Справа № 160/5394/20
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2020-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2020 року Справа № 160/5394/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСидоренко Д.В.
за участі секретаря судового засідання Кручини Ю.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про визнання протиправною та скасування постанови, -
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), в якому позивач просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 10.04.2020 року ВП №60078258 про закінчення виконавчого провадження.
В обґрунтування позову зазначено, що у вересні 2019 року ОСОБА_1 пред`явив до ВПВР УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області до виконання виконавчий лист №160/4285/19, виданий 12.09.2019 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом про зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області вчинити певні дії та 18.09.2019 року було відкрито виконавче провадження №60078258 і надано боржнику строк для виконання рішення суду. Постановами про накладення штрафу було накладено штрафи на ГУ ПФУ в Дніпропетровській області за невиконання рішення суду, у тому числі і 30.03.2020 року судом було винесено окрему ухвалу, якою визнано протиправною бездіяльність боржника щодо невиконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 року у справі №160/4285/19. 05.05.2020 року позивачем отримано постанову від 10.04.2020 року про закінчення виконавчого провадження, в якій зазначено, що за невиконання рішення суду до ГУ НП у Дніпропетровській області було направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, в порядку ст.ст.63, 75, 76 Закону України «Про виконавче провадження», ст.214 КПК України, ст.382 КК України. Позивач вважає постанову про закінчення виконавчого провадження такою, що суперечить вимогам чинного законодавства та підлягає скасуванню, тому звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Ухвалою суду від 22.05.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 01.06.2020 року об 11:00 год. Цією ж ухвалою суду витребувано у відповідача належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження №60078258.
01.06.2020 року від відповідача засобами електронного зв`язку надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позов не визнав, зазначає, що порядок та умови отримання пенсійних виплат регулюються виключно Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тому доводи щодо необхідності застосування норм Постанов Кабінету Міністрів є безпідставними. Наголошує, що саме на ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, як на боржника, покладений обов`язок щодо виконання рішення суду. Вважає, що неправомірних дій з боку відповідача не вбачається, оскаржувана постанова є такою, що винесена з дотриманням Закону України «Про виконавче провадження», тому просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. До відзиву відповідач подав витребувані матеріали ВП №60078258.
01.06.2020 року представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження, у заяві позов підтримав, просив суд його задовольнити.
У судове засідання, призначене на 01.06.2020 року, представник відповідача не прибув, належним чином повідомлений про день, час та місце судового розгляду, що підтверджується матеріалами справи.
Розглянувши подані документи і матеріали, враховуючи позицію позивача, викладену у позові та позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 року у адміністративній справі №160/4285/19 позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області було задоволено частково. Визнано протиправними дії відповідача щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду проходження ним учбових зборів у військах з 11.06.1983 року по 08.09.1983 року. Зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період проходження ним учбових зборів у військах з 11.06.1983 року по 08.09.1983 року, перерахувати, з урахуванням цього, стажу та виплачувати пенсію позивачу , відповідно до ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», із її збільшенням на один відсоток заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років з дня її призначення, виплатити недоплачену суму. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті основної пенсії на підставі ч.3 ст.57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», додаткової пенсії та доплати до пенсії відповідно до ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області перерахувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 , відповідно до ч.3 ст.57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за довідками №60016, №60016/1, виданими 01.08.2012 року Галузевим державним архівом Міністерства оборони України з дня їх надання УПФУ в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська, виплатити недоплачену суму. Визнано протиправними дії відповідача щодо невизначення розміру ти невиплати додаткової пенсії з розрахунку 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 1 січня 2014 року по 15 серпня 2014 року. Зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату позивачу додаткової пенсії з розрахунку 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 1 січня 2014 року по 15 серпня 2014 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

На виконання рішення суду, ОСОБА_1 16.09.2019 року подав виконавчий лист №160/4285/19 до ВПВР УЗПВР у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), яким 18.09.2019 року було відкрито виконавче провадження №60078258.

10.04.2020 року головним державним виконавцем ВПВР УЗПВР у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) при примусовому виконанні виконавчого листа №160/4285/19, виданого 12.09.2019 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом, про зобов`язання вчинити певні дії було встановлено, що 21.10.2019 року на адресу відповідача надійшло повідомлення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області за вих.№20128/08-01/26 від 03.10.2019, відповідно до якого стягувачу проведено нарахування пенсійних виплат: за період з 14.06.2011 по 31.10.2019 нарахована сума склала 2975,18 грн. - кошти виплачені 19.10.2019 (підтвердження не надано), таким чином, рішення суду у визначений строк боржником виконано не було. Боржника було повідомлено про відповідальність за невиконання рішення суду. Вищевикладене стало підставою для вжиття штрафних санкцій до боржника: постановою від 05.11.2019 року на боржника накладено штраф у розмірі 5100,00 грн. з наданням повторного 10-денного строку для виконання. Постановою від 31.01.2020 року у розмірі 10200,00 грн. в зв`язку з повторним невиконанням рішення та вимог державного виконавця. Між тим, станом на 06.03.2020 року рішення суду з боку боржника залишалось невиконаним в повному обсязі. 06.03.2020 за вих.№02.1-33/8423 на адресу Головного управління національної поліції у Дніпропетровській області направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення в порядку ст.ст.63, 75, 76 Закону України «Про виконавче провадження», ст.214 КПК України, ст.382 КК України. Виконати рішення без участі боржника - неможливо. Ураховуючи викладене, керуючись вимогами п.11 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», постановлено виконавче провадження №60078258 з примусового виконання виконанні виконавчого листа №160/4285/19, виданого 12.09.2019 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом - закінчити.

Не погоджуючись із винесеною постановою від 10.04.2020 року про закінчення виконавчого провадження у ВП №60078258, позивач звернувся з даним позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Відповідно до ч.1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст.13 Закону №1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із ч.1 ст.18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

В оскаржуваній постанові підставою для закінчення виконавчого провадження зазначено п.11 ч.1 ст.39, ст.40 Закону №1404-VIII.

Так, за змістом п.11 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII, виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.63 Закону №1404-VIII, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Частина 2 ст.75 Закону №1404-VIII передбачає, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до зазначеної норми, накладення на боржника повторного штрафу та звернення до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності визначено наслідком повторного невиконання боржником без поважних причин рішення суду, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії. Однак звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем вжито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.

Отже, направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника не є єдиною останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій з виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом №1404-VIII заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.06.2019 року у справі №826/14580/16 (адміністративне провадження №К/9901/25428/18), яка в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України, має бути врахована судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Суд також звертає увагу, що ч.ч.2-3 ст.14 КАС України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін» («Жовнер проти України», № 56848/00, § 33, ЄСПЛ, від 29 червня 2004 року).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, суд робить висновок, що приймаючи оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст.39, ст.40 Закону №1404-VIII, з посиланням на те, що виконати рішення без участі боржника неможливо, постанова головного державного виконавця ВПВР УЗПВР у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 10.04.2020 року ВП №60078258 є такою, що не ґрунтується на вимогах закону, тому позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно із ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи, що в матеріалах справи відсутні письмові докази понесення позивачем судових витрат при зверненні до суду, а судовий збір сплачено не було, враховуючи, що ОСОБА_1 на підставі п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від його сплати, тому суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись статтями 14, 139, 241-245, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 10.04.2020 року ВП №60078258 про закінчення виконавчого провадження.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.В. Сидоренко