Справа № 826/16973/18
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2020-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2020 року м. Київ № 826/16973/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (

АДРЕСА_1 )

до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116,

м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19)

третя особа Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк

України» (03150, м. Київ, вул. Антоновича, 127)

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-

рішення,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач), за участю третьої особи - Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», в якому просить: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06 липня 2018 року №, яке винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві.

Мотивуючи позовні вимоги представник позивача зазначив, що граничний строк подання податкової декларації був 09 лютого 2015 року, відтак сума штрафу за оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням могла бути визначена протягом 1095 з вказаної дати, тобто до 08 лютого 2018 року.

Також представник позивача стверджував, що позивач у встановлені статтею 295 Податкового кодексу України строки подав через сервіс «Клієнт-Банк» платіжні доручення до банківської установи, відтак з моменту отримання банком такого розрахункового документа ОСОБА_1 не несе відповідальність за несвоєчасну сплату податків до бюджету.

На думку представника позивача, податковим органом порушено порядок проведення перевірки, оскільки ППР могло прийнято лише з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень та додаткових документів наданих платником податків.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

У відзиві на адміністративний позов представник Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним та не підлягає скасуванню.

З огляду на викладене вище, справа розглядається в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі матеріалів.

Суд також враховує клопотання представника позивача про прискорення розгляду справи.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві на підставі акта №3488/26-15-13-02-11/ НОМЕР_1 від 07 травня 2018 року, яким встановлено порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб за затримку сплати на 160, 179 календарних днів грошового зобов`язання у сумі 73 096,95 грн. та до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано штраф у розмірі 20 % у сумі 14 619,39 грн.

31 липня 2018 року представник позивача подав до Державної фіскальної служби України скаргу на вказане податкове повідомлення-рішення.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 24 вересня 2019 року №14607/Б/99-99-11-02-01-14 скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 06 липня 2018 року №.

Незгода позивача із податковим повідомленням-рішенням зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (в редакції станом на момент вирішення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 та підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (в редакції станом на 07 травня 2018 р.) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Оскільки предметом камеральної перевірки згідно з актом від 07 травня 2018 року №3488/26-15-13-02-11/ НОМЕР_1 є дотримання вимог законодавства в частині своєчасності сплати суми (зобов`язання) по єдиному податку, перевірка проведена з передбачених законодавством підстав.

Відповідно до пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України Податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

У пункті 31.1 статті 31 Податкового кодексу України зазначено, що Строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За порушення правил сплати грошових зобов`язань до платників податків застосовується відповідальність, визначена статтею 126 Податкового кодексу України.

Згідно вимог статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

За приписами пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно із пунктом 1.30 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 25 квітня 2001 року №2346-ІІІ (далі - Закон №2346-ІІІ, в редакції станом на момент проведення платежу) платіжне доручення - це розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Пунктом 8.1 статті 8 Закону №2346-III визначено, що банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Положеннями пункту 1.29 статті 1 вказаного Закону передбачено, що проведення переказу коштів є обов`язковою функцією, що має виконувати платіжна система.

Пунктами 22.3, 22.4 статті 22 Закону №2346-III визначено, що розрахункові документи, за винятком платіжної вимоги-доручення, мають подаватися ініціатором до банку, що його обслуговує. При використанні розрахункового документа ініціювання переказу для платника вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання.

Відповідно до п.22.4 ст.22 Закону №2346-III під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Відповідно до пункту 129.6 статті 129 Податкового кодексу України за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що обов`язок платника зі сплати податків вважається виконаним із часу подання ним до обслуговуючого банку платіжного доручення на перерахування коштів до бюджетної системи України. При цьому, платник не несе відповідальності за дії або бездіяльність банківських та фінансових установ.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду, зокрема, у постановах від 03.04.2019 (справа № 826/573/18), 31.07.2018 (справа № 808/2491/17).

З матеріалів справи вбачається, що у перевіряємий період фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебував на спрощеній системі оподаткування (ІІІ група).

Згідно з поданою податковою декларацією платника єдиного податку від 09 лютого 2015 року № фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання у розмірі 73 149,77 грн. з терміном сплати до 19 лютого 2015 року.

Відповідно до наявної і матеріалах справи копії платіжного доручення №29 від 06 лютого 2015 року вбачається, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 сплачено 06 лютого 2015 року єдиний податок з фізичних осіб за 4 квартал 2014 року у розмірі 73 149,77 грн. через систему «Клієнт-Банк», про що міститься відмітка «проведено банком 06 лютого 2015 року».

Факт списання коштів у розмірі 73 149,77 грн. за 4 квартал 2015 року підтверджується довідкою по рахунку № НОМЕР_2 з 01 лютого 2015 року по 27 лютого 2015 року.

Відповідач як на підставу застосування до позивача штрафу посилається на те, що позивачем сплачено податок лише 17 серпня 2015 року відповідно до платіжного доручення №46 від 17 серпня 2015 року. Водночас, суд враховує, що платіжні доручення №29 від 06 лютого 2019 року та №46 від 17 серпня 2015 року містять аналогічні реквізити для сплати позивачем єдиного податку за 4 квартал 2014 року, відтак наявні підстави вважати, що несвоєчасна сплата податку мала місце з вини банку, у зв`язку з чим і відбулося несвоєчасне зарахування коштів до державного бюджету України.

З огляду на вищевикладене, а також те, що позивачем вчасно було подано до банківської установи платіжне доручення на сплату самостійно задекларованого грошового зобов`язання з єдиного податку, однак кошти були зараховані невчасно не з вини позивача, тому у суду є підстави для визнання оскаржуваного податкового повідомлення рішення контролюючого органу протиправним.

Якщо несвоєчасне зарахування вчасно перерахованого податку до бюджету сталося з вини банку, це може бути підставою для застосування відповідальності до банківської установи згідно пункту 129.6 статті 129 Податкового кодексу України.

Суд при вирішенні даної справи також враховує, що відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Тобто, строк давності застосування штрафної санкції за несвоєчасну сплату узгодженої суми податкового зобов`язання не може перевищувати 1095 днів. Що настають за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та (або) граничного строку сплати грошових зобов`язань, зарахованих контролюючим органом.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що граничний строк подання податкової декларації був 09 лютого 2015 року, відтак сума штраф за оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням могла бути визначена протягом 1095 днів з вказаної дати, тобто до 08 лютого 2018 року.

Водночас, оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято 06 липня 2018 року, що не узгоджується з вимогами пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України.

Відтак, вказані обставини є додатковою підставою для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення в судовому порядку.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи з критеріїв правомірності рішення суб`єкта владних повноважень суд приходить до висновку про відсутність наявність підстав для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, покладений на них обов`язок доказування не виконано, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06 липня 2018 року №, яке винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві.

Присудити на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя А.Б. Федорчук