Справа № 640/485/20
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2020-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2020 року м. Київ №640/485/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Експресс-Транс»
доДержавної служби України з безпеки на транспорті
провизнання протиправними та скасування постанов
встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Експресс-Транс» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, у якому просило суд:

- визнати протиправними та скасувати постанови №170388, №170389, №170390, №170391, №170392, №170393, №170394, №170395, №170396, №170397, №170398, №170399, №170400, №179001, №179002, №179003, №179004, №179005, №179006, №179007, №179008, №179009, №179010, №179011, №179012, №179013, №179014, №179015, №179016 від 23 грудня 2019 року про застосування адміністративно-господарського штрафу, винесені Київським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки, в особі заступника начальника Зелінського Сергія Андрійовича.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на протиправність дій відповідача у зв`язку з тим, що останнім порушено процедуру прийняття оскаржуваних постанов, оскільки не повідомлено позивача про місце та час розгляду справи та проведено розгляд справи без уповноваженої особи позивача.

Крім того, позивачем зазначено, що водій ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом, при проведенні перевірки прийнятий на роботу до позивача 30 жовтня 2019 року та направлений у відрядження до країни Європи з 31 жовтня 2019 року, а тому не міг надати листи реєстрації режиму праці та відпочинку за 04 жовтня по 30 жовтня 2019 року.

В той же час, звертав увагу суду на те, що протиправність оскаржуваних постанов підтверджується тим, що виявлене правопорушення, на його переконання, являє собою сукупність дій, які вчиняються протягом певного періоду, тобто є триваючим. Таким чином, позивач вважає, що за вчинення порушень, про які йдеться у абзаці 11 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» контролюючий орган мав би застосувати лише одну фінансову санкцію у розмірі сорока неоподаткованих мінімумів доходів громадян, незалежно від кількості виявлених під час перевірки такого перевізника випадків невиконання заповнення щоденного реєстраційного листка режимів праці та відпочинку. На підставі викладеного, позивач вважає, що оскаржувані постанови є протиправними і підлягають скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач на скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву.

В той же час, на виконання вимог ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2020 року відповідачем надано до суду докази повідомлення позивача (уповноваженої особи) про час і місце розгляду справи про порушення.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На автодорозі Київ - Чоп 268 кілометр 01 листопада 2019 року державними інспекторами Управлінням Укртрансбезпеки у Рівненській області зупинено транспортний засіб марки MERCEDES BENZ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Експерсс-Транс», з метою проведення перевірки транспортного засобу на предмет додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

За результатами перевірки Управлінням Укртрансбезпеки у Рівненській області складено акт від 01 листопада 2019 року №172457, в якому зафіксовано порушення вимог Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень вантажу згідно СМR N від 29 жовтня 2019 року у водія відсутні щоденні заповнювачі тахокарт за період з 04 жовтня 2019 року по 01 листопада 2019 року, бланки підтвердження діяльності водія відсутні.

Водій ознайомлений з даним актом, що підтверджується підписом ОСОБА_1 у вищезазначеному акті перевірки.

Відповідач направив позивачу повідомлення про здійснення розгляду справи про порушення вимог законодавства, норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом по акту №172457 від 01 листопада 2019 року, яке відбудеться 17 грудня 2019 року з 9:30 по 17:00 в приміщенні Київського міжрегіонального управління Укрттрансбезпеки за адресою: м. Київ, проспект Науки, 57 (2-й поверх), шо підтверджується списком №10982 від 11 грудня 2019 року рекомендованих відправлень за номером 550.

Отримання позивачем даного відправлення підтверджується інформацією з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» 12 грудня 2019 року.

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення 23 грудня 2019 року Київським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки прийнято постанови про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експресс-Транс» адміністративно-господарських штрафів №170388, №170389, №170390, №170391, №170392, №170393, №170394, №170395, №170396, №170397, №170398, №170399, №170400, №179001, №179002, №179003, №179004, №179005, №179006, №179007, №179008, №179009, №179010, №179011, №179012, №179013, №179014, №179015, №179016 за порушення, передбачене абзацом 11 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (управління транспортним засобом при здійсненні міжнародного автомобільного перевезення без тахокарт), - у розмірі по 680,00 грн за кожен випадок порушення.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач, покликаючись на незаконність прийняття оскаржуваних постанов, вважає, що такі підлягають скасуванню.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Статтею 6 Закону України «Про автомобільний транспорт», зокрема, встановлено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, зокрема і державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті.

Загальне державне регулювання діяльності автомобільного транспорту здійснює Кабінет Міністрів України відповідно до своїх повноважень.

Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту, забезпечує, серед іншого, формування та реалізацію державної політики у сфері автомобільного транспорту.

Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначає Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1567 (далі - Порядок №1567).

Відповідно до пункту 3 Порядку №1567 органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Згідно з пунктом 21 Порядку №1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Відповідно до пункту 25 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Пунктами 26, 27 Порядку №1567 визначено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.

У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач належним чином повідомив позивача про проведення розгляду справи про порушення вимог законодавства, норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом по акту №172457 від 01 листопада 2019 року, а тому посилання позивача на неналежне повідомлення останнього спростовуються матеріалами справи.

Щодо посилань позивача на протиправність оскаржуваних постанов, а саме те, що правопорушення, на його переконання, являє собою сукупність дій, які вчиняються протягом певного періоду, тобто є триваючим, а тому контролюючий орган мав би застосувати лише одну фінансову санкцію у розмірі сорока неоподаткованих мінімумів доходів громадян, незалежно від кількості виявлених під час перевірки такого перевізника випадків невиконання заповнення щоденного реєстраційного листка режимів праці та відпочинку, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктами 2, 3 Порядку № 1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103 Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з пунктом 8 Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Так, відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015 року №592 «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті» утворено територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3.

Пунктом 4 Порядку № 1567 визначено, що державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту (пункту 14 Порядку № 1567).

Відповідно до пункту 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

У свою чергу, відповідно до частини 7 Закону №2344-ІІІ у транспортних засобах, що здійснюють міжнародні перевезення пасажирів та/або вантажів, установлюються і використовуються контрольні пристрої - тахографи.

Водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв (частини 8 статті 53 Закону № 2344-ІІІ).

Таким чином, норми Закону № 2344-III зобов`язують автомобільних перевізників та водіїв мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення, до яких відносяться, зокрема, реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти.

Поряд з цим, з 20 грудня 2010 року набула чинності Поправка № 6 до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, підписаної в Женеві 01 липня 1970 року, в частині надання до контролю реєстраційних листків (тахограм) за поточний день та попередні 28 календарних дні, а в разі відсутності тахокарт надання Бланку підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.

Оформлення результатів перевірки та застосування адміністративно-господарських штрафів визначено в пунктах 20-30 Порядку № 1567.

Зокрема, виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму (пункт 20).

У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3. Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності) (пункт 21).

Згідно з матеріалами справи, в акті перевірки від 01 листопада 2019 №172457 зафіксовано допущення позивачем порушень, відповідальність за які передбачена абзацом 11 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Під час оформлення даних порушень водій позивача та позивач не забезпечив надання пояснень чи заперечень перевіряючим, при складанні акту перевірки не вказав про наявність відповідних тахокарт за період з 04 жовтня 2019 року по 01 листопада 2019 року.

Так, відповідно до частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за управління транспортними засобами при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без контрольних пристроїв (тахографів) реєстрації режимів праці чи відпочинку водіїв транспортних засобів чи вимкненими такими контрольними пристроями (тахографами) або без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку - у вигляді штрафу у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абзац 11).

Суд зауважує, що стаття 60 Закону України про «Автомобільний транспорт» передбачає, що при вчиненні однією особою двох або більше правопорушень адміністративно-господарський штраф накладається за кожне правопорушення окремо.

При цьому, зі змісту даної статті не вбачається, що управління транспортними засобами при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без контрольних пристроїв (тахографів) реєстрації режимів праці чи відпочинку водіїв транспортних засобів чи вимкненими такими контрольними пристроями (тахографами) або без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку є триваючим правопорушенням.

Заповнення щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку є щоденним обов`язком водія, а тому перевірка дотримання такого обов`язку проводиться окремо за кожен день, коли водій керував відповідним транспортним засобом.

Таким чином, у разі виявлення порушення водієм зазначеного вище обов`язку уповноважена особа має право накладати штраф за кожен випадок такого порушення, що спростовує доводи позивача про триваюче правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 травня 2019 року у справі № 816/124/17, яка в силу приписів частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується судом при вирішенні спірних правовідносин.

