Справа № 280/472/19(ВО/280/2/20)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2020-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 травня 2020 року м. Дніпросправа № 280/472/19(ВО/280/2/20)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку

письмового провадження

в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2020 року (головуючий суддя - Кисіль Р.В.) про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами в адміністративній справі

за позовом представника ОСОБА_1 - Мар`єнко Вікторії Юріївни

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

третя особа Казенне підприємство "Науково-виробничий комплекс "Іскра"

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (замінено на правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, далі - Відповідач), третя особа: Казенне підприємство «Науково-виробничий комплекс «Іскра» (далі - Третя особа), в якому просила суд:

- визнати протиправними дії Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови в призначенні пільгової пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя призначити та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 21.11.2018 року, відповідно до п. «б» ст. 13 та п. «б» ст. 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01 березня 2019 року по справі №280/472/19 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, третя особа: Казенне підприємство «Науково-виробничий комплекс «Іскра», про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено повністю.

26 лютого 2020 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - Мар`єнко Вікторії Юріївни про перегляд рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 березня 2019 року по справі №280/472/19 у зв`язку з виключними обставинами.

В обґрунтування заяви представник Позивача зазначив про те, що рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі №1-5/2018 (746/15) визнано такими, що не відповідає Конституції України (є неконституційними) ст. 13, частину другу статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ, із змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VІІІ. Зазначає, що на цей час Позивачу виповнилось 54 роки та останній, в силу зазначеного рішення Конституційного Суду України, має право виходу на пенсію за віком зі зменшенням віку, передбаченого ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», при досягненні 52-річного віку.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2020 року у задоволенні заяви про перегляд за виключними обставинами рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 березня 2019 року по справі №280/472/19 - відмовлено.

Позивач - ОСОБА_1 , не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, оскаржила її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01.03.2019 року по справі №280/472/19 за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, третя особа: Казенне підприємство «Науково-виробничий комплекс «Іскра» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що суд першої інстанції не дослідив належним чином тих обставин, що згідно з п. 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 застосуванню підлягає п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в наступній редакції: На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення ними 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. працівники, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого ст. 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки - жінкам. Таким чином, з урахуванням вказаного, на думку Позивача, останній має право виходу на пенсію у 52 роки.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд апеляційну скаргу представника Позивача залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у березні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського об`єднаного УПФУ м. Запоріжжя із заявою про призначення пільгової пенсії за Списком № 2 відповідно до п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Листом від 22.03.2018 №6149/04 Відповідачем направлено Позивачу рішення №42 від 20.03.2018 про відмову у призначенні пенсії за віком по Списку №2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення", яке обґрунтоване тим, що стаж роботи по Списку №2 обчислений в 06 років 4 місяці 6 днів, а тому підстави для призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку, у віці 53 роки, відсутні.

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Запорізького окружного адміністративного суду в якому просила:

- визнати протиправними дії Відповідача та скасувати рішення про відмову в призначенні пільгової пенсії за №42 від 20.03.2018;

- зобов`язати Відповідача призначити та виплатити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 13.03.2018 відповідно до п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", зарахувавши до пільгового стажу за Списком №2 період роботи з 20.10.1983 по 23.02.2004.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05 червня 2018 року у справі №808/1239/18, яке набрало законної сили 12 вересня 2018 року, в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2018 року у справі №808/1239/18 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 червня 2018 року - залишено без змін.

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 повторно звернулась до Шевченківського об`єднаного УПФУ м. Запоріжжя із заявою про призначення пільгової пенсії за Списком №2 відповідно до п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Листом від 10 грудня 2018 року №696/Д-1 Відповідач повідомив Позивача про відсутність правових підстав для призначення пенсії за віком по Списку №2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення", оскільки стаж роботи по Списку №2 обчислений в 06 років 4 місяці 6 днів, а тому підстави для призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку, на момент звернення Позивача, відсутні.

01 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Запорізького окружного адміністративного суду в якому просила суд:

- визнати протиправними дії Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови в призначенні пільгової пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя призначити та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 21.11.2018 року, відповідно до п. «б» ст. 13 та п. «б» ст. 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01 березня 2019 року у справі №280/472/19, яке набрало законної сили 14 червня 2019 року, в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Разом з цим, рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі №1-5/2018 (746/15) визнано такими, що не відповідає Конституції України (є неконституційними) ст. 13, частину другу статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ, із змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VІІІ.

26 лютого 2020 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - Мар`єнко Вікторії Юріївни про перегляд рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 березня 2019 року по справі №280/472/19 у зв`язку з виключними обставинами.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2020 року у задоволенні заяви про перегляд за виключними обставинами рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 березня 2019 року по справі №280/472/19 - відмовлено.

Відмовляючи в перегляді рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 березня 2019 року по справі №280/472/19 за виключними обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що визнання неконституційними певних положень чинного законодавства в подальшому, не може мати наслідком визнання протиправними дій/рішень відповідача, які були вчинені/прийняті до визнання таких норм неконституційними, оскільки відповідач є територіальним органом Пенсійного фонду України, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, а тому він не мав підстав не враховувати чинні на час прийняття відповідного рішення норми законодавства. За таких обставин, рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у даній справі виникли до прийняття такого рішення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судових рішень у зв`язку за виключними обставинами є, зокрема:

1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

За положеннями статті 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідно до статті 91 Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

За змістом статті 152 Конституції України, положень ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» рішення Конституційного Суду України не має ретроактивної дії та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.

На дату виникнення спірних відносин у цій справі, а також на час розгляду цієї справи в суді, у тому числі на час прийняття Запорізьким окружним адміністративним судом рішення від 01 березня 2019 року, правове регулювання призначення пенсій за віком пільгових умовах було іншим, ніж те, яке стало після ухвалення Конституційним Судом рішення, у зв`язку з чим Відповідач, відмовляючи Позивачу у призначенні пенсії, діяв в межах правового поля і керувався чинними на той момент положеннями законодавства.

З огляду на вказане, визнання неконституційними певних положень чинного законодавства в подальшому, не може мати наслідком визнання протиправними дій/рішень відповідача, які були вчинені/прийняті до визнання таких норм неконституційними, оскільки відповідач, у спірних відносинах, був зобов`язаний і діяв у межах та на підставі того законодавства, яке існувало на час виникнення спірних відносин.

З цих підстав суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення Конституційного Суду України, на яке посилається Позивач, на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки такі виникли до прийняття зазначеного рішення Конституційного Суду України, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

При цьому суд першої інстанції правильно вказав про те, що наведене не перешкоджає позивачу звернутися до суб`єкта владних повноважень із відповідною заявою про захист його прав на підставі зазначеного рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги Позивача висновків суду не спростовують, тому ухвалу суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу Позивача без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2020 року по справі №280/472/19(ВО/280/2/20) - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов