надано, а відсутність трудових ресурсів, на які посилається відповідач, не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань;

- протоколи допиту, пояснення, отримані на стадії досудового слідства, можуть бути визначені як докази лише в разі їх відображення під час розгляду кримінальної справи в суді, сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами. Крім того, про наявність кримінальних справ, чи тим більше наявність вироків, за фактом фіктивного підприємництва, що має безпосереднє значення для надання висновку, щодо діяльності господарюючих суб`єктів, а ні щодо позивача ні щодо його контрагентів суду першої інстанції надано не було.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обгрунтованість позовних вимог та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Згідно з п. п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

За змістом абз. 11 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов`язкові реквізити, перелік яких визначено у цій нормі.

Таким чином, у податковому обліку понесені витрати на придбання товарів/послуг та доходи від реалізації товарів/послуг мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення.

До первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують показники, відображені платником податків у податковій звітності, належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, які за змістом відповідають вимогам закону та які відображають реальні господарські операції.

Водночас, нереальність господарських операцій з придбання/постачання платником податку товарів/послуг має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що висновки податкового органу щодо порушення ТОВ «Кул Терм Груп» приписів податкового законодавства, зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами-покупцями, а саме: ТОВ «Нью Білдінг» та ТОВ «Спец-Альянс Груп».

Фінансово-господарські відносини між ТОВ «Кул Терм Груп» (постачальник) з ТОВ «Спец-Альянс Груп» (покупець) ґрунтувались на договорі поставки від 05.06.2018 № 050618-04, відповідно до умов якого, постачальник зобов`язується поставляти покупцеві обладнання та/або комплектуючі (товар), а покупець - приймати та оплачувати товар на умовах даного Договору.

Кількість, асортимент, вартість товару зазначаються у видаткових накладних, які виконують функцію специфікації та є невід`ємною частиною договору (п. 1.2 договору).

Кількість та вартість фактично поставленого постачальником покупцю товару за період дії даного договору визначається згідно видаткових та податкових накладних (п. 1.3 договору).

На підтвердження виконання поставки, позивачем до матеріалів справи подані копії: видаткової накладної від 05.06.2018 № 1029 на суму 416380,00 грн. (ПДВ 83276,00 грн.), видаткової накладної від 05.06.2018 № 1030 на суму 416640,00 грн. (ПДВ 83328,00 грн.), видаткової накладної від 25.07.2018 № 1388 на суму 46711,83 грн. (ПДВ 9342,37 грн.), рахунки на оплату, виписку по рахунку, оборотно-сальдову відомість по рахунку 361, довіреність на отримання ТМЦ.

Так, в бухгалтерському обліку позивача зазначені операції відображено: Дт 363 К-т 702 в сумі 1055678,2 грн.; Дт 702 К-т64 у сумі 175946,37 грн.; Дт 311 К-т 363 у сумі 105567,2 грн.; Дт 79 К-т 702 у сумі 879731,83 грн.

Відносини між позивачем (постачальник) та ТОВ «Нью Білдінг» (покупець) ґрунтувались на договорі поставки від 11.07.2016 № 11/07/05-16, відповідно до умов якого, постачальник зобов`язується поставляти покупцеві обладнання та/або комплектуючі (товар), а покупець - приймати та оплачувати товар на умовах даного договору.

Кількість, асортимент, вартість товару зазначаються у видаткових накладних, які виконують функцію специфікації та є невід`ємною частиною договору (п. 1.2 договору).

Кількість та вартість фактично поставленого постачальником покупцю товару за період дії даного договору визначається згідно видаткових та податкових накладних (п. 1.3 договору).

Поставка товару здійснюється на умовах EXW ( в редакції Інкотермс 2010), за адресою: м. Київ, вул. Качалова, 5а (п. 5.1 договору).

