Справа № 560/3868/19
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2020-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/3868/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шевчук О.П.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

27 травня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Ватаманюка Р.В. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Хмельницькхліб" на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Хмельницькхліб" до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.08.2019 № ,

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2019 року позивач ТОВ "Торговий дім "Хмельницькхліб" звернулось до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 20.08.2019 № .

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.02.2020 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також на думку позивача суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини, що мають значення для справи та посилався на обставини, що на думку позивача не були встановлені.

Позивач в судове засідання не з`явився, повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Разом з тим, до суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи без його участі.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що дане клопотання надійшло через електронну пошту та не містить електронний цифровий підпис.

У відповідності до абз.1 ст.5 ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно з ст.7 ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Відповідно до ст.12 ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг" перевірка цілісності електронного документа проводиться шляхом перевірки електронного цифрового підпису.

Отже, обов`язковою умовою для чинності електронного документу являється його підписання електронним-цифровим підписом.

Відповідач в судове засідання не з`явився, повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Згідно з ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги та позивач в судове засідання не з`явився, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Хмельницькхліб" зареєстроване як юридична особа з 20.06.2013 та основним видом діяльності якого згідно КВЕД є 10.71 виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання.

Згідно наказу ГУ ДФС у Хмельницькій області від 17.07.2019 №1620 та від 23.07.2019 №1648, та направлень на перевірку від 17.07.2019 №2168, від 17.07.2019 №2169, на підставі вимог пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.78.1.4 п.78.1 ст.78 Податкового Кодексу України проведено позапланову документальну виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Хмельницькхліб" за адресою: (м.Хмельницький, вул.Тернопільська, буд.8) з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість при здійсненні фінансово - господарських взаємовідносин із ТОВ "Укрграндпостач" (код 39026230) за лютий 2019 року.

Відповідно до наказу ГУ ДФС у Хмельницькій області від 23.07.2019 №1648 "Про продовження терміну проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "ТД "Хмельницькхліб" продовжено строк проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "ТД "Хмельницькхліб" на 2 робочих дні до 24.07.2019.

За результатами проведення документальної виїзної перевірки складено акт перевірки від 01.08.2019 №0586/22-01-14-07/38776215, яким встановлено порушення вимог п.44.1 ст.44, пп."а" п.198.1, абзацу першого та другого п.198.2, п.198.3 і абзацу третього п.198.6 ст.198; абзацу другого п.201.10 ст.201 Податкового Кодексу України в результаті чого завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 19.1 + рядок 20.3 декларації) (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітною (податкового) періоду) за лютий 2019 року в сумі 4690625,00 грн.

Позивача було ознайомлено з актом перевірки, а також підписано, що підтверджується відповідним підписом.

На підставі акта перевірки №0586/22-01-14-07/38776215 від 01.08.2019 відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення форми "В4" від 20.08.2019 № , яким зменшено розмір від`ємного значення суми з податку на додану вартість в розмірі 4690625,00 грн.

Позивач не погоджуючись з винесеним податковим повідомленням-рішенням від 20.08.2019 № , подав до Державної податкової служби України 09.09.2019 скаргу, однак рішенням ДПС України від 06.11.2019 №8521/6/99-00-08-05-01 скарга залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін.

Не погоджуючись з вказаними податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що предметом дослідження даної справи є реальність фінансово-господарських операцій ТзОВ "ТД "Хмельницькхліб" із ТОВ "Укрграндпостач" (код 39026230) за лютий 2019 року згідно договору поставки №03/02-19 від 01.02.2019 щодо поставки соняшника (насіння) в кількості 2375 тон на суму 28143750,00 грн., в т. ч. ПДВ 20 % - 4690625,00 грн.

Між ТОВ "Укрграндпостач" (Постачальником) та ТОВ "ТД "Хмельницькхліб" (Покупцем) укладено договір № 03/02-19 від 01.02.2019 про поставку насіння соняшника врожаю 2018 року за яким у лютому 2019 року Постачальник виконав зобов`язання з поставки товару в кількості 2375 тон, із розрахунку 11850,00 грн. з ПДВ за одну тону, на загальну суму 28143750,00 грн. в т.ч. ПДВ - 4690625,00 грн.

Згідно вказаного договору пунктом поставки товару є: Одеська область, м. Одеса, вул. Хаджибеївська дорога, 38, складські приміщення ТОВ "ОІЛПРОДАКШЕН" (), умови поставки EXW Ex Works/ Франко-завод, відповідно до правил ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року.

