Справа № 640/2681/20
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2020-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2020 року м. Київ № 640/2681/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві про визнання протиправними дій, скасування постанови про накладення штрафу та вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

Обставини справи

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі-Позивач) з позовом до Головного державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві Кузьмишина Едуарда Миколайовича та просить суд:

- визнати протиправними дії Головного державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві () ОСОБА_2 ;

- зобов`язати Головного державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві Кузьмишина Едуарда Миколайовича скасувати постанову про накладення штрафу від 18.12.2019 року та вимогу державного виконавця від 21.01.2020 року за №15199/10 у виконавчому провадженні ВП №55107829.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постанова про накладення штрафу від 18.12.2019 року у ВП № 55107829 та вимога державного виконавця від 21.01.2020 року за № 15199/10 про зобов`язання виконати рішення Печерського районного суду м. Києва № 757/32440/15-ц від 19.04.2017 року про вселення ОСОБА_3 є такими, що порушують законні права позивача, оскільки відповідне рішення суду позивачем виконане.

Ухвалою суду від 05.03.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі №640/2681/20 (далі - справа), з розглядом справи з урахуванням особливостей, визначених ст. 287 КАС України та призначено судове засідання на 12 березня 2020 року. Водночас витребувано у Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві завірені належним чином копії матеріалів виконавчого провадження № 55107829.

Водночас роз`яснено сторонам, що відповідно до частини 1 статті 269 КАС України у даній справі заявами по суті справи є позовна заява та відзив.

У судовому засіданні 12 березня 2020 року Окружний адміністративний суд міста Києва розглянув питання та за результатом обговорення замінив відповідача з Головного державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві Кузьмишина Едуарда Миколайовича на Печерський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві та оголосив перерву у розгляді адміністративної справи № 640/2681/20, у зв`язку з заміною відповідача.

Згідно довідки Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2020 року, зважаючи на неявку представників сторін у судове засідання в адміністративній справі № 640/2681/20, суд ухвалив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

27 березня 2020 року до суду від представника позивача В.І. Яворського надійшло клопотання, в якому просить відкласти судове засідання у справі № 640/2681/20, що призначене на 11 год 30 хв 26 березня 2020 року, на іншу дату.

Згідно з ч. 3 ст. 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Обставини, встановлені судом.

Як вбачається з матеріалів справи, головним державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кузьмишиним Едуардом Миколайовичем, прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 55107829 від 09.11.2017 року з примусового виконання виконавчого листа № 757/32440/15-ц виданого 01.08.2017 року Печерським районним судом міста Києва щодо вселення ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1 та стягнуто з боржника виконавчий збір виконавця у розмірі 6400 грн.

08.11.2018 року відповідач виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує дохід у ТОВ «Центр ударно-хвильової та відновлювальної терапії». Зобов`язано Головного бухгалтера - ТОВ «Центр ударно-хвильової та відновлювальної терапії», після відрахування податків проводити утримання в розмірі 20% поточних платежів в рахунок погашення боргу у розмірі 6451,00 грн. (6400,00 грн. виконавчий збір та 51,00 грн. витрати на проведення виконавчих дій).

22.11.2018 року державним виконавцем складено акт, в якому зафіксовано виконання виконавчого листа № 757/32440/15-ц виданого 01.08.2017 року Печерським районним судом міста Києва, шляхом вселення ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1 .

Однак виконавче провадження державним виконавцем не закінчено, оскільки здійснювалось стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, шляхом відрахувань 20% від заробітної плати позивача у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Центр ударно-хвильової та відновлювальної терапії».

Зазначене також, підтверджується довідками Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр ударно-хвильової та відновлювальної терапії» за період з листопада 2018 року по грудень 2019 року проводилось утримання із заробітної плати згідно ВП № 55107829.

22.11.2019 року відповідачу надійшла заява від ОСОБА_3 про накладення на боржника штрафу у подвійному розмірі, у зв`язку з необхідністю повторного вселення стягувача до квартири, оскільки, як вбачається з копії Протоколу про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення (або таке, що готується), ОСОБА_3 не зміг потрапити до квартири, яка знаходить за адресою: АДРЕСА_2 .

02.12.2019 року викликом державного виконавця зобов`язано Морачову М.В. з`явитися негайно до державного виконавця для вирішення питання щодо погашення заборгованості.

Крім того, 06.12.2019 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 269,00 грн.

18.12.2019 року Головним державним виконавцем Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві Кузьмишиним Едуардом Миколайовичем винесено постанову про накладення на боржника штрафу за невиконання рішення про вселення стягувача у розмірі 3400 грн.

21.01.2020 року державний виконавець звернувся з вимогою до боржника та стягувача, в якій вимагає боржника виконати рішення Печерського районного суду міста Києва №757/32440/15-ц від 19.04.2017 року про вселення ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1 .

Актом державного виконавця від 19.02.2020 року складеним при примусовому виконанні виконавчого листа № 757/32440/15-ц виданого 01.08.2017 року Печерським районним судом міста Києва про вселення ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1 встановлено, що 19.02.2020 року боржником рішення суду виконано надано допуск до квартири, ОСОБА_3 вселений в квартиру АДРЕСА_1 .

