Справа № 640/18604/19
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2020-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Мельничука В.П., Собківа Я.М.,

секретаря Суркової Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Кредитної спілки «Експрес Кредит Юніон Україна» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послу про визнання протиправним та скасування розпорядження, за апеляційною скаргою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послу на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року Кредитна спілка «Експрес Кредит Юніон Україна» (далі - позивач, КС «Експрес Кредит Юніон Україна») звернулась у суд з позовом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послу (далі - відповідач, апелянт, Нацкомфінпослуг), про визнання протиправним та скасування розпорядження від 13 серпня 2019 року, яким анульовано ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що висновок відповідача про відсутність протягом першого дня перевірки за місцезнаходженням Кредитної спілки особи, уповноваженої представляти інтереси позивача на час проведення перевірки, є необґрунтованим та не підтвердженим жодними