На підтвердження формування податкового кредиту в сумі 4690625,00 грн. в порядку виконання вищевказаного договору поставки №03/02-19 від 01.02.2019 Позивачем надано податкову накладну №4 від 28.02.2019, видаткові накладні № ГП-0000018 від 01.02.2019, № ГП-0000023 від 05.02.2019, № ГП-0000024 від 08.02.2019, № ГП-0000025 від 11.02.2019, № ГП-0000026 від 27.02.2019; акти прийому передачі до договору поставки №03/02-19 від 01.02.2019: №001/01.02 від 01.02.2019, №002/05.02 від 05.02.2019, №003/08.02 від 08.02.2019, №004/11.02 від 11.02.2019, №005/27.02 від 27.02.2019, та ряд платіжних доручень від 28.02.2019 року на суму 500000,00 грн., від червня-липня 2019 року.

Відповідно до умов п.2.3 договору №03/02-19 від 01.02.2019 "Передача (приймання-здача) товару здійснюється в місці передачі, зазначеному п.2.1 даного Договору (Одеська область, м.Одеса, Хаджибеєвська дорога ,38) та оформлюються шляхом підписання видаткової накладної та акту прийому передачі Товару. Датою передачі товару вважається дата, зазначена в накладній та Акті".

При цьому, відповідно до змісту видаткових накладних № ГП-0000018 від 01.02.2019, № ГП-0000023 від 05.02.2019, № ГП-0000024 від 08.02.2019, № ГП-0000025 від 11.02.2019, № ГП-0000026 від 27.02.2019, місце складання останніх зазначено місто Кропивницький.

Згідно змісту актів прийому - передачі до договору поставки №03/02-19 від 01.02.2019: №001/01.02 від 01.02.2019, №002/05.02 від 05.02.2019, №003/08.02 від 08.02.2019, №004/11.02 від 11.02.2019, №005/27.02 від 27.02.2019, місце передачі товару зазначено - Одеська область, м.Одеса, вул. Хаджибеївська дорога, 38.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції встановив, що перевезення соняшника (насіння) в кількості 2375 тон на суму 28143750.00 грн. згідно договору поставки №03/02-19 від 01.02.2019, згідно змісту видаткових накладних № ГП-0000018 від 01.02.2019, № ГП-0000023 від 05.02.2019, № ГП-0000024 від 08.02.2019, № ГП-0000025 від 11.02.2019, № ГП-0000026 від 27.02.2019 та актів прийому-передачі до договору поставки №03/02-19 від 01.02.2019 №001/01.02 від 01.02.2019, №002/05.02 від 05.02.2019, №003/08.02 від 08.02.2019, №004/11.02 від 11.02.2019, №005/27.02 від 27.02.2019 за маршрутом м.Кропивницький - м.Одеса не здійснювалось.

При цьому, документи, які б підтверджували факт транспортування соняшника (насіння) в кількості 2375 тон на суму 28143750,00 грн. згідно договору поставки №03/02-19 від 01.02.2019 за вказаним вище маршрутом позивачем на час проведення перевірки, та на під час розгляду адміністративної справи не надано.

В зв`язку із цим, контрагентом позивача, зокрема ТОВ "Укрграндпостач" за період з 01.02.2019 по 28.02.2019, придбано послуги по перевезенню соняшника до м. Одеса в кількості 740,56 тон, однак вказаний товар у зазначеному обсязі не є предметом договору поставки №03/02-19 від 01.02.2019 щодо поставки соняшника (насіння) в кількості 2375 тон на суму 28143750,00 грн., як це передбачено у договорі поставки.

Суд першої інстанції також зазначає, що враховуючи основні реквізити видаткових накладних № ГП-0000018 від 01.02.2019, № ГП-0000023 від 05.02.2019, № ГП-0000024 від 08.02.2019, № ГП-0000025 від 11.02.2019, № ГП-0000026 від 27.02.2019 та актів прийому-передачі до договору поставки №03/02-19 від 01.02.2019 №001/01.02 від 01.02.2019, №002/05.02 від 05.02.2019, №003/08.02 від 08.02.2019, №004/11.02 від 11.02.2019, №005/27.02 від 27.02.2019 формування податкового кредиту в сумі 4690625,00 грн. відповідно до податкової накладної №4 від 28.02.2019 суперечить вимогам пп. "а" п.198.1 , п.198.3, п.198.6 ст.198, п.187.1 ст.187, п. 201.7 ст.201 ПК України, оскільки позивачем не підтверджено придбання товару в зазначеній кількості по вказаному маршруту та не підтверджено первинними документами, а отже позивачем до податкового кредиту вказана сума ПДВ не відносяться та не може бути включена до податкового кредиту.

