Справа № 541/794/20
Суддя: Куцин В. М.
Дата ухвалення: 2020-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 541/794/20
Провадження №2-а/541/16/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 травня 2020 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Куцин В. М.

секретаря судових засідань Євдокимової Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, інспектора роти №2 БУПП в Полтавській області ДПП капітана поліції Хитушко Руслана Романовича про визнання незаконною скасування постанови про накладення адміністративного стягнення , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом та просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 №959623 від 19.04.2020, інспектора роти №2 БУПП в Полтавській області ДПП капітана поліції Хитушко Руслана Романович про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 6 ст.121 та ч.2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в сумі 425 грн. і закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 6 ст.121 та ч.2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Ухвалою судді від 29 квітня 2020 року відкрито провадження по справі та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного провадження з викликом сторін.

08.05.2020 розгляд справи був відкладений за заявою відповідача.

26.05.2020 року в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримуючи заявлені вимоги вказував, що 19 квітня 2020 року інспектором роти № 2 БУПП в Полтавській області ДПП капітаном поліції Хитушко Р.Р. було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі якою притягнуто його до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачені ч.6 ст.121 та ч.2 ст.122 КУпАП та застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. В зв`язку з керуванням транспортним засобом ЗАЗ- НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 19.04.2020 року, о 15 год. 00 хв., на а/д Київ-Харків-Довжанський МОЗ 127 км. без ввімкнутого ближнього світла фар поза межами населеного пункту, який не перереєстрований у встановленому законом порядку з моменту смерті власника. Чим були порушені п.п.9.8., 30.1, 2.9в ПДР України.

Вважає, що відповідачем супереч положень КАС України не підтверджено належними доказами факт руху автомобіля, яким він керував, без ввімкненого світла фар, оскільки наданий відповідачем відеозапис не містить даних які підтверджують цей факт.

Його безпідставно притягнуто до відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, так як не було допущено порушення п. 9.8 Правил дорожнього руху України, оскільки в світлу пору доби не було необхідності вмикання ближнього світла фар, а денні ходові вогні відсутні в конструкції транспортного засобу, яким він керував. З точки зору ПДР ближнє світло фар у світлу пору доби є попереджувальним сигналом. Вимоги до його ввімкнення містяться в розділі 9 ПДР «Попереджувальні сигнали», а не в розділі 19 ПДР «Користування зовнішніми світловими приладами».

Щодо порушення, передбаченого ч.6 ст. 121 КУпАП, то інспектор поліції взагалі не пропонував йому надати які-небудь пояснення з приводу перереєстрації транспортного засобу, а одразу повідомив, що накладає стягнення за це правопорушення, не з`ясувавши при цьому, чи отримував позивач свідоцтво про право на спадщину на цей автомобіль, що є обов`язковою умовою для його перереєстрації згідно з п.8 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 р. № 1371).

Стверджував, інспектором поліції не встановлено наявність в його діях порушень вимог п.п.2.9 п. 30.1 ПДР, а отже твердження суб`єкта оскарження про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП, ґрунтується на припущеннях.

Оскаржувана постанова є незаконною, винесеною з порушенням порядку, передбаченого законодавством, та конституційних прав позивача, є необгрунтованою, оскільки в супереч п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року N 14, «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», в постанові не наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення та безпідставно необґрунтовано без зазначення будь-яких мотивів прийнятого рішення. Відмовлено в задоволенні клопотання, заявленому ним інспектору поліції, про відкладення розгляду справи для надання можливості скористатися правовою допомогою адвоката та зібрання доказів. Чим було порушене конституційне право позивача на захист від пред`явленого обвинувачення у скоєнні адміністративного правопорушення, що призвело до винесення незаконної та необґрунтованої постанови, що відповідно до практики ВС є підставою для скасування постанови.

Відповідач інспектор Хитушко Р.Р. в судове засідання не з`явився, в направленому на адресу суду відзиві просив відмовити в задоволенні позову, оскільки зазначеним в ч.2ст.122 КУпАП порушенням водіями транспортних засобів правил користування попереджувальними сигналами, вказаними в п.9.1 Правил, слід розуміти виключно передбачені підпунктом «а» пункту 9.1 Правил сигнали, що подаються покажчиками повороту або рукою. Так, підпунктами а, б пункту 9.2 Правил передбачено, що перед початком руху і зупинкою; перед поворотом, перестроюванням або розворотом (зміною напрямку) водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку. Використання ближнього світла фар при початку руху або зміні його напрямку Правилами не передбачено.

В свою чергу, пунктом 9.8 Правил передбачено, що з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар. Тобто зазначений пункт Правил передбачає порядок користування водіями транспортних засобів зовнішніми освітлювальними приладами і невиконання зазначеного пункту є адміністративним правопорушенням, за яке передбачена відповідальність за ч.2 ст.122 КУпАП.

Враховуючи, що ближнє світло фар відноситься до зовнішніх освітлювальних приладів, це правило фактично визначає порядок їх використання протягом певного періоду на рівні із вимогами розділу 19 Правил, незважаючи на те, що згідно пп. г п.9.1 Правил, увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби є також попереджувальним сигналом.

Посилання на неправильну кваліфікацію вчиненого адміністративного правопорушення є безпідставними, оскільки дотримання вищевказаного правила слід тлумачити, як порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами, що передбачено диспозицією ч. 2 ст. 122 КУпАП, у зв`язку з чим вважав діяння позивача за вказаною нормою інспектором поліції кваліфіковано правильно, при цьому посилався на практику Другого апеляційного адміністративного суду від 10.04.2019 у справі № 620/62/19, у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 29.05.2019 у справі № 539/665/19, у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2018 у справі № 641/7491/17, у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2020 у справі № 531/2402/19.

Крім того вказував, що відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ) право власності у разі смерті власника припиняється.

Обов`язковість перереєстрації транспортних засобів у разі смерті передбачена вимогами Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів, від 07.09.1998 року (далі Положення) проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС з метою накопичення, узагальнення, зберігання і передачу інформації про такі засоби та відомостей про їх власників, які вносяться до Єдиного державного реєстру МВС.

Відповідно до пункту 7 Положення, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, зобов`язані зареєструвати їх або (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

Відповідно до відомостей із інтегрованої інформаційно-пошукової системи Національної поліції (ІІПС НП), власником транспортного засобу ЗАЗ НОМЕР_1 є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також даний факт підтверджується свідоцтвом про реєстрацію НОМЕР_3 серії НОМЕР_4 , що доданий позивачем до позову.

Відповідно до відомостей із ІІПС НП, ОСОБА_2 ., ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, експлуатація автомобіля ЗАЗ TF698K, номерний знак НОМЕР_2 заборонено, до внесення змін щодо власника даного транспортного засобу.

При цьому, посилання позивача на той факт, що інспектором не було з`ясовано, чи отримував позивач свідоцтво про право на спадщину для проведення перереєстрації є необгрунтованим. Оскільки, даний факт не впливає на обставини справи. Позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності як водія, що експлуатував не перереєстрований автомобіль, а не як власника, що не провів дану перереєстрацію.

Вказував, що відповідно до позиції викладеної в постанові Верховного Суду від 13.03.2020 у справі № 554/3110/17 питання хто є новим власником автомобіля та чому він не здійснив перереєстрацію протягом 7 років із смерті власника не є обставиною, яку необхідно з`ясовувати в даному провадженні.

Також зазначав, що позиція щодо наявності складу адмінправопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, у разі керування транспортним засобом, не перереєстрованим у встановленому порядку після смерті власника викладена у постанові Верховного Суду від 13.03.2020 у справі № 554/3110/17, де колегія суддів приходить до висновку, що оскільки водій керував автомобілем, який не був перереєстрований у встановленому законом порядку, у зв`язку з необхідністю внесення змін у реєстраційні документи, чим порушив вимоги п. 2.9 ПДР, то є правильними висновки суду про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ознаками ч.6 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 170 грн.

Керування транспортним засобом не перереєстрованим, у зв`язку із необхідністю внести зміни до реєстраційних документів, забороняється. Просив справу розглядати за його відсутності.

Представник Управління патрульної поліції в Полтавській області подав заву де підтримав позицію щодо спору викладену у відзиві другого відповідача інспектора Хитушко Р. Р. та просив справу розглянути за його відсутності.

Суд заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до постанови по справі про адміністративне правопорушення ДПО18 № 959623 від 19.04.2020 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.6 ст.121 та ч.2 ст.122 КУпАП в зв`язку з керуванням о 15 год. 00 хв 19.04.2020 року, на а/д Київ-Харків-Довжанський М03 127 км. транспортним засобом ЗАЗ- НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 без ввімкнутого ближнього світла фар поза межами населеного пункту, який не перереєстрований у встановленому законом порядку з моменту смерті власника, чим були порушені вимоги п.п.9.8., 30.1, 2.9в ПДР України. Та застосоване адміністративне стягнення відповідно до положень ст.36 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч.1 ст.9 КУпАП).

Відповідно до п.4 розділу І «Загальні положення» Інструкції з оформлення поліцейських матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року №1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складення відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених частинами першою, другою і третьою статті 122 та ст. 121ч.6 КУпАП)

Відповідно до ч.1 ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статті 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху (в тому числі визначені частиною другої статті 122 та ч.6 ст.121 Кодексу).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У випадках, передбачених частинами першою та другою статті 258 КУпАП, посадовими особами Національної поліції на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У відповідності з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З переглянутого судом відеозапису наданого позивачем та відповідачем не вбачається, що під час руху ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗАЗ- НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 . о 15 год. 00 хв 19.04.2020 року, на а/д Київ-Харків-Довжанський М03 127 км. поза межами населеного пункту без ввімкнутого ближнього світла фар. Разом з тим із відеозапису слідує, що ОСОБА_1 о 15 год 31 хв. після повідомлення інспектором про причину зупинки транспортного засобу та роз`яснення позивачу інспектором прав, виявив бажання скористатися правовою допомогою, однак інспектором не вжито жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги. Більше того, незаконно відмовив в задоволенні клопотання без будь якого обґрунтування прийнятого рішення.

Право на захист особи, що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, гарантоване пунктом 3 (с) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що включає право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя. Відповідно до усталеної практики у справах щодо України, поняття «кримінальне правопорушення» в практиці ЄСПЛ має автономне тлумачення, та кримінально- правова суть визнається не лише стосовно Кримінального кодексу, а й Кодексу про адміністративні правопорушення (Рішення від 6 вересня 2005 року у справі «Гурепка проти України» (Gurcpka v. Ukraine), заява № 61406/00, п. 53 та від 21 жовтня 2010 року у справі «Корнєв і Карпенко проти України» (Kornev and Karpenko v. Ukraine).

Судом встановлено, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 виявив бажання скористатись правовою допомогою, про що зробив відповідну заяву відповідачу.

Однак, інспектором не вжито жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги.

Суд наголошує, що такі дії інспектора грубо порушують права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що в свою чергу є порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Належна реалізація позивачем прав, встановлених ст. 268 КУпАП, мала можливість вплинути на прийняте інспектором поліції рішення у справі про адміністративне правопорушення, про що свідчать коментарі інспектора при розгляді справи щодо правової необізнаності відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18 лютого 2020 року у справі №524/9827/16-а.

Суд зауважує, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Таке провадження спрямоване, зокрема, на своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідач, як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.

Враховуючи, що відповідачем було порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, постанова відповідача про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню.

Отже, встановлені судом обставини є свідченням того, що оскаржуване рішення відповідача не відповідає критеріям, встановленим сг. 2 КАС України, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята інспектором не у спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.162 КАС України суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень і про скасування або визнання не чинним рішення.

Статтею 286 КАС України передбачено, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2)скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3)скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи зазначені положення КАС України, суд вважає за необхідне скасувати постанову інспектора роти №2 БУПП в Полтавській області ДПП капітана поліції Хитушко Руслана Романович ДПО18 №959623 від 19.04.2020, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 та ч.6 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу 425 гривень і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, відносно позивача.

Керуючись ст. 9, 90, 86, 139, 243-246, 255, 286 КАС України , - суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Cкасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 №959623 від 19.04.2020, інспектора роти №2 БУПП в Полтавській області ДПП капітана поліції Хитушко Руслана Романович про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 6 ст.121 та ч.2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в сумі 425 грн. і закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 6 ст.121 та ч.2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення і не пізніше з дня закінчення карантину встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", а учасниками, що не були присутні при його проголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя: В. М. Куцин