На підтвердження виконання поставки, позивачем до матеріалів справи подані копії: видаткової накладної від 14.07.2016 № 751 на суму 299306,92 грн. (ПДВ 59 861,38 грн.), видаткової накладної від 22.07.2016 № 821 на суму 682380,25 грн. (ПДВ 136476,05 грн.), видаткової накладної від 28.07.2016 № 838 на суму 407732,70 грн. (ПДВ 81546,54 грн.), видаткової накладної від 29.07.2016 № 866 на суму 103537,26 грн. (ПДВ 20707,45 грн.), від 12.08.2016 № 901 на суму 589542,31 грн. (ПДВ 117908,46 грн.), видаткової накладної від 19.09.2016 № 916 на суму 243791,02 грн. (ПДВ 48758,21 грн.), видаткової накладної від 19.08.2016 № 917 на суму 319166,67 грн. (ПДВ 63833,33 грн.), видаткової накладної від 19.08.2016 № 825 на суму 514166,67 грн. (ПДВ 102833,33 грн.), видаткової накладної від 07.09.2016 № 984 на суму 188808,01 грн. (ПДВ 37761,60 грн.), видаткової накладної від 13.09.2016 № 1007 на суму 351663,37 грн. (ПДВ 70332,67 грн.), виписки по рахунку, оборотно-сальдової відомості по рахунку 361, довіреності на отримання ТМЦ, платіжних доручень.

В бухгалтерському обліку позивача зазначені операції відображено: Дт 363 К-т 702 в сумі 4440114,2 грн.; Дт 702 К-т64 у сумі 740019,02 грн.; Дт 311 К-т 363 у сумі 4440114,2 грн.; Дт 79 К-т 702 у сумі 3700095,18 грн.

Реалізовані контрагентам позивача ТМЦ попередньо були придбані ТОВ «Кул Терм Груп» у постачальників : ПП «УЛК», ТОВ «Спеціалізовані Брокерські послуги», ТОВ «Куркай», ТОВ «Торгова компанія «Оптім», ТОВ «Техгнологія клімату», ТОВ «КУЛ ТЕРМ», ТОВ «Системейр», що підтверджується наданими до матеріалів справи доказами, зокрема. Договорами.

З урахуванням змісту та обсягу наданих первинних документів по спірним господарським взаємовідносинам, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вони оформлені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, відображають зміст і характер вчинених господарських операцій.

Згідно висновків акта перевірки, отримані від ТОВ «Нью Білдінг» та ТОВ «Спец-Альянс Груп» кошти не пов`язані з постачанням товарів та за відсутності даних у позивача щодо їх повернення у майбутньому, кваліфіковано контролюючим органом як актив, який слід врахувати у складі інших доходів відповідного звітного періоду, що не знайшло відображення у фінансовій звітності ТОВ «Кул Терм Груп» та не враховано при визначенні об`єкта оподаткування податковим на прибуток підприємства.

Так, зазначені висновки відповідача ґрунтуються на результаті аналізу податкової інформації контрагентів позивача в ІС «Податковий блок», а також на невідповідності придбаного та реалізованого товару, неподанні звітності контрагентами, відсутності наявних трудових ресурсів, основних засобів тощо.

Колегія суддів приймає до уваги, що чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, а сам по собі факт недекларування контрагентом позивача у поданій податковій звітності результатів таких окремих господарських операцій та/або наявних трудових ресурсів, не впливає на платника податків, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, зокрема, від фактичної сплати контрагентом у ланцюгу постачання податку до бюджету.

Під час розгляду даного спору, окружний суд констатував, що належних та допустимих доказів щодо відсутності у контрагентів позивача матеріальних ресурсів відповідачем не надано, а відсутність трудових ресурсів, на які посилається відповідач, не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.

Посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставним, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні вимог процесуального законодавства. Дана податкова інформація з бази «АІС Податковий Блок» вказує тільки на можливе ухилення від сплати податків контрагентами позивача.

