Справа № 580/22/20
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/22/20 Суддя (судді) першої інстанції: В.А. Гайдаш
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів: Василенка Я. М., Ганечко О. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - акціонерне товариство "Черкаський приладобудівний завод" та дочірнє підприємство "Зета" приватного акціонерного товариства "Черкаський приладобудівний завод" про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просив: визнати протиправними дії щодо не врахування до страхового стажу позивача періоди роботи з червня 2012 року по квітень 2018 року в акціонерному товаристві "Черкаський приладобудівний завод", , та з травня по липень 2019 року у дочірньому підприємстві "Зета" приватного акціонерного товариства "Черкаський приладобудівний завод", ; зобов`язати врахувати до стажу позивача періоди роботи з червня 2012 року по квітень 2018 року в акціонерному товаристві "Черкаський приладобудівний завод", та з травня по липень 2019 року у дочірньому підприємстві "Зета" приватного акціонерного товариства "Черкаський приладобудівний завод", .

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не врахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з червня 2012 року по квітень 2018 року в акціонерному товаристві "Черкаський приладобудівний завод", та з червня по липень 2019 року у дочірньому підприємстві "Зета" приватного акціонерного товариства "Черкаський приладобудівний завод", . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області врахувати до стажу ОСОБА_1 періоди роботи з червня 2012 року по квітень 2018 року в акціонерному товаристві "Черкаський приладобудівний завод", та з червня по липень 2019 року у дочірньому підприємстві "Зета" приватного акціонерного товариства "Черкаський приладобудівний завод", . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Доводи апелянта обґрунтовано тим, що обов`язок стосовно сплати страхових внесків покладається згідно із Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" саме на страхувальника-роботодавця. Крім того вказано, що на підставі ч. 1 ст. 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі, в судовому порядку. Також апелянтом зазначено про безпідставність стягнення з нього на користь позивача судових витрат на правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн., з огляду на те, що останнім не надано розрахунку часу та не зазначено сум понесених витрат.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу зазначено про безпідставність доводів Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та вказано, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальниками АТ "Черкаський приладобудівний завод" та ДП "Зета" ПрАТ "Черкаський приладобудівний завод» обов`язку щодо сплати страхових внесків, а наявність заборгованості по таким платежам не може бути підставою для не зарахування до страхового стражу позивача відповідних періодів роботи, які підтверджені трудовою книжкою та іншими доказами, що зокрема, узгоджується з висновками Верховного Суду у справах № 208/6680/16-а, № 208/6680/16-а, № 490/12392/16-а.

Враховуючи, що безпосередня участь сторін у судовому засіданні, в даному випадку, не є обов`язковою, оскільки матеріали справи містять достатньо письмових доказів для з`ясування фактичних обставин, та з огляду на постанову Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», колегія суддів у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін в порядку письмового провадження.

Відповідно до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відкладення розгляду справи спричинить невиправдане порушення процесуального строку її розгляду.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з АТ "Черкаський приладобудівний завод" та з ДП "Зета" ПрАТ "Черкаський приладобудівний завод".

11.12.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив врахувати до стажу позивача періоди роботи з червня 2012 року по квітень 2018 року в АТ "Черкаський приладобудівний завод" та з травня по липень 2019 року у ДП "Зета" ПрАТ "Черкаський приладобудівний завод", що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 18.12.2019 № 107198/03 позивачу відмовлено у зарахуванні вказаного періоду роботи до його страхового стажу, оскільки у відповідача відсутні докази того, що за вказані періоди роботи позивача страхувальники (роботодавці) дійсно сплачували за позивача страхові внески.

Не погоджуючись із зазначеними висновками та відмовою відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи з червня 2012 року по квітень 2018 року в АТ "Черкаський приладобудівний завод", та період роботи з червня по липень 2019 року у ДП "Зета" ПрАТ "Черкаський приладобудівний завод" до страхового стажу за порушення, вчинене вказаними страхувальниками (роботодавцями), оскільки згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 1 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Закон № 1058-ІV) передбачено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено у ст. 20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якою передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески (ч. 2 ст. 20 цього Закону).

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" застрахованими особами є громадяни, які працюють на підприємствах, в установах і організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання, у фізичних осіб-суб`єктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб-суб`єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування - фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок) на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи за договорами цивільно-правового характеру.

За осіб, які працюють на вищезазначених умовах, страхувальник (роботодавець) зобов`язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати до солідарної системи в установлені строки та в повному обсязі страхові внески від об`єкту для їх нарахування.

Згідно ч. 5, 6 ст. 20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків.

Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів з дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1. 2. 4 статті 14 нього Закону, календарний місяць; для страхувальників, зазначених у пункті 5 етапі 14 цього Закону квартал.

Враховуючи зазначені положення законодавства, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що усі місяці роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі-працівнику заробітну плату та нараховувало відповідні страхові внески з неї, повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески чи ні або незалежно від того, чи обліковуються вказані страхові внески відповідачем у реєстрі застрахованих осіб.

Відповідними записами у трудовій книжці ОСОБА_1 підтверджується, що у період з червня 2012 року по квітень 2018 року працював в акціонерному товаристві "Черкаський приладобудівний завод" (), а з травня по липень 2019 року працював у дочірньому підприємстві "Зета" приватного акціонерного товариства "Черкаський приладобудівний завод" ().

Разом з тим, в зазначені вище періоди страхувальниками, тобто АТ "Черкаський приладобудівний завод" та ДП "Зета" ПрАТ "Черкаський приладобудівний завод" страхові внески за ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України сплачено не було, що на переконання колегії суддів не може мати наслідком позбавлення позивача права на зарахування відповідних періодів до страхового стажу.

В контексті викладених обставин, судом було аргументовано вказано, що внаслідок невиконання роботодавцями обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України у вказані періоди, позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаних підприємствах, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту, що узгоджується з висновками Верховного Суду, які викладені у постановах від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16), від 24.05.2018 у справі № 12392/16-а.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.

В контексті викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та приходить до переконання, що позовні вимоги було правомірно частково задоволено.

В частині аргументів апелянта щодо безпідставності стягнення з нього на користь позивача судових витрат на правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн., з огляду на те, що останнім не надано розрахунку часу та не зазначено сум понесених витрат колегія суддів вказує наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом статті 134 КАС витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На виконання вказаних положень позивачем надано: договір про надання правової допомоги № 028 від 12.09.2019, додаткову угоду № 2 до вказаного договору, банківські квитанції № 0.0..1 від 25.09.2019 та № 0.0. від 18.11.2019 про сплату на користь АБ «Андрія Пропадущого» витрат на правову допомогу в загальному розмірі 1000 грн.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно ч. 7 ст. 139 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В той же час, апеляційна скарга не містить жодного спростування обґрунтованості суми визначених судом витрат на правничу допомогу, їх не співмірності або завищеності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін, що свідчить про безпідставність доводів апелянта в цій частині.

Відтак, посилання апеляційної скарги зазначені вище висновки суду першої інстанції не спростовують та не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення, позаяк не містять аргументованих доводів на спростування правомірності мотивів суду першої інстанції у взаємозв`язку з обставинами справи, та не свідчать про порушення при розгляді справи норм матеріального або процесуального права.

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - акціонерне товариство "Черкаський приладобудівний завод" та дочірнє підприємство "Зета" приватного акціонерного товариства "Черкаський приладобудівний завод" про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. М. Ганечко

Повний текст постанови виготовлено 26.05.2020