В свою чергу, щодо доводів позивача про те, що водій ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом, при проведенні перевірки прийнятий на роботу до позивача 30 жовтня 2019 року та направлений у відрядження до країни Європи з 31 жовтня 2019 року, а тому не міг надати листи реєстрації режиму праці та відпочинку за 04 жовтня по 30 жовтня 2019 року, оскільки не здійснював керування транспортним засобом у даний час, слід вказати на таке.

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є: для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг; для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.

Згідно з статтею 18 цього Закону з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Відповідно до частини восьмої статті 53 вказаного Закону водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.

Особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку встановлені Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів затвердженим Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07 червня 2010 року №340, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2010 року за №811/18106 (далі по тексту - Положення).

Пунктом 1.3 Положення встановлено, що вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).

Інструкція з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті затверджена наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24 червня 2010 року №385 зареєстрована в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2010 року за №946/18241 (далі по тексту Інструкція).

Ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Пунктом 3.3 Інструкції встановлено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР , або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Системно аналізуючи наведенні положення, суд приходить до висновку, що водій зобов`язаний заповнювати та зберігати картки тахографів (картки режиму праці та відпочинку) лише за ті дні, у які фактично керував транспортним засобом.

З матеріалів справи судом встановлено, що водій ОСОБА_2 , який згідно акту перевірки перебував за кермом автомобіля та не надав реєстраційних листків, у період з 04 жовтня 2019 року по 01 листопада 2019 року згідно з наказом №45 від 30 жовтня 2019 року прийнятий на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експресс-Транс» 30 жовтня 2019 року, а тому у нього був відсутні обов`язок по заповненню та зберіганню карток тахографа за період з 04 жовтня 2019 року по 30 жовтня 2019 року.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині протиправності оскаржуваних постанов від 23 грудня 2019 грудня №170388, №170389, №170390, №170391, №170392, №170393, №170394, №170395, №170396, №170397, №170398, №170399, №170400, №179001, №179002, №179003, №179004, №179005, №179006, №179007, №179008, №179009, №179010, №179011, №179012, №179013, №179014.

В той же час, щодо постанов від 23 грудня 2019 року №179015 та №179016 суд зазначає наступне.

Як зазначено самим позивачем, працівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Експресс-Транс» водія ОСОБА_2 прийнято на роботу 30 жовтня 2019 року та наказом від 30 жовтня 2019 року №287 направлено у відрядження до країни Европи для перевезення вантажів на автомобілі державний № НОМЕР_1 , який і перевірявся 01 листопада 2019 року.

З наведеного вбачається, що позивачем підтверджено, що ОСОБА_2 здійснював міжнародне перевезення вантажів з 31 жовтня 2019 року, що свідчить про правомірність дій державних інспекторів Управлінням Укртрансбезпеки у Рівненській області, які виявили порушення 01 листопада 2019 року абзацу 11 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки водієм ОСОБА_2 не надано реєстраційних листів обліку робочого часу та відпочинку за 31 жовтня 2019 року та 01 листопада 2019 року.

Зважаючи на викладене відповідач, у відповідності до норми частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» правомірно застосував до позивача санкції у вигляді штрафу на загальну суму 1280,00 грн за здійснення міжнародних автомобільних перевезень без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку за кожен випадок такого порушення, визначену постановами від 23 грудня 2019 року №179015, №179016.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частин першої-третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов про часткове задоволення позовних вимог, а саме визнання протиправними та скасування постанов №170388, №170389, №170390, №170391, №170392, №170393, №170394, №170395, №170396, №170397, №170398, №170399, №170400, №179001, №179002, №179003, №179004, №179005, №179006, №179007, №179008, №179009, №179010, №179011, №179012, №179013, №179014, від 23 грудня 2019 року про застосування адміністративно-господарського штрафу винесені Київським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки, в особі заступника начальника Зелінського Сергія Андрійовича. В решті позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України суд -

вирішив:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Експресс-Транс» задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати постанови №170388, №170389, №170390, №170391, №170392, №170393, №170394, №170395, №170396, №170397, №170398, №170399, №170400, №179001, №179002, №179003, №179004, №179005, №179006, №179007, №179008, №179009, №179010, №179011, №179012, №179013, №179014 від 23 грудня 2019 року про застосування адміністративно-господарського штрафу, винесені Київським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки, в особі заступника начальника Зелінського Сергія Андрійовича.

3. В решті позов залишити без задоволення.

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Експресс-Транс» (02094, м. Київ, вулиця Гната Хоткевича, 5, офіс 4, ) за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (01135, м. Київ, проспект Перемоги, 14, ) понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1954,86 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко