Справа № 280/3311/19
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 року Справа № 280/3311/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання: Стовбур А.Ю., представника позивача: адвоката Леус Г.О., представника відповідача: Лабура М.Г., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.166; )

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі відповідач, Управління), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати у повному обсязі податкові повідомлення-рішення №, №, № від 20 лютого 2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що контролюючий орган провів невиїзну позапланову документальну перевірку позивача, за результатами якої встановив, що в порушення норм податкового законодавства позивач не задекларував та не сплатив податок з доходів фізичних осіб і військовий збір за результатами річного декларування за 2015 рік у зв`язку із прощенням боргу за кредитним договором. Позивач зазначає, що прощення боргу за кредитним договором відбулось у зв`язку з укладенням додаткового договору, в якому не зазначено, з чого саме складається сума прощеного боргу за кредитним договором (в якій частині тіло кредиту, в якій проценти, пеня та інше), а отже, не можна достеменно зрозуміти, з якої суми слід розраховувати податок. Позивач також звертає увагу, що відбулась зміна валюти зобов`язання за кредитом зі Швейцарського франка на гривню, у зв`язку з чим відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України (далі ПК України) різниця між основною сумою боргу за кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, не вважається додатковим благом та не включається до розрахунку загального річного оподатковуваного доходу. Також зазначає, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року , а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Оскільки податок з доходів фізичних осіб та військовий збір нарахований на всю суму прощеного боргу за кредитним договором, позивач вважає, що контролюючий орган в порушення вищенаведених норм податкового законодавства неправомірно визначив позивачу завищене грошове зобов`язання. Крім того, вказує, що визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб у вигляді додаткового блага є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах. При цьому анулювання кредитної заборгованості, що включає заборгованість за процентами, не є фактичним отриманням доходу в розумінні ПК України та не може визначатись як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням.

Ухвалою суду від 15 липня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання на 07 серпня 2019 року.

Відповідач не погодився з позовом та 31 липня 2019 року подав відзив (вх.№31650), у якому зазначив, що згідно інформації відділу Державного реєстру ДФС України («Відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів») встановлено, що фізична особа ОСОБА_2 у 2015 році отримав дохід у сумі 1 231 155,81грн. від ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за ознакою доходу 126 - «Дохід, отриманий платником податку, як додаткове благо». Контролюючим органом проведено перевірку позивача, за результатами якої встановлено порушення позивачем норм податкового законодавства у зв`язку з неподанням податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік, донараховано грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік та військовий збір. Вважає безпідставними твердження позивача щодо надмірного нарахування до сплати податкових зобов`язань з посиланням на те, що не встановлено основну суму боргу чи відсотки, оскільки згідно з Довідником ознак доходів, наведених у додатку до Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4, під ознакою доходу «126» відображається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 ПК України), зокрема, у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. А інші доходи, зокрема, основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року та сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності та сума різниці, відповідно до пп. 8 підрозділу 1 розділу XX ПКУ, відображаються у звітності за ознакою доходу «127». Оскільки кредитор повідомив платника податку про анулювання боргу, сума якого банком включена до звіту форми № 1ДФ під ознакою доходу «126», а не «127», що відповідно до Довідника ознак доходів, не підпадає під пункт 8 підрозділу 1 розділу XX ПК України, така сума вважається додатковим благом платника податку і повинна включатися до загально місячного (річного) оподатковуваного доходу. На думку відповідача, пункт 8 підрозділу 1 розділу XX ПК України стосується регулювання правовідносин, які складаються щодо прощення (анулювання) кредитором суми боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, відносно якого відбулась зміна валюти зобов`язання з іноземної у гривню. Проте, позивачем не доведено вказану обставину, так само як і не надано жодного доказу на підтвердження факту зміни умов кредитного договору. Зазначає, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, однак цивільне законодавство допускає можливість визначати в зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Вказує, що позивач отримав кредит у валюті Швейцарський франк, тому той факт, що він сплатив суми в гривнях, жодним чином не свідчить про зміну валюти зобов`язання. Крім того, зазначає, що прощена сума боргу є зобов`язанням боржника і може вважатися додатковим благом, так як при анулюванні заборгованості, майнові активи позивача збережені. Також звертає увагу, що це правовідносини між фізичною особою та банківською установою, а відповідно до ПК України контролюючий орган не наділений правами щодо контролю по правомірності нарахування та виплати банком кредитів. Спір щодо правомірності визначення доходу між фізичною особою та банком не може розглядатися контролюючим органом відповідно до норм ПК України. Визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку. При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом. Боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку, в тому числі і військового збору. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Протокольною ухвалою від 07 серпня 2019 року підготовче засідання відкладено на 12 вересня 2019 року.