На підставі вказаного суд першої інстанції дійшов висновку, що з наведених даних по ланцюгу документування отримання в процесі переробки соняшникової олії слідує, що вказані господарські операції між ТзОВ "ТД "Хмельницькхліб" та ТОВ "Укрграндпостач" дійсно не відбулися та не є економічно виправданими.

Крім того, суд першої інстанції зазначає, що під час дослідження первинних документів зокрема, видаткових накладних, актів прийому-передачі товару, в графах "отримав" та "відпустив" зазначені лише прізвища та підписи осіб, однак посадові особи, відповідальні за здійснення господарських операцій з поставки товарно-матеріальних цінностей зі сторони (покупця) ТОВ "ТД "Хмельницькхліб" не зазначено. Також не зазначено й посади особи, відповідальної за здійснення господарських операцій з поставки товарно-матеріальних цінностей від (постачальника) ТОВ "Укрграндпостач".

З акту перевірки встановлено, що відсутність таких обов`язкових реквізитів первинного документу не дало змоги ідентифікувати осіб, які безпосередньо виконували операції з поставки товарів та підтвердити відповідність складених первинних документів, а саме видаткових накладних для цілей бухгалтерського обліку.

В свою чергу, для надання первинним документам юридичної сили і доказовості, вони повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства під час здійснення господарської операції.

Будь-які документи, в тому числі накладні, мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей бухгалтерського обліку.

Досліджуючи видаткові накладні та акти приймання-передачі, надані ТОВ "ТД "Хмельницькхліб" для проведення документальної виїзної перевірки видаткові накладні є такими, що складені всупереч вимогам ст.9 Закону №996-ХІ та пунктів 2.1-2.4 Положення №88.

На підставі вказаного, суд першої інстанції враховуючи первинні документи, оформлені із використання реквізитів постачальника ТОВ "Укрграндпостач" дійшов висновку, що вони не підтверджуються реальним проведенням операцій та не можуть бути використані ТОВ "ТД "Хмельницькхліб" для цілей бухгалтерського обліку. В свою чергу, господарська операція, яка не відбулася в дійсності, не може бути об`єктом оподаткування.

Суд першої інстанції також звернув увагу на те, що як встановлено з матеріалів справи та визначено у акті перевірки, що ТОВ "Укрграндпостач" за період з 01.02.2019 по 28.02.2019 придбано послуг по перевезенню соняшника до м.Одеси в кількості 740,56 тон. Відповідно до виписаної за реквізитами ТОВ "Укрграндпостач" податкової накладної №4 від 28.02.2019 на адресу ТОВ "ТД "Хмельницькхліб" реалізовано соняшник урожаю 2018 року у кількості 2375 т. Встановлено, що ТОВ "Укрграндпостач" у період лютого місяця 2019 року придбавались послуги оренди транспортних засобів зокрема: -легковий автомобіль Toyota Camry Comfort, держ. № НОМЕР_1 та легковий автомобіль Ford Focus держ.№ НОМЕР_2 у ТОВ "Домініон-К" ( НОМЕР_3 ); - легковий автомобіль Renault Duster держ.№ НОМЕР_4 , та легковий автомобіль Renault Duster держ.№ НОМЕР_5 у ПрАТ"Автотронспортне підприємство 13555" (ПН5465755).

Враховуючи наведене вище, у ТОВ "Укрграндпостач" відсутні власні та орендовані вантажні автотранспортні засоби, якими можливо здійснити автомобільне перевезення зерна соняшнику у кількості, зазначеній у договорі поставки та доданих до матеріалів справи доказів.

Крім того, на спростування вказаного твердження позивач не надав до суду жодних доказів по перевезенню вказаного зерна соняшнику в кількості 2375 тон саме вантажними автомобілями які належать, або на підставі оренди наймає ТОВ "Укрграндпостач", оскільки здійснити вказані перевезення легковими автомобілями переліченими вище фактично за період з 01.02.2019 по 28.02.2019 є неможливим.