Щодо посилань апелянта на досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 0000053 від 15.09.2016 та допит директора ТОВ «Нью Білдінг» ОСОБА_1 , на досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 0000090 від 13.04.2018 та допит директора ТОВ «Спец-Альянс Груп» ОСОБА_2 , колегія суддів враховує, що відповідно до приписів ч. 6 ст. 78 КАС України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, протоколи допиту, пояснення, отримані на стадії досудового слідства, можуть бути визначені як докази лише в разі їх відображення під час розгляду кримінальної справи в суді та встановленні у вироку суду обставин нереальності/фіктивності господарської діяльності, у обов`язковому розрізі з аналізом господарських операцій.

Сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами. Крім того, про наявність кримінальних справ, чи тим більше наявність вироків, за фактом фіктивного підприємництва, що має безпосереднє значення для надання висновку, щодо діяльності господарюючих суб`єктів, а ні щодо позивача ні щодо його контрагентів суду першої інстанції надано не було. Апеляційна скарга також не містить інформації про наявність вироків, що набрали законної сили, які б підлягали врахуванню в даних правовідносинах. Посилання апелянта у скарзі на ухвалу слідчого судді, не підлягають врахуванню, адже дане судове рішення не є встановленням вини особи у вчиненні кримінально караного діяння, а лише процесуальним документом під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження, спрямованим на вирішення клопотання органу досудового слідства на вчинення певних дій.

Тобто, в матеріалах даної адміністративної справи відсутні вироки суду, які набрали законної сили, та якими встановлено здійснення господарських операцій між позивачем та названим контрагентом з метою, яка порушує публічний порядок, вчинення господарських операцій з метою, що суперечать інтересам держави і суспільства, так само і ухилення від сплати податків за наслідками виконання господарських зобов`язань з боку позивача.

При цьому, в досліджуваних господарських відносин між позивачем та контрагентами, позивач виступає саме постачальником товарів, однак, під час перевірки контролюючим органом не спростовано наявність у позивача належних первинних документів, фізичних і технічних можливостей для здійснення операцій з постачання ТМЦ, та наявністю зв`язку між фактом придбання такого товару і подальшою господарською діяльністю, що, в свою чергу, є обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним по суті висновок окружного суду про те, що надані первинні документи відображають суть господарських операцій, рух товарів від контрагентів позивача, а й отже, реальність господарських операцій. Колегією суддів під час розгляду апеляційної скарги також досліджено, що первинні документи мають всі необідні обов`язкові реквізити, визначені податковим законодавством. На противагу зазначеному, податковим органом під час судового розгляду справи, не наведено будь-яких переконливих доводів та не надано належних доказів, які б ставили під сумнів реальність здійснених позивачем господарських операцій, та/або свідчили б про невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, та/або про наявність інших обставин що підтверджують недобросовісність позивача, як платника податків.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є загальними, відображають зміст акта перевірки, проте не містять належно обгрунтованої правової позиції податкового органу, з чітким посиланням на докази, що мають бути прийнятими до уваги судом, а тому, не можуть спростовувати фактичне здійснення операцій таким суб`єктом господарювання. Викладений в акті перевірки висновок, ґрунтується виключно на припущеннях податкового органу та він достатньо не опрацьований з відповідним документальним підтвердженням для спростування в судовому порядку наданих позивачем до суду першої інстанції первинних документів по взаємовідносинах з контрагентами.

Зазначення контролюючим органом про відсутність у контрагентів позивача матеріально-технічної бази та трудових ресурсів лише на підставі даних інформаційно-аналітичних баз даних, без надання відповідних документальних підтверджень та проведення перевірок таких платників податків, за результатами яких підтверджується зазначена інформація не може прийматись колегією суддів.

Варто зазначити, що особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Отже, вирішення даної справи залежить саме від доведеності відповідачем правомірності прийняття спірних рішень.

Колегія суддів зазначає, що під час розгляду даної справи, стороною відповідача так і не було надано доказів вжиття відповідних заходів по проведенню зустрічних перевірок, не надано результатів по розслідуванню кримінальних проваджень, на які посилається податковий орган, на противагу, наданим стороною позивача первинним документам, що в достатній мірі розкривають зміст здійснених господарських операцій, підтверджують рух активів та сплату коштів за вказаними договорами.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.12.2019 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Повний текст постанови складено 27.05.2020.