Ухвалою від 12 вересня 2019 року провадження у справі зупинено до 10 жовтня 2019 року, призначено наступне підготовче засідання на 10 жовтня 2019 року.

Ухвалою від 10 жовтня 2019 року провадження у справі поновлено.

Ухвалою від 10 жовтня 2019 року продовжено підготовче провадження на тридцять днів, відкладено підготовче засідання на 06 листопада 2019 року.

06 листопада 2019 року представник позивача адвокат Леус Г.О. (діє на підставі ордеру на надання правової допомоги серія ЗП №130803 від 24.5.2019, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №1450 від 13.06.2007, видане на підставі рішення Харківської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 13.06.2007 №20) подав письмові пояснення (вх.№46259), у яких зазначив, що кредитний договір укладався позивачем для придбання квартири, яка є єдиним житлом позивача. Зазначає, що Законом України від 24 грудня 2015 року № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», який набрав чинності з 01.01.2016, пункт 165.1 статті 165 ПК України доповнено підпунктом 165.1.59, згідно з яким до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається сума, прощена (анульована) кредитором у порядку, передбаченому законом щодо реструктуризації зобов`язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити). Вважає, що до спірних правовідносин має бути застосована зазначена норма права, оскільки таке застосування спрямовано на поліпшення правового становища позивача.

Ухвалою від 06 листопада 2019 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 04 грудня 2019 року.

04 грудня 2019 року до суду надійшли додаткові пояснення відповідача (вх.№50980), у яких зазначено, що з метою оподаткування доходи, отримані платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та суми прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ ПК України, слід розглядати окремо. Враховуючи викладене, у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу з урахуванням норм підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу та оподатковується податком на доходи фізичних осіб. Крім того, вважає, що норми підпункту 165.1.59 пункту 165.1 статті 165 ПК України (в редакції Закону України від 24 грудня 2015 року №909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році») до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається сума, прощена (анульована) кредитором у порядку, передбаченому законом щодо реструктуризації зобов`язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити). Тобто норми зазначеного підпункту поширюються на дохід, отриманий платником податку, починаючи з 01.01.2016, за умови набрання чинності законом про реструктуризацію зобов`язань громадян України за кредитами в іноземній валюті. Відповідно до статті 26 Закону України «Про фінансову реструктуризацію», щодо впливу фінансової реструктуризації на іпотеку та заставу: затвердження сторонами плану реструктуризації не є новацією та не призводить до припинення договорів щодо забезпечення виконання зобов`язань, у тому числі договорів іпотеки чи застави майна боржника та/або поручителя, якщо сторони не домовилися про інше. Договори про забезпечення виконання зобов`язань, у тому числі договори іпотеки чи застави майна боржника, залишаються чинними та не змінюють пріоритет обтяження, якщо інше не передбачено планом реструктуризації, за умови згоди забезпеченого кредитора, на користь якого створено забезпечення. Якщо планом реструктуризації передбачена зміна обсягу, умов та пріоритету іпотеки, застави чи обтяження, забезпечений кредитор, що є заставодержателем (іпотекодержателем), та боржник (поручитель) протягом 10 робочих днів з моменту підписання плану реструктуризації повинні внести зміни до відповідних договорів іпотеки, застави чи обтяження майна боржника (поручителя) та в разі необхідності вжити заходів до реєстрації зміни відомостей про обтяження. Виходячи з документів наданих до позовної заяви, позивач не проходив процедуру реструктуризації фінансових зобов`язань і не міг пройти, так як прощення боргу відбулось у 2015 році, а норма щодо реструктуризації фінансових зобов`язань набрала чинності у червні 2016 року.

Ухвалою від 04 грудня 2019 року оголошено перерву у розгляді справи до 09 грудня 2019 року.

