Справа № 280/2348/20
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2020-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
29 травня 2020 року Справа № 280/2348/20 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазаренка М.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 6; )

про визнання протиправним та скасування пункту протоколу, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

06.04.2020 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Міністерства оборони України (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт 24 протоколу № 16 від 07.02.2020 року засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідності І групи, внаслідок поранення, пов`язаного виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2019 року, з урахуванням все виплаченої суми.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що він є особою якій встановлено статус інваліда війни I групи та 12.09.2000 йому при первинному огляді встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного отриманого під час виконання обов`язків військової служби в країнах де велись бойові дії, а 27.09.2016 йому при повторному огляді встановлено II групу інвалідності, внаслідок поранення, пов`язаного отриманого під час виконання обов`язків військової служби в країнах де велись бойові дії. В подальшому, 10.07.2019 позивачу при повторному огляді встановлено I групу інвалідності, внаслідок поранення, пов`язаного отриманого під час виконання обов`язків військової служби в країнах де велись бойові дії. Зазначає, що допомога у зв`язку з встановленням II групи інвалідності йому виплачена у сумі 290000,00 грн. Так, у вересні 2019 року він звернувся до Запорізького обласного військового комісаріату із заявою про направлення до Міністерства оборони України документів, з метою виплати йому доплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності. У лютому 2020 року позивач отримав витяг із протоколу засідання комісії Міністерства оборони України № 16 від 07.02.2020, у якому зазначено про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням I групи інвалідності, оскільки інвалідність встановлена понад дворічний термін після встановлення ІІІ групи інвалідності. Вважає таке рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Просить задовольнити заявлені позовні вимоги.

Ухвалою суду від 07.04.2020 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/2348/20.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надавши 23.04.2020 до суду відзив (вх.№18960), в якому зазначає, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії. Тому суттєве значення має дата первинного встановлення інвалідності або встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. Окрім того, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється. Вказано, що встановлення І групи інвалідності позивачу (збільшення втрати працездатності) при повторному огляді відбулось лише 10.07.2019, тобто значно більше ніж через 2 роки. З посиланням на п. 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, зазначає, що критеріями для встановлення інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження однієї чи декількох критерій життєдіяльності. Ступінь втрати здоров`я визначається у відсотках втрати працездатності (групи інвалідності). Тому, оскільки зміна ступеня втрати працездатності відбулась значно більше ніж через 2 роки, підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги немає. З наведених підстав просив відмовити у позовних вимогах.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою якій встановлено статус інваліда війни І групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ №259579 від 10.07.2019.

12.09.2000 позивачу при первинному огляді встановлено III групу інвалідності, внаслідок поранення, отриманого під час виконання обов`язків військової служби в країнах де велись бойові дії.

27.09.2016 позивачу при повторному огляді встановлено II групу інвалідності, внаслідок поранення, отриманого під час виконання обов`язків військової служби в країнах де велись бойові дії, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК серії АВ № 0679194 від 27.09.2016.

Одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням мені II групи інвалідності, позивач отримав у розмірі 290000,00 грн.

10.07.2019 позивачу при повторному огляді встановлено І групу інвалідності, внаслідок поранення, отриманого під час виконання обов`язків військової служби в країнах де велись бойові дії, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії ААБ № 259579 від 10.07.2019.

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про направлення моїх документів до Міністерства оборони України, з метою нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням мені І групи інвалідності, з урахуванням вже виплаченої суми, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.

Відповідно до протоколу засідання комісії Міністерства оборони України № 16 від 07.02.2020 позивачу відмовлено у призначенні доплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням І групи інвалідності, оскільки інвалідність та її причину змінено понад дворічний термін.

Позивач, вважаючи, що йому було незаконно відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, чим було порушено його законні права та інтереси, гарантії соціального захисту, звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.2 ст.2 КАС України, відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що відповідно до ст. 41 Закону № 2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон України №2011-XII), який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України №2011-ХІІ дія даного Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Частиною 1 ст. 16 Закону України №2011- ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Тобто, Закон пов`язує право на отримання одноразової допомоги з настанням певних обставин, а саме: у разі загибелі, у разі встановлення інвалідності, у разі встановлення ступеня втрати працездатності.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України №2011- ХІІ встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, за п.4 встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; п.7 отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.

При цьому, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01.01.2017, п. 4 ст.16-3 доповнено абзацом другим такого змісту:

«У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

Згідно п. 8 Порядку №975 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 № 335 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» п.8 Порядку №975 доповнено абзацом такого змісту: «у разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється».

З огляду на викладене, законодавством України передбачено право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Матеріали справи свідчать, що позивачу за наслідками огляду від 12.09.2000 встановлено III групу інвалідності, внаслідок поранення, отриманого під час виконання обов`язків військової служби в країнах де велись бойові дії, а в подальшому 27.09.2016 позивачу при повторному огляді встановлено II групу інвалідності, внаслідок поранення, отриманого під час виконання обов`язків військової служби в країнах де велись бойові дії, у зв`язку з чим, виплачена допомога в сумі 290000,00 грн. Таким чином, позивач скористався своїм правом на отримання одноразової допомоги у випадку часткової втрати працездатності, передбаченим ст. 16 Закону України №2011-XII.

Після спливу дворічного терміну, встановленого Законом, а саме: з 10.07.2019 за наслідками огляду позивачу встановлено І групу інвалідності внаслідок поранення, отриманого під час виконання обов`язків військової служби в країнах де велись бойові дії.

Отже, І групу інвалідності позивачу встановлено понад дворічний термін після встановлення ІІІ групи інвалідності.

Таким чином, оскільки законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності, однак право на отримання такої допомоги обмежено дворічним строком з моменту первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, суд відхиляє доводи позивача, що він набув відповідне право, оскільки між встановленням ІІІ групи інвалідності та встановленням І групи інвалідності минуло більше 2-х років.

Суд зазначає, що дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. При цьому причина інвалідності (ступеня втрати працездатності) для обчислення строку самостійного правового значення не має.

Аналогічну правову позицію щодо застосування зазначених норм права у схожих справах Верховний Суд висловлював у постанові від 21.08.2019 у справі №806/2187/18, від 20.02.2020 у справі №806/714/18, від 04.03.2020 у справі №240/5765/18.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. Доводи позивача не приймаються судом до уваги виходячи з вищезазначеного.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір не підлягає відшкодуванню, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до положень п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 9, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 6; ) про визнання протиправним та скасування пункту протоколу, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення у повному обсязі складено та підписано 29.05.2020.

Суддя М.С. Лазаренко