Справа № 200/1001/20-а
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2020-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2020 р. Справа№200/1001/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кочанової П.В., при секретарі судового засідання Дяченка А.В., розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Слов`янської районної державної адміністрації про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

за участю представників сторін:

позивач - не з`явився

представник відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Слов`янської районної державної адміністрації, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Слов`янської районної державної адміністрації, код ЄДРПО 25928803 у формі повідомлення №6347 від 03.12.2019 про відмову у призначенні субсидії,

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Слов`янської районної державної адміністрації, код ЄДРПО 25928803, повторно розглянути заяву про призначення та надання житлової субсидії у грошовій формі через АТ "Ощадбанк" призначивши субсидію,

- судові витрати у сумі 3840,80 грн. стягнути на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 17.10.2019 ним в електронному вигляді через офіційний сайт Мінсоцполітики з використанням електронного цифрового підпису подано заяву з усіма необхідними документами на призначення житлової субсидії. 25.10.2019 на його електронну пошту надійшов лист з повідомленнями про призначення субсидії. Однак у грудні він отримав рішення відповідача у формі повідомлення №6347 від 03.12.2019 про відмову у призначенні субсидії у зв`язку з несплатою ЄСВ протягом 3 місяців.

Позивач вважає вказане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

У строк, встановлений судом, через відділ документообігу та архівної роботи суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 , в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача. Свою позицію відповідач вмотивовував тим, що житлові субсидії призначаються згідно з Положенням про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 року № 848. Згідно п.50 Положення, для розрахунку середньомісячного сукупного доходу сім`ї ОСОБА_1 , управлінням був зроблений запит до Державної податкової служби України на ОСОБА_1 та членів його домогосподарства про доходи та сплату єдиного соціального внеску за період I та II квартал 2019 року в порядку визначеному Мінсоцполітики України. Відповідно відомостей, які надійшли на запит управління від Державної податкової служби у порядку встановленому Мінсоцполітики та Мінфіном, в державному реєстрі фізичних осіб платників податків інформація про доходи ОСОБА_1 та інформація про сплату ним ЄСВ відсутня. У зв`язку з чим, управлінням було прийнято рішення про не призначення житлової субсидії з жовтня 2019 року. Окрім того, як аргумент для відмови позивачу у задоволенні позивних вимог, відповідач посилався на те, що після отримання повідомлення, при незгоді з рішенням прийнятим управлінням і наявності документальних підтверджень сплати єдиного соціального внеску ОСОБА_1 мав можливість звернутись до управління, надавши довідку чи інші докази сплати ЄСВ за зазначений період. Звернення від ОСОБА_1 не було, що унеможливило виправлення невідповідностей.

На підставі зазначеного, просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 року витребувано від Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області наступні докази: картку особового рахунку платника ЄСВ адвоката-самозайнятої особи ОСОБА_1 .

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 року розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Слов`янської районної державної адміністрації про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії призначено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 27 квітня 2020 року о 15:00 год.

22 квітня 2020 року через відділ документообігу та архівної роботи суду представником відповідача надані пояснення, в яких останній зазначає, що управління не несе відповідальність за зміст інформації, яка розміщена на сайті Мінсоцполітики, оскільки дана інформація є лише фактом реєстрації заяви та прийняття наданих документів для розгляду та опрацювання. Повідомлення про непризначення позивачу житлової субсидії було прийнято за результатом інформації, отриманої від Державної податкової служби у зв`язку з відсутністю сплати ЄСВ за I та II квартали 2019 року. Окрім того, відповідач вважає, що оскільки позивач сам є діючим адвокатом, то розрахунок витрат на правничу допомогу на суму 3 000,00 грн. є не коректним та таким, що не підлягає стягненню в разі задоволення позову.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 25 травня 2020 року о 09:00 год.

У судове засідання, призначене на 27 травня 2020 року позивач та повноважний представник відповідача не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

При цьому, позивачем надано до суду клопотання про розгляд справи без його участь, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та спросить суд задовольнити позов повністю.

Згідно частини 1 статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України (серії НОМЕР_2 , виданий Краматорським МВ УМВС України в Донецькій області 09 серпня 2001 року) та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (згідно Рішення Черкаської об`єднаної територіальної громади від 18.12.2015 № 7/1-27 вулиця перейменована у вулицю Ясна).

17.10.2019 року позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Слов`янської райдержадміністрації через офіційний веб-портал Мінсоцполітики з заявою в електронній формі про призначення та надання житлової субсидії у грошовій формі та декларацією про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії.

Згідно декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, до осіб, які входять до складу домогосподарства та їх зареєстроване місце проживання відносяться: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до членів сім`ї зі складу домогосподарства незалежно від реєстрації їхнього місця проживання відноситься ОСОБА_3 , дружина, ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно відомостей про доходи, дохід ОСОБА_1 складає 27 000,00 грн. (адвокат-самозайнята особа), дохід ОСОБА_3 складає 5 160,00 грн. (Допом.догляд за дітьми до 3р., УСЗН Слов`янської міської ради).

Як вбачається зі скриншоту, роздрукованого з електронної адреси позивача, електронним листом Мінсоцполітики 25 жовтня 2019 року повідомлено останнього про те, що за результатом розгляду документів було прийнято рішення про призначення житлової субсидії.

08.11.2019 року, Управління соціального захисту населення Слов`янської райдержадміністрації звернулось до управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради щодо надання довідки про доходи ОСОБА_3 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , яка отримує в управлінні державну соціальну допомогу при народженні дитини за період з 01.01.2019 по 30.06.2019 року.

Згідно Довідки управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради від 13 листопада 2019 року №04-50/1044, ОСОБА_3 отримала дохід з січня 2019 року по червень 2019 року у розмірі 5 160,00 грн.

Згідно Довідки від 03.12.2019 року про завантажені доходи за ОСОБА_1 по формі 1 ДФ сума доходу ДРФО відсутня, по підприємцях сума доходу ДРФО відсутня, за ОСОБА_3 по формі 1 ДФ сума доходу ДРФО відсутня, по підприємцях сума доходу ДРФО відсутня.

Згідно повідомлення відповідача від 03 грудня 2019 року про призначення субсидії до особової справи № 6347 уповноваженому власнику/наймачеві ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 не призначено житлову субсидію з 1 жовтня 2019 року з таких підстав: несплата ЄСВ протягом трьох місяців.

Не погоджуючись з такими діями відповідача позивач звернувся до суду із вказаним позовом за захистом своїх прав.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступних приписів діючого законодавства, які регулюють спірні правовідносини.

З метою спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива Кабінетом Міністрів України постановою від 21 жовтня 1995 р. № 848 затверджено Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива (далі - Положення № 848).

Відповідно до п.1 Положення №848 це Положення визначає механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті Мінсоцполітики для виплати пільг і житлових субсидій громадянам на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу у грошовій формі, умови призначення та порядок надання громадянам таких житлових субсидій:

щомісячної житлової субсидії на оплату внесків за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку, за абонентське обслуговування для споживачів комунальних послуг, що надаються у багатоквартирних будинках за індивідуальними договорами, а також житлово-комунальних послуг, а саме:

- житлової послуги - послуги з управління багатоквартирним будинком;

- комунальних послуг - послуг з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами;

щомісячної житлової субсидії на оплату внесків за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку, за абонентське обслуговування для споживачів комунальних послуг, що надаються у багатоквартирних будинках за індивідуальними договорами, а також витрат на управління багатоквартирним будинком, в якому створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельний (житловий) кооператив (далі - об`єднання), а саме:

- витрат на утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт; обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, відповідно до яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів;

- витрат на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку;

- поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

- щомісячної житлової субсидії на оплату витрат на комунальні послуги у будинку, в якому створено об`єднання;

- житлової субсидії на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива один раз на рік.

Приписами п.2 Положення №848 передбачено, що головним розпорядником коштів, передбачених у державному бюджеті для виплати пільг і житлових субсидій громадянам на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу у грошовій формі, та відповідальним виконавцем бюджетної програми є Мінсоцполітики.

Розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня є:

структурні підрозділи з питань соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (далі - регіональні органи соціального захисту населення);

структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення).

Згідно із п.4 Положення №848 право на отримання житлової субсидії мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України (далі - громадяни), що проживають у житлових приміщеннях (будинках).

Пунктом 14 Положення №848 визначено підстави для відмови у призначенні субсидій. Так, підпунктом 3 п. 14 Положення №848 однією із підстав для відмови у призначенні субсидії визначено наявність у складі домогосподарства або у складі сім`ї члена домогосподарства є особи, що досягли 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії (далі - особи, доходи яких враховуються під час призначення житлової субсидії), і в цьому періоді:

за інформацією ДПС, Пенсійного фонду України, у них взагалі відсутні доходи, які враховуються під час призначення житлової субсидії; або

нарахований середньомісячний сукупний дохід менший, ніж розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на початок періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії; та/або

ними або за них не сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, не меншому від мінімального, сумарно протягом трьох місяців у періоді, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії (крім військовослужбовців, а також осіб, щодо яких наявна заборгованість роботодавця із виплати заробітної плати та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування).

Житлові субсидії у випадках, передбачених абзацами другим - четвертим цього підпункту, призначаються, якщо особи, доходи яких враховуються під час призначення житлової субсидії, протягом такого періоду:

- навчалися за денною формою навчання у закладах загальної середньої освіти, професійної (професійно-технічної) освіти, фахової передвищої освіти, вищої освіти або зареєстровані у службі зайнятості як безробітні і в цей період навчалися в центрах професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості;

- отримували хоча б один із таких видів доходу, як пенсію, стипендію, допомогу при народженні (усиновленні) дитини, допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомогу по догляду за особами з інвалідністю I і II групи внаслідок психічного розладу, допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, тимчасову державну соціальну допомогу непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, допомогу по безробіттю.

Відповідно до пункту 17 Положення, структурні підрозділи з питань соціального захисту населення ведуть облік домогосподарств, яким житлову субсидію призначено за рішенням комісії у випадках, зазначених в абзацах другому - четвертому пункту 16 цього Положення. Щомісяця на запит вони отримують від органів Пенсійного фонду України інформацію про сплату особами, доходи яких під час призначення житлової субсидії були такими, що зазначені в абзацах другому - четвертому підпункту 3 пункту 14 цього Положення, єдиного соціального внеску, а також про його розмір.

Пунктом 18 Положення передбачено, що якщо протягом строку призначення житлової субсидії за рішенням комісії у випадках, зазначених у підпункті 3 пункту 14 цього Положення, фізична особа - підприємець, доходи якої під час призначення житлової субсидії були такими, що зазначені в абзацах другому - четвертому підпункту 3 пункту 14 цього Положення, не сплатить єдиний соціальний внесок чи сплатить його в розмірі, меншому, ніж мінімальний, за будь-який місяць протягом строку призначення житлової субсидії, а також особа, що працює за трудовим договором, доходи якої під час призначення житлової субсидії були такими, що зазначені в абзацах другому - четвертому підпункту 3 пункту 14 цього Положення, припинить дію такого договору за ініціативою працівника (статті 38 і 39 Кодексу законів про працю України, крім випадку, коли строковий трудовий договір розірвано достроково на вимогу працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором), за угодою сторін (пункт 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України), у зв`язку із закінченням строку (пункт 2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України) або відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці (пункт 6 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України) в будь-який місяць протягом строку призначення житлової субсидії, керівник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення протягом трьох робочих днів з дня отримання інформації від органів Пенсійного фонду України вносить на розгляд комісії подання щодо скасування рішення комісії про призначення житлової субсидії такому домогосподарству і повернення коштів виплаченої житлової субсидії до державного бюджету.

Отже з огляду на наведені приписи Положення №848, субсидія не може бути призначена особі, яка не сплатила єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, не меншому ніж мінімальний, сумарно протягом 3-х місяців у періоді, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії.

Як встановлено судом, позивач є адвокатом-самозайнятою особою, що підтверджується інформацією викладеною в Єдиному реєстрі адвокатів України (Рада адвокатів: Рада адвокатів Донецької області, № Свідоцтва: 4400, Дата видачі свідоцтва: 4/7/2012, Ким видано свідоцтво: Донецька обласна КДКА).

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI).

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абз.1, 2 п.2 ч.1 ст.7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з абз.3 ч.8 ст.9 Закону № 2464-VI, платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Як передбачено нормою частини 12 статті 9 Закону № 2464-VI, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Предметом судового оскарження з огляду на зміст позовної заяви є рішення Управління соціального захисту населення Слов`янської районної державної адміністрації, у формі повідомлення №6347 від 03.12.2019 про відмову у призначенні субсидії з підстави несплати ЄСВ протягом трьох місяців позивачем.

Натомість, такий висновок відповідача спростовується матеріалами справи.

В матеріалах справи наявні копії банківських квитанцій, які підтверджують сплату позивачем ЄСВ як самозайнятою особою, а саме:

- № квитанції 0.0..1 від 14.05.2019 року на суму 2 970,00 грн. (призначення платежу: ЄСВ для самозайнятої особи за 1 квартал 2019 року),

- № квитанції 0.0..1 від 23.07.2019 року на суму 2 970,00 грн. (призначення платежу: ЄСВ для самозайнятої особи за 2 квартал 2019 року),

- № квитанції 0.0..1 від 16.10.2019 року на суму 2 970,00 грн. (призначення платежу: ЄСВ для самозайнятої особи за 3 квартал 2019 року),

- № квитанції 0.0..1 від 14.01.2020 року на суму 2 970,00 грн. (призначення платежу: ЄСВ для самозайнятої особи за жовтень-грудень 2019 року.

Вищезазначена оплата ЄСВ підтверджується інформацією викладеною в інтегрованій картці платника податків за кодом бюджетної класифікації 71040000-єдиний внесок фізичної особи яка проводить незалежну професійну діяльність ОСОБА_1 .

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати з січня 2019 року на рівні 4173 гривні. У зв`язку з цим розмір мінімального страхового внеску становитиме: 4173 грн. х 22 % = 918,06 гривень, за квартал 2 754,18 грн. (918,06 грн. х 3місяці).

Надані відповідачем результати обробки запиту в ДФСУ по загальним доходам за період I та II кварталу 2019 року, суд не вважає належними доказами не сплати позивачем єдиного внеску, оскільки як вже було зазначено судом вище, статтею 7 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI передбачено, що у разі не отримання доходу (прибутку) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Таким чином, помилковий висновок відповідача про відсутність даних про сплату позивачем в 2019 році єдиного соціального внеску спростовується зазначеними матеріалами, а право позивача на призначення субсидії підлягає захисту.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення та надання житлової субсидії у грошовій формі через АТ "Ощадбанк" призначивши субсидію, суд зазначає наступне.

Розглядаючи дане питання, суд вважає помилковим твердження позивача про призначення йому житлової субсидії, як це зазначено в електронному листі Мінсоцполітики від 25.10.2019 року "Вашу електронну заяву за номером НОМЕР_3 - розглянуто. Раді повідомити, що в результаті розгляду документів було прийнято рішення про призначення вам житлової субсидії", оскільки як повідомив відповідач (додаткові пояснення від 22 квітня 2020 року вх.№17567/20) рішення про призначення субсидії ним не прийнято, а вказаний лист Міністерства є лише фактом реєстрації заяви та прийняття наданих документів для розгляду та опрацювання.

Відтак, суд у даній справі виходить із того, заява позивача від 17.10.2019 року №920 до сьогоднішнього часу не розглянута, а субсидія по ній не призначена.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші протии Україн» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до статті 19 частини 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами пункту 60 Положення структурним підрозділом з питань соціального захисту населення приймається рішення про: призначення житлової субсидії; відмову в призначенні житлової субсидії; подання документів на розгляд комісії.

Тобто, за наслідками розгляду заяви позивача Управління соціального захисту населення повинно прийняти одне з таких рішень, як призначити субсидію, відмовити у її призначенні або передати питання на розгляд комісії.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, відповідні повноваження відповідача щодо призначення субсидії, є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовна вимога щодо зобов`язання відповідача про призначення субсидії виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає.

Враховуючи той факт, що суд не може підміняти Управління соціального захисту населення, уповноваженого на виконання функцій з розрахунку та призначення субсидій, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача, буде визнання протиправним та скасування рішення відповідача, оформлене у вигляді повідомлення від 03.12.2019 року №6347 про відмову в призначенні позивачу субсидії та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення та надання житлової субсидії у грошовій формі через АТ «Ощадбанк» від 17.10.2019 року №920, із врахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. квитанцією ПриватБанк від 16.01.2020 року № 0.0..1 за подання до суду адміністративного позову до Управління соціального захисту населення Слов`янської районної державної адміністрації про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, судовий збір у розмірі 630,60 грн. (75%) підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 .

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд виходить з таких вимог чинного законодавства.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з частиною 2 статті 16 КАС України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI (далі Закон № 5076-VI).

Так, відповідно до ст. 1 цього Закону:

договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4);

інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6);

представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9).

Згідно з положеннями статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Частинами 2 та 3 статті 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із статтею 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частини 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Водночас в силу вимог частини 7 статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин 7, 9 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє зробити висновок, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги.

При цьому покладення обов`язку довести неспівмірність витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, не можуть нівелювати положень статті 139 КАС України щодо обставин, які враховує суд при вирішенні питання про розподіл судових, зокрема обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В силу положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (п. 268, 269).

Крім того, згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Судом встановлено, що між клієнтом ОСОБА_1 та адвокатом Врублевським Віктором Вікторовичем укладено договір про надання юридичних/адвокатських/ послуг від 16 січня 2020 року.

Відповідно до п.1 даного Договору, Адвокат бере на себе зобов`язання виконувати функції представництва / захисника Клієнта у всіх державних і судових установах України, а також у взаємовідносинах Клієнта з іншими юридичними і фізичними особами, пов`язаних з підготовкою і подачею позову до Донецького окружного адміністративного суду.

Пунктом 4 Договору передбачено, що за надання юридичної допомоги Клієнт зобов`язується виплатити Адвокату гонорар за угодою сторін. Клієнт погоджуючись на проведення інших платних послуг, компенсує Адвокату різні витрати, пов`язані з виконанням доручень Клієнта. При необхідності виїзду для роботи в інші міста Клієнт оплачує Адвокату понесені витрати за домовленістю.

Як слідує зі змісту додаткової угоди до договору про надання юридичних/адвокатських/ послуг від 16 січня 2020 року, клієнт та адвокат визначають цією додатковою угодою гонорар адвоката за надання юридичних / адвокатських послуг в таких розмірах:

- вивчення матеріалів справи 2 години у сумі 1 500,00 грн.

- складання позовної заяви 2 години у сумі 1 500,00 грн.

Загальна сума гонорару за надання юридичних/адвокатських/ послуг складає 3000,00 грн.

За надання правової допомоги згідно Договору від 16.01.2020 надано квитанцію ПриватБанк від 16.01.2020 року на суму 3000,00 грн., в якій отримувачем коштів зазначено ОСОБА_4 , платником ОСОБА_1 .

У своїх поясненнях на виконання ухвали суду від 27.03.2020 року, відповідач зазначає, що оскільки позивач сам є діючим адвокатом, то розрахунок витрат на правничу допомогу на суму 3 000,00 грн. є не коректним та таким, що не підлягає стягненню в разі задоволення позову.

Суд не погоджується з такою позицією відповідача з тієї підстави, що саме статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Наявність адвокатського свідоцтва у позивача не позбавляє його права на вибір захисника у даній судовій справі. Жодним правовим актом України не визначено обмеження права позивача, як громадянина України на укладання угоди з іншим адвокатом для здійснення захисту його прав.

Отже, наданими позивачем документами підтверджено понесення ним витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 3 000,00 грн. та відповідачем не було заявлено клопотання, в порядку ч. 6 ст. 134 КАС України, про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, суд враховує, що відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовну заяву задоволено частково, тому понесені позивачем судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу адвоката підлягають частковому стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Слов`янської районної державної адміністрації, пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме 3/4 від 3000,00 грн. = 2 250,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Слов`янської районної державної адміністрації про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Слов`янської районної державної адміністрації, оформлене у вигляді повідомлення від 03.12.2019 року №6347 про відмову в призначенні ОСОБА_1 субсидії.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Слов`янської районної державної адміністрації (, юридична адреса: 84100, Донецька область, м.Слов`янськ, вул.Банківська, 70) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ) про призначення та надання житлової субсидії у грошовій формі через АТ «Ощадбанк» від 17.10.2019 року №920, із врахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині задоволення позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Слов`янської районної державної адміністрації (, юридична адреса: 84100, Донецька область, м.Слов`янськ, вул.Банківська, 70) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ) судовий збір у сумі 630 (шістсот тридцять) грн. 60 коп. та витрати на правничу допомогу у сумі 2 250,00 грн. (дві тисячі двісті п`ятдесят гривень) 00 копійок.

Вступну та резолютивну частину рішення складено та підписано у нарадчій кімнаті 25 травня 2020 року.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 29 травня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються.

Суддя П.В. Кочанова