Ухвалою про витребування доказів від 09 грудня 2019 року витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» детальний розрахунок суми анульованого (прощеного) боргу ОСОБА_1 із зазначенням складових анульованого (прощеного) боргу (тіло кредиту, відсотки, штрафні санкції, пеня тощо).

Ухвалою від 09 грудня 2019 року зупинено провадження у справі до 16 січня 2020 року, призначено наступне судове засідання на 16 січня 2020 року.

Ухвалою від 16 січня 2020 року продовжено процесуальний строк, визначений ухвалою суду від 09 грудня 2019 року, до 13 лютого 2020 року. Призначено наступне судове засідання на 13 лютого 2020 року.

17 січня 2020 року до суду надійшли докази, витребувані відповідно до ухвали суду про витребування доказів від 09 грудня 2019 року.

Ухвалою від 13 лютого 2020 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою від 13 лютого 2020 року зупинено провадження у справі до 25 березня 2020 року, призначено наступне судове засідання на 25 березня 2020 року.

Призначене на 25 березня 2020 року судове засідання не відбулось у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді, учасників справи викликано у судове засідання на 09 квітня 2020 року.

Ухвалою від 09 квітня 2020 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 09 квітня 2020 року відкладено розгляд справи на 18 травня 2020 року.

04 травня 2020 року представник позивача подав письмові пояснення (вх.№20402), у яких повторив аргументи, наведені у письмових поясненнях від 06 листопада 2019 року (вх.№46259).

У судовому засіданні 18 травня 2020 року представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях, просив позов задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні 18 травня 2020 року представник відповідача проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві та додаткових письмових поясненнях, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

У судовому засідання 18 травня 2020 року судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, безпосередньо дослідивши надані сторонами та витребувані судом письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини.

Співробітниками Управління проведена невиїзна позапланова документальна перевірка платника податків - фізичної особи, яка не є суб`єктом господарювання, ОСОБА_1 , з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, достовірності нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб за ознакою доходу «126» у 2015 році, за результатами якої складено акт від 03 січня 2019 року №14/08-01-13-05/ НОМЕР_1 (далі Акт перевірки).

Відповідно до висновків Акту перевірки встановлено порушення позивачем:

- пп.«д» 164.2.17 пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, пп.1.3 п.16-1 підрозділу 10 ПК України, в результаті донараховано військового збору за 2015 рік у сумі 18 458,20 грн;

- пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, пп.179.1, пп.179.7 ст.179 ПК України - не надано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік;

- пп.«д» 164.2.17 пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167 ПК України, в результаті донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2015 рік у сумі 245 500,36 грн.

На підставі висновків Акту перервірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № від 20 лютого 2019 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 306 875,45 грн, в тому числі за основним платежем 245 500,36 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 61 375,09 грн;

- № від 20 лютого 2019 року, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) на підставі пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 і п.120.1 ст.120 ПК України в сумі 170,0 грн;

- № від 20 лютого 2019 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 23 072,75 грн, в тому числі за основним платежем 18 458,20 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 4 614,55грн.

Позивач оскаржив податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку, проте, рішенням Державної фіскальної служби України від 13.05.2019 скаргу залишено без розгляду.

Не погодившись з вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскільки підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень контролюючого органу стали висновки Акту перевірки, для вирішення позовних вимог суд вважає необхідним дослідити обґрунтованість таких висновків з урахуванням аргументів, наведених позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Фактичною підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стали висновки відповідача про те, що оскільки кредитором (банком) здійснено прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту), з метою оподаткування така сума анульованого боргу вважається додатковим благом та включається до загального місячного оподатковуваного доходу і є підставою для подання декларації про майновий стан та сплати військового збору.

Суд зазначає, що вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначено положеннями ПК України.

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань" №321-VIII від 09 квітня 2015 року, положення якого набрали чинності 7 травня 2015 року, підрозділ 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України доповнено пунктом 8, у відповідності з яким не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Отже, з метою оподаткування доходи, отримані платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та суми прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, слід розглядати окремо.

За змістом наведених положень у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Наведені норми також вказують на те, що основна сума боргу (кредиту) платника податку прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника. Визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.

