Справа № 540/725/20
Суддя: Кисильова О.Й.
Дата ухвалення: 2020-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/725/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі про визнання протиправною та касування вимоги,

встановив:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась до суду із адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати вимогу від 13.11.2018 № Ф-7828-51 про сплату боргу (недоїмки) у сумі 15819,54 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 857,96 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6306,00 грн.

Ухвалою 24.03.2020 у справі відкрите спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні), учасникам наданий строк для подання заяв по суті справи.

Ухвалою від 21.04.2020 відмовлено Головному управлінню Державної податкової служби в Херсонській області, Автономної Республіки Крим та м. Севастополі у задоволенні заяви про залишення позовної заяви без розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.11.2018 року ГУ ДФС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі, правонаступником якого є ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі сформувало вимогу про сплату ОСОБА_1 (до шлюбу - ОСОБА_1 ) боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № Ф-7828-51 у розмірі 15819,54 грн. Позивач зазначає, що в період з 11.03.2009 до 25.06.2019 була зареєстрована фізичною особою - підприємцем та перебувала на обліку в ГУ ДФС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі. Разом з цим, з 12.07.2011 до теперішнього часу ОСОБА_1 є найманим працівником у приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Новікової Л.В. У цей період роботодавець - приватний нотаріус сплачувала за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, що підтверджується індивідуальною відомістю Пенсійного фонду України про застраховану особу форми ОК-7. Таким чином, позиція відповідача щодо необхідності сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску. На підставі викладеного, позивач зазначає про відсутність у неї, як у ФОП, обов`язку сплачувати ЄСВ у мінімальному розмірі протягом 2017-2018 років та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

09.04.2020 відповідач надіслав до суду відзив на позовні заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог, з огляду на таке. 11.03.2009 позивач зареєструвана фізичною особою - підприємцем та перебуває на обліку у ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (Херсонське управління). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та і повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Зокрема, фізичні особи-підприємці сплачують єдиний соціальний внесок за періоди, в яких вони були платниками єдиного податку, незалежно від того, отримували вони дохід у цей період чи ні. Так, позивач є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у 2017 - 2019 роках, адже згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 припинила свою підприємницьку діяльність лише 25.06.2019. Відповідач зазначає, що нарахування платнику єдиного внеску здійснюється автоматично на рівні ДФС України поквартально в розмірі мінімального страхового внеску, що відображається в інтегрованій картці платника. Враховуючи обов`язок нарахування єдиного внеску до сплати, навіть у разі відсутності доходу, фізичні особи-підприємці, зобов`язані сплатити до 09.02.2018 за звітний 2017 рік, щонайменше 8448,00 грн (3200,00 грн х 12 х 22% = 8448,00 грн); за 2018 рік - 9828,72 грн (4* (3723,00 грн х 3 х 22%)); за 1 квартал 2019 року - 2754,18 грн. Усього за 2017-2019 роки позивачу нарахований до сплати єдиний соціальний внесок у сумі 21030,90 грн, згідно з даними системи "АІС "Податковий блок" нараховані зобов`язання не сплачені. Крім того, посилання позивача на те, що вона була офіційно працевлаштована, а тому з її заробітної плати сплачувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як на підставу скасування вимоги про сплату боргу є безпідставним, адже сплата у такому разі не здійснюється подвійно, оскільки за фізичну особу-підприємця, яка працює найманим працівником, єдиний соціальний внесок сплачує роботодавець (утримання єдиного соціального внеску із заробітної плати немає), натомість, позивач, як фізична особа - підприємець не сплачувала за себе ЄСВ. Відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 КАС України, а також інші процесуальні строки, продовжуються на строк дії такого карантину.

Таким чином, суд розглядає справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про шлюб від 29.11.2012 Серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , після укладення шлюбу з ОСОБА_4 отримала прізвище ОСОБА_1 .

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 01.04.2020 № , ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ) зареєстрована фізичною особою-підприємцем 11.03.2009 №0029892 за видом економічної діяльності - оброблення даних (72.30.0); 12.03.2009 взята на облік податковим органом, як платник єдиного внеску, 11.11.2003 - як платник податків - фізична особа-підприємець.

Крім того, 25.06.2019 приватним нотаріусом Козоріз Р.В. здійснена державна реєстрація припинення підприємницької діяльності ФОП за № 2029892 за власним рішенням.

Відповідач надав суду облікову картку платника податку - ОСОБА_1 за 2018- 2019 роки за кодом класифікації доходів бюджету - 71040000, відповідно до якої починаючи з 09.02.2018 податковий орган здійснює нарахування єдиного внеску фізичній осо-підприємцю. Станом на 19.10.2018 недоїмка складала 15819,54 грн (станом на 31.12.2019 - 21030,90 грн).

13.11.2018 ГУ ДФС в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-7828-51, відповідно до якої станом на 24.07.2019 заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску складає 15819,54 грн.

Відповідно до запису № 1 у трудовій книжці НОМЕР_3 ОСОБА_1 12.07.2011 прийнята на посаду помічника нотаріуса за трудовим договором до приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Новікової Леніни Василівни ; 24.12.2012 - позивач переведена з посади помічника нотаріуса на посаду консультанта (запис № 2).

Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу Пенсійного Фонду України за Формою ОК-7 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 11.03.2020, ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ) безперервно сплачує страхові внески, починаючи з липня 2011 року до січня 2020 року включно.

Крім того, суд встановив, що 02.09.2019 головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсона ГТУЮ у Херсонській області Алібалаєвою Я.Н. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вимоги від 13.11.2018 № Ф-7828-51.

Позивач заперечує правомірність виставлення податковим органом вимоги про сплату єдиного внеску, зазначаючи про відсутність податкового боргу, у зв`язку з чим звернулася до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку законності формування відповідачем вимоги про сплату боргу від 13.11.2018 № Ф-7828-51, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з п.п. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України від 08.07.2010 № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464-VI).

За змістом ст. 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до абз. 2 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пункт 4 ч. 1 ст. 4 до платників єдиного внеску відносить також фізичних осіб - підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Пунктом 2 ч. 1 цієї статті визначено, що для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Абзацом 1 ч. 5 ст. 8 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону № 2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

За приписами ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до абз. 2 п. 2 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція № 449), у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

За змістом п. 3 розділу VI Інструкції № 449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій); платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Абзацом 1 пункту 4 розділу VI Інструкції № 449 визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Суд зазначає, що сплата єдиного внеску є формою участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Мета такої участі полягає у гарантуванні особі матеріального забезпечення у разі настання страхового випадку (як то безробіття, тимчасова непрацездатність, нещасний випадок на виробництві чи професійне захворювання, досягнення пенсійного віку тощо).

Тобто, соціальне страхування є складовим елементом системи соціального захисту.

Платниками єдиного внеску є роботодавці та особи, які забезпечують себе працею самостійно (у т.ч. фізичні особи - підприємці).

У силу вимог Закону № 2464-VI за найманого працівника єдиний внесок сплачує роботодавець; фізична особа - підприємець сплачує єдиний внесок самостійно.

Зазначені механізми передбачені з метою участі усіх без винятку працюючих осіб (у тому числі, і тих, що забезпечують себе працею самостійно) у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Так позивач зазначає, що є учасником системи загальнообов`язкового державного соціального страхування як найманий працівник.

За спірний період єдиний внесок за позивача сплачений роботодавцем - приватним нотаріусом Херсонського нотаріального округу Новіковою Л.В., що підтверджується Індивідуальними відомостями про застраховану особу.

Однак, відповідач наполягає на необхідності сплати єдиного внеску позивачем ще й як фізичною особою-підприємцем. Свою позицію податковий орган мотивує посиланням на те, що позивач у спірний період був зареєстрований фізичною особою-підприємцем, а відсутність у нього доходу від підприємницької діяльності та фактичною відсутністю такої діяльності взагалі не є визначальною ознакою для сплати єдиного внеску, оскільки Закон №2464-VI зобов`язує таку особу сплатити єдиний внесок і у разі відсутності доходу від ведення підприємницької діяльності. В обґрунтування правомірності цих доводів відповідач посилається на приписи абз. 2 п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI.

Оцінюючи наведені доводи контролюючого органу, суд виходить з наступного.

Дохід - це загальна кількість матеріальних цінностей, одержаних особою за певний проміжок часу.

Підприємницька діяльність за певних обставин може бути і збитковою, що виключає отримання особою доходу (прибутку).

Разом з цим, як дохід, так і збитки є результатом ведення такою особою підприємницької діяльності.

Але у даній справі позивач підприємницьку діяльність у спірний період не здійснювала.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 у справі № 440/2149/19 сформулював правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Враховуючи сплату єдиного внеску за спірний період за позивача роботодавцем, суд дійшов висновку про відсутність у позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску, а тому відповідачем безпідставно сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2018 №Ф-7828-51 на суму 15819,54 грн.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач належними та допустимими доказами не довів правомірності винесення оскаржуваного рішення.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, відтак задовольняє позов у повному обсязі.

Щодо клопотання позивача про постановлення окремої ухвали на дії податкового органу щодо систематичного винесення протиправних вимог про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску.

Згідно з ч.ч 1, 2 ст. 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Таким чином, суд відмічає, що постановлення окремої ухвали є правом суду, а не обов`язком, відтак, відмовляє у задоволенні вказаного клопотання.

Щодо вимоги позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.

19.03.2020 позивач разом з позовними вимогами просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6306,00 грн.

Відповідач заперечив проти задоволення вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу у відзиві від 09.04.2020 та у запереченнях на відповідь на відзив від 22.04.2020, зазначивши про необґрунтованість заявленої до відшкодування суми у розмірі 6306,00 грн, відсутності розрахунку вказаної суми та витраченого адвокатом часу, а також доказів, що підтверджують оплату витрачених коштів. Відповідач зазначає, що стягнення витрат на правничу допомогу є надмірним тягарем, що суперечить принципу справедливості.

27.04.2020 позивач надіслав додаткові пояснення у справі, долучивши одночасно докази на підтвердження витрат на правничу допомогу: копію договору про надання правничої допомоги від 18.03.2020 № 2020/14, укладеного із адвокатом Крижановським М.М.; копію акта від 15.04.2020 № 1 здавання-приймання виконаних робіт (послуг) згідно договору про надання правничої допомоги від 18.03.2020 № 2020/14; рахунок від 15.04.2020 № 1 для оплати послуг отриманих за актом від 15.04.2020 № 1.

Згідно із п. 2.3 договору від 18.03.2020 № 2020/14 клієнт зобов`язаний виплатити адвокату гонорар, розмір якого буде визначений в акті здавання-приймання виконаних робіт (послуг) протягом п`яти банківських днів від набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою… Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас суд зауважує, що ухвалою від 24.03.2020 про відкриття провадження в адміністративній справі вирішено здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження без виклику сторін.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Учасники справи, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі можуть оскаржити судове рішення щодо судових витрат, якщо це стосується їхніх інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

На підставі викладеного та враховуючи, що позивачем не надано доказів оплати гонорара адвоката на підставі договору про надання правової допомоги від 18.03.2020 №2020/14 та акта здавання-приймання виконаних робіт (послуг) від 18.03.2020 № 2020/14, суд вважає, що питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу слід вирішувати після винесення рішення у справі за відповідним клопотанням позивача в порядку ст. 252 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242- 246, 250, 255, 262 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі (, 73026, м. Херсон, просп. Ушакова, 75) від 13.11.2018 № Ф-7828-51 про сплату боргу (недоїмки) у сумі 15819,54 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі (, 73026, м. Херсон, просп. Ушакова, 75).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 КАС України, а також інші процесуальні строки, продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя О.Й. Кисильова

кат. 111060000