На підставі вказаного вище, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено позовні вимоги, а суб`єкт владних повноважень, який заперечує проти позову, у свою чергу довів, що діяв у межах закону при прийнятті оскаржуваного рішення, що підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, а отже приймаючи оскаржене податкове повідомлення-рішення від 20.08.2019 № форми "В1" відповідач діяв в межах наданих йому повноважень на підставі норм чинного законодавства, а тому таке рішення є правомірним, у зв`язку із чим адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як передбачено ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Відповідно до п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

В свою чергу, як вбачається з доводів апеляційної скарги питання щодо правомірності проведення перевірки позивачем не заперечується.

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Як передбачено п.198.1 ст.198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до п.198.2 ст.198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Згідно з п.201.10 ст.201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

В свою чергу, відповідно до ст.3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року №996-ХІV визначає правові засади регулювання, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні. У розумінні даного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно з ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ визначається як документ, що містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Слід зазначити, що за змістом частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як передбачено ч.2, 3 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов`язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з ст.4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на принципі, зокрема, превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Отже, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Крім того, умовами реалізації права платника на податковий кредит, а також на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

При цьому, наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування об`єкту оподаткування податком на прибуток (витрат) та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.

Також, платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, зокрема формування податкового кредиту з ПДВ.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, Товариство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, між ТОВ "Укрграндпостач" (Постачальником) та ТОВ "ТД "Хмельницькхліб" (Покупцем) укладено договір № 03/02-19 від 01.02.2019 про поставку насіння соняшника врожаю 2018 року за яким у лютому 2019 року Постачальник виконав зобов`язання з поставки товару в кількості 2375 тон, із розрахунку 11850,00 грн. з ПДВ за одну тону, на загальну суму 28143750,00 грн. в т.ч. ПДВ - 4690625,00 грн.

Згідно вказаного договору пунктом поставки товару є: Одеська область, м. Одеса, вул. Хаджибеївська дорога, 38, складські приміщення ТОВ "ОІЛПРОДАКШЕН" (), умови поставки EXW Ex Works/ Франко-завод, відповідно до правил ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року.

На підтвердження формування податкового кредиту в сумі 4690625,00 грн. в порядку виконання вищевказаного договору поставки №03/02-19 від 01.02.2019 Позивачем надано податкову накладну №4 від 28.02.2019, видаткові накладні № ГП-0000018 від 01.02.2019, № ГП-0000023 від 05.02.2019, № ГП-0000024 від 08.02.2019, № ГП-0000025 від 11.02.2019, № ГП-0000026 від 27.02.2019; акти прийому передачі до договору поставки №03/02-19 від 01.02.2019: №001/01.02 від 01.02.2019, №002/05.02 від 05.02.2019, №003/08.02 від 08.02.2019, №004/11.02 від 11.02.2019, №005/27.02 від 27.02.2019, та ряд платіжних доручень від 28.02.2019 на суму 500000,00 грн., від червня-липня 2019 року.

Відповідно до умов п.2.3 договору №03/02-19 від 01.02.2019 "Передача (приймання-здача) товару здійснюється в місці передачі, зазначеному п.2.1 даного Договору (Одеська область, м.Одеса, Хаджибеєвська дорога ,38) та оформлюються шляхом підписання видаткової накладної та акту прийому передачі Товару. Датою передачі товару вважається дата, зазначена в накладній та Акті".

При цьому, відповідно до змісту видаткових накладних № ГП-0000018 від 01.02.2019, № ГП-0000023 від 05.02.2019, № ГП-0000024 від 08.02.2019, № ГП-0000025 від 11.02.2019, № ГП-0000026 від 27.02.2019, місце складання останніх зазначено місто Кропивницький.

Згідно змісту актів прийому - передачі до договору поставки №03/02-19 від 01.02.2019: №001/01.02 від 01.02.2019, №002/05.02 від 05.02.2019, №003/08.02 від 08.02.2019, №004/11.02 від 11.02.2019, №005/27.02 від 27.02.2019, місце передачі товару зазначено - Одеська область, м.Одеса, Хаджибеєвська дорога ,38.

Тобто, перевезення соняшника (насіння) в кількості 2375 тон на суму 28143750.00 грн. згідно договору поставки №03/02-19 від 01.02.2019, згідно змісту видаткових накладних № ГП-0000018 від 01.02.2019, № ГП-0000023 від 05.02.2019, № ГП-0000024 від 08.02.2019, № ГП-0000025 від 11.02.2019, № ГП-0000026 від 27.02.2019 та актів прийому-передачі до договору поставки №03/02-19 від 01.02.2019 №001/01.02 від 01.02.2019, №002/05.02 від 05.02.2019, №003/08.02 від 08.02.2019, №004/11.02 від 11.02.2019, №005/27.02 від 27.02.2019 за маршрутом м.Кропивницький - м.Одеса не здійснювалось.

При цьому, документи, які б підтверджували факт транспортування соняшника (насіння) в кількості 2375 тон на суму 28143750,00 грн. згідно договору поставки №03/02-19 від 01.02.2019 за вказаним вище маршрутом позивачем на час проведення перевірки, та на під час розгляду адміністративної справи не надано.

В зв`язку із цим, контрагентом позивача, зокрема ТОВ "Укрграндпостач" за період з 01.02.2019 по 28.02.2019, придбано послуги по перевезенню соняшника до м. Одеса в кількості 740,56 тон, однак вказаний товар у зазначеному обсязі не є предметом договору поставки №03/02-19 від 01.02.2019 щодо поставки соняшника (насіння) в кількості 2735 тон на суму 28143750,00 грн., як це передбачено у договорі поставки.

Крім того, враховуючи основні реквізити видаткових накладних (№ ГП-0000018 від 01.02.2019, № ГП-0000023 від 05.02.2019, № ГП-0000024 від 08.02.2019, № ГП-0000025 від 11.02.2019, № ГП-0000026 від 27.02.2019 та актів прийому-передачі до договору поставки №03/02-19 від 01.02.2019 №001/01.02 від 01.02.2019, №002/05.02 від 05.02.2019, №003/08.02 від 08.02.2019, №004/11.02 від 11.02.2019, №005/27.02 від 27.02.2019 формування податкового кредиту в сумі 4690625,00 грн. відповідно до податкової накладної №4 від 28.02.2019 суперечить вимогам пп."а" п.198.1 , п.198.3, п.198.6 ст.198, п.187.1 ст.187, п.201.7 ст.201 ПК України, оскільки позивачем не підтверджено придбання товару в зазначеній кількості по вказаному маршруту та не підтверджено первинними документами, а отже позивачем до податкового кредиту вказана сума ПДВ не відносяться та не може бути включена до податкового кредиту.

Також, колегія суддів погоджується й з доводами суду першої інстанції щодо нереальності операції з наступних підстав, - як встановлено з матеріалів справи та визначено у акті перевірки, що ТОВ "Укрграндпостач" за період з 01.02.2019 по 28.02.2019 придбано послуг по перевезенню соняшника до м.Одеси в кількості 740,56 тон. Відповідно до виписаної за реквізитами ТОВ "Укрграндпостач" податкової накладної №4 від 28.02.2019 на адресу ТОВ "ТД "Хмельницькхліб" реалізовано соняшник урожаю 2018 року у кількості 2375 т. Встановлено, що ТОВ "Укрграндпостач" у період лютого місяця 2019 року придбавались послуги оренди транспортних засобів зокрема: - легковий автомобіль Toyota Camry Comfort, держ. № НОМЕР_1 та легковий автомобіль Ford Focus держ.№ НОМЕР_2 у ТОВ "Домініон-К" ( НОМЕР_3 ); - легковий автомобіль Renault Duster держ.№ НОМЕР_4 , та легковий автомобіль Renault Duster держ.№ НОМЕР_5 у ПрАТ "Автотранспортне підприємство 13555" (ПН5465755).

Тобто, у ТОВ "Укрграндпостач" відсутні власні та орендовані вантажні автотранспортні засоби, якими можливо здійснити автомобільне перевезення зерна соняшнику у кількості, зазначеній у договорі поставки та доданих до матеріалів справи доказів.

Крім того, на спростування вказаного твердження позивач не надав до суду жодних доказів по перевезенню вказаного зерна соняшнику в кількості 2375 тон саме вантажними автомобілями які належать, або на підставі оренди наймає ТОВ "Укрграндпостач", оскільки здійснити вказані перевезення легковими автомобілями переліченими вище фактично за період з 01.02.2019 по 28.02.2019 є неможливим.

Тобто, як вірно вказав суд першої інстанції, позивачем не підтверджено виконання умов договору поставки № 03/02-19 від 01.02.2019 насіння соняшника врожаю 2018 року в кількості 2375 тон, із розрахунку 11850,00 грн. з ПДВ за одну тону, на загальну суму 28143750,00 грн. в т.ч. ПДВ - 4690625,00 грн., ТОВ "Укрграндпостач", та право на формування витрат за наслідками таких господарських операцій, а судом не здобуто таких доказів.

Також, колегія суддів звертає увагу на той факт, що згідно з договором п.1.5. якість товару повинна відповідати ДСТУ.

В свою чергу, як встановлено з матеріалів справи позивачем не надано жодного підтверджуючого документа, на жодну отриману партію товару (насіння соняшника) від ТОВ "Укрграндпостач", щодо якості насіння соняшнику, не надано жодного сертифікату якості, який засвідчує відповідність показників якості та безпеки вимогам державних стандартів та інших нормативних документів, і включає інформацію щодо наявності або відсутності генетично модифікованих організмів. Також, позивачем не надано фітосанітарний сертифікат для отриманої ним продукції.

Дані обставини також свідчать про нереальність здійснення господарської операції.

В свою чергу, згідно з п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань платників здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення).

Між тим, первинною для умов податкового обліку може вважатись документація складена під час реального здійснення господарської операції.

Верховний Суд у постанові від 17.01.2018 №К/9901/2529/18 дійшов висновку про те, що правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум витрат та податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції. Норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування валових витрат та податкового кредиту, зокрема, це: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.

Вказана позиція викладена також Верховним Судом у постанові від 18.01.2018 №К/9901/1478/18, де зазначено, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Сам факт наявності у позивача податкової накладної та інших облікових документів, виписаних від імені постачальника, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах. Для податкового обліку значення має саме факт поставки тим постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту (постанова Верховного Суду від 24.01.2018 №К/9901/554/18).

У постанові від 26.06.2018 року (справа №816/1422/17) Верховний Суд зазначає, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування об`єкту оподаткування з податку на прибуток та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Отже, якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції та наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та витрат.

Також, платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, зокрема, формування податкового кредиту з ПДВ та його подальше бюджетне відшкодування. Крім того, прояв такої обачності й обережності при виборі постачальника послуг та вчинення будь-яких дій на предмет перевірки податкової доброчесності контрагента, зокрема за доступними електронними базами даних на сайті контролюючого органу (база платників ПДВ, база анульованих свідоцтв, база недобросовісних платників, база місць масової реєстрації платників, отримання завірених копій статутних та реєстраційних документів, копій паспорта особи, яка підписуватиме договір, довідку про кількість співробітників контрагента тощо), перевірки наявності кримінальних проваджень за участю контрагента, в подальшому свідчитимуть на користь висновку, що платником податків вжито належні і достатні дії щодо його обізнаності на предмет податкової надійності такого контрагента та вказуватимуть на правомірність формування податкового обліку за господарськими операціями з ним.

Разом з тим, адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав для призначення податкових штрафів має саме податкове управління" (див. рішення ЄСПЛ по справі "Компанія "Вестберґатаксі Актіеболаґ" та "Вуліч проти Швеції" (заява №36985/97), п.110).

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.75 КАС України достовірним є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а ч.1, 2 ст.76 КАС України передбачає, що достатнім є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та суд вирішує питання про достатність доказів відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В свою чергу відповідачем доведено та надано достатніх доказів щодо правомірності прийнятого ним рішення. Натомість позивачем не спростовано доводи та докази відповідача.

Щодо доводів апелянта в частині знаходження товару в м.Одеса, колегія суддів зазначає, що вони викликають сумнів, оскільки як зазначив суд першої інстанції відповідно до змісту видаткових накладних № ГП-0000018 від 01.02.2019, № ГП-0000023 від 05.02.2019, № ГП-0000024 від 08.02.2019, № ГП-0000025 від 11.02.2019, № ГП-0000026 від 27.02.2019, місце складання останніх зазначено місто Кропивницький, самі ж акти передбачають місце передачі товару в м.Одеса. Доказів щодо знаходження усього товару в м.Одеса на час його придбання позивачем надано не було.

Крім того, ЄСПЛ у п.36 по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо відмови у задоволенні позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Хмельницькхліб" залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачений ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Ватаманюк Р.В. Полотнянко Ю.П.