Крім того, кредитор в свою чергу має належним чином повідомити платника податку - боржника про анулювання (прощеного) боргу (рекомендованим листом з повідомленням про вручення, шляхом укладення відповідного договору, шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто) та включити суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку. Боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку, в тому числі і військового збору.

До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Аналогічна правова позиція вже неодноразово була викладена у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 826/6896/17, від 1 жовтня 2019 року № 826/4578/17, від 29 січня 2019 року № 821/707/17, від 26 березня 2020 року у справі №821/297/17.

При цьому суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство чітко визначало, що сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року не є додатковим благом у силу визначеного пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України правового врегулювання, однак необхідною передумовою є саме зміна валюти кредитування.

Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 5 листопада 2019 року у справі №821/465/17, від 10 квітня 2020 року у справі №500/583/19.

Судом встановлено, що предметом перевірки податкового органу були кредитні правовідносини між позивачем (Позичальник) та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (Кредитор), які виникли у зв`язку з укладанням між ними Кредитного договору № ML- 3016/857/2007 від 10.12.2007 (далі Кредитний договір).

За умовами Кредитного договору позивач отримав кредитні кошти в сумі 76 902,13 Швейцарських франків, з кінцевим терміном повернення до 10 грудня 2027 року, для придбання нерухомого майна: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

17 листопада 2015 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (який набув право вимоги за Кредитним договором на підставі положень Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 29 червня 2010 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк») укладено Додатковий договір №2 до Кредитного договору № ML- 3016/857/2007 від 10.12.2007 (далі Додатковий договір №2), за умовами якого Сторони домовились, що Позичальник до 17 листопада 2015 року зобов`язується погасити Боргові зобов`язання в розмірі 632 200 гривень, сплатити витрати Кредитора на ведення претензійно-позовної роботи в розмірі 3654 гривні.

Сторони домовились, що повернення Кредиту та сплата процентів буде здійснюватись в національній валюті України гривні із застосуванням для розрахунку Платежу офіційного курсу Швейцарського франка до української гривні, встановленого Національним Банком України на день сплати. Порядок виконання Боргових зобов`язань шляхом внесення готівки на поточний рахунок в Банку.

Відповідно до підпункту 2.1.3 Додаткового договору №2 за умови належного виконання Позичальником умов Кредитного договору та цього Додаткового договору Сторони домовились:

- скасувати всю суму пені, що була нарахована до моменту укладення цього Договору;

- що Кредитор здійснює анулювання (прощення) боргу в розмірі еквівалентному 1 231 155 грн. 81 коп. и Позичальник буде вважатись таким, що погасив свої Боргові зобов`язання перед Кредитором в повному обсязі.

Відповідно до платіжного доручення №1 від 17 листопада 2015 року позивач сплатив на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» грошові кошти в сумі 632 200,00 грн в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором.

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відобразило отримання позивачем у 4 кварталі 2015 року доходу за ознакою «126 додаткове благо» в сумі 1 231 155 грн. 81 коп., що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 03.10.2018.

Таким чином, судом встановлено, що відповідно до умов Додаткового договору відбулась зміна валюти зобов`язання за Кредитним договором зі Швейцарського франка та гривню. Зазначене також підтверджується і довідкою, виданою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (б/д б/н), яка надана до матеріалів справи (а.с.105).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що у зв`язку зі зміною валюти за кредитом з іноземної валюти на гривню, прощена (анульована) кредитором сума боргу у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, не набула статусу додаткового блага та відповідно до вимог підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, а контролюючий орган при визначенні позивачу грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та з військового збору повинен був застосовувати положення пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, що Управлінням здійснено не було, та призвело до завищення грошових зобов`язань з вказаних обов`язкових платежів.

Аналогічним чином застосовано норми права у подібних правовідносинах Верховним Судом у постанові від 06 листопада 2018 року у справі №813/3274/17.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що судова практика, на яку посилається відповідач у відзиві, не є релевантною обставинам даної справи та не підтверджує доводів щодо правомірності визначення податкового зобов`язання.

Так, у справі №814/574/16 судами розглядалось питання правомірності визначення контролюючим органом податкового зобов`язання фізичній особі, якій прощено (анульовано) борг за кредитом у 2013 році, до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань" №321-VIII від 09 квітня 2015 року, тобто правовідносини відбувались за іншого нормативно-правового регулювання.

Крім того, у справах №802/1108/17-а та №805/4663/16-а судами не встановлено зміну валюти зобов`язання за кредитним договором.

Відтак, обставини у цій справі, та обставини у справах, на які посилається відповідач, не є тотожними, а тому не можуть підтверджувати правомірність його рішень.

Крім того, як з`ясовано судом, контролюючим органом при визначенні об`єкта оподаткування не враховано суму, яка не підлягає оподаткуванню в силу положень абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року).

Що стосується посилань позивача на Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24 грудня 2015 року №909-VIII (який набрав чинності 01.01.2016), відповідно до якого пункт 165.1 статті 165 ПК України було доповнено підпунктом 165.1.59, згідно з яким до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу не включається сума, прощена (анульована) кредитором у порядку, передбаченому законом щодо реструктуризації зобов`язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити), суд зазначає, що відповідно до встановлених судом обставин справи позивач не проходив процедуру реструктуризації фінансових зобов`язань, і прощення позивачу заборгованості за кредитним договором відбулось не в порядку, передбаченому законом щодо реструктуризації зобов`язань громадян України за кредитами в іноземній валюті.

Вищенаведене свідчить про те, що у спірних правовідносинах статус майна, на придбання якого отримано кредит в іноземній валюті, не впливає на обов`язок платника податків сформувати загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід при прощенні (анулюванні) зобов`язання за таким кредитним договором.

Отже, такі аргументи позивача є безпідставними.

При цьому суд зазначає, що у розглянутій Верховним Судом справі №820/2600/16, на яку посилається представник позивача, були інші, відмінні від досліджуваних, обставини, зокрема, у справі №820/2600/16 фізична особа, якій було прощено (анульовано) борг за кредитним договором в іноземній валюті, подала податкову декларацію про майновий стан і доходи, а спір стосувався несплати самостійно визначених платником податків податкових зобов`язань за позовом контролюючого органу до платника податків.

Відтак, обставини у цій справі, та обставини у справі, на яку посилається представник позивача, не є тотожними, а тому не можуть підтверджувати правомірність його позиції.

Підсумовуючи вищенаведене у сукупності, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення №, №, № від 20 лютого 2019 року прийняті відповідачем при неповному з`ясування обставин, які мають суттєве значення для прийняття рішення, та є необґрунтованими.

Суд зазначає, що відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України (у редакції, чинній на дату прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень) контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Пунктом 123.1 статті 123 ПК України (у редакції, чинній на дату прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень) передбачено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Повноваження щодо визначення суми грошових зобов`язань та застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, є дискреційним повноваженням таких контролюючих органів. Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності рішення, передбаченим у Кодексі адміністративного судочинства України критеріям, не може підміняти контролюючий орган та перебирати на себе повноваження щодо визначення суми грошових зобов`язань застосування штрафу в іншому розмірі.

Аналогічним чином застосовано норми права у подібних правовідносинах Верховним Судом у постанові від 06 листопада 2018 року у справі №813/3274/17.

Враховуючи, що виявлені недоліки неможливо усунути під час судового розгляду, а також з урахуванням того, що суд не може підміняти контролюючий орган у виконанні покладених на нього законом повноважень щодо обчислення податкових зобов`язань та визначення розміру належних до сплати податків і зборів, штрафних санкцій, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення необхідно скасувати в повному обсязі як протиправні, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із викладеним, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3301,20 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Керуючись ст.ст.2, 5, 9, 77, 132, 139, 143, 243-246, 255, 295, п.3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 20 лютого 2019 року, прийняте Головним управлінням ДФС у Запорізькій області.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 20 лютого 2019 року, прийняте Головним управлінням ДФС у Запорізькій області.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 20 лютого 2019 року, прийняте Головним управлінням ДФС у Запорізькій області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3301,20 грн (три тисячі триста одна гривня 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

З урахуванням пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач Головне управління ДФС у Запорізькій області, місцезнаходження: 69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.166; .

Повне судове рішення складено 27 травня 2020 року.

Суддя М.О. Семененко