19.02.2020 року відповідачем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з фактичним виконанням судового рішення в повному обсязі згідно з виконавчим документом, виконавчий збір та витрати по виконавчому провадженню стягнуто в повному обсязі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі- Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII виданий судом виконавчий лист є документом, на підставі якого державна виконавча служба здійснює примусове виконання.

Частиною 1 ст. 5 Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч.1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Статтею 27 Закону №1404-VIII встановлено, що за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно ч. 1 ст. 42 Закону, кошти виконавчого провадження складаються з: виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Частина 4 ст. 42 Закону, передбачено, що на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до частин 1-2 ст. 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Разом з тим, приписами ст. 67 Закону №1404-VIII передбачено, що державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про вселення стягувача.

У разі невиконання боржником рішення про вселення стягувача самостійно державний виконавець виконує його примусово.

Примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому.

Державний виконавець зобов`язаний письмово повідомити боржника і стягувача про день і час примусового вселення. Боржник вважається повідомленим про примусове вселення стягувача, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися вселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем.

Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового вселення, під час виконання рішення про вселення не є перешкодою для вселення стягувача.

У разі якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про вселення стягувача, державний виконавець накладає на нього штраф та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Примусове вселення стягувача здійснюється у присутності понятих за участю працівників поліції.

Про примусове вселення стягувача державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні рішення про примусове вселення.

У разі подальшого перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у приміщенні, в яке його вселено, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. У такому разі державний виконавець має право повторно здійснити примусове вселення стягувача та накласти на боржника штраф у подвійному розмірі відповідно до статті 75 цього Закону. Виконавче провадження не відновлюється і повторне примусове вселення стягувача не здійснюється, якщо особа, яка перешкоджає його проживанню (перебуванню), не є боржником. Питання про вселення стягувача в такому разі вирішується в судовому порядку.

Статтею 75 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

З огляду на викладене, суд критично оцінює твердження сторони позивача про те, шо державним виконавцем було протиправно не закінчено виконавче провадження № 55107829, оскільки у період з листопада 2018 року по грудень 2019 року, в межах виконавчого провадження № 55107829, державним виконавцем вчинялися дії щодо погашення боржником боргу у розмірі 6451,00 грн. (виконавчий збір у сумі 6400,00 грн. та витрати на проведення виконавчих дій у сумі 51,00 грн.) шляхом звернення стягнення на доходи боржника у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Центр ударно-хвильової та відновлювальної терапії».

Таким чином, суд дійшов висновку, що боржник був обізнаний про рішення Печерського районного суду м. Києва від 19.04.2017 у справі № 757/32440/15-ц, його обов`язковість і результати його виконання у 2018 році, проте в подальшому створено умови, які перешкоджали стягувачу проживанню в квартирі та змушували повторного виконувати судове рішення.

Враховуючи встановлення державним виконавцем обставин перешкоджання стягувачу у доступі до квартири АДРЕСА_1 до якої його вже було вселено у примусовому порядку, суд дійшов висновку про правомірність накладення державним виконавцем штрафу на боржника.

Також суд вважає, що доводи позивача щодо протиправності прийняття державним виконавцем вимоги № 15199/10 від 02.12.2019 є необґрунтованими, оскільки зазначену вимогу державним виконавцем прийнято в межах повноважень та з метою повного та своєчасного виконання виконавчого документа, у зв`язку з перешкоджанням боржником стягувачу у доступі до квартири АДРЕСА_1 .

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вжитті державним виконавцем заходи щодо примусового виконання рішення суду є правомірними, оскільки встановлено судом і не заперечується сторонами, виконавче провадження № 55107829 станом на момент прийняття оскаржуваної постанови та вимоги державного виконавця закінчено не було і підстави для його закінчення були відсутніми, у зв`язку з примусовим стягненням з боржника коштів виконавчого провадження.

Відтак, зважаючи на викладене у сукупності, а також приймаючи до уваги те, що, за висновком суду, відповідач діяв в межах повноважень передбачених чинним законодавством України, у суду відсутні правові підстави для скасування постанови про накладення штрафу від 18.12.2019 року та вимоги державного виконавця від 21.01.2020 у ВП № 55107829.

Крім того, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на встановлені обставини справи та враховуючи наявні матеріали, суд приходить до висновку про те, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Жодних порушень чинного законодавства ним допущено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч.1, 2 ст. 76 КАС України).

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст. 90 КАС України).

Враховуючи, що вимоги ОСОБА_1 не знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, в той час, коли Печерським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві належним чином наведені позивачем посилання спростовано, суд доходить висновку про відсутність необхідності захисту прав позивача в судовому порядку.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України, суд виходить з того, що за обставин необґрунтованості заявлених ОСОБА_1 вимог, відсутні підстави для стягнення сплаченого нею судового збору з Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві, відповідно до статті 139 КАС України.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 192, 241-246, 250, 255 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) до Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві (01011, м. Київ, вул. Різницька, буд.11-Б, ) про визнання протиправними дій, скасування постанови про накладення штрафу та вимоги.

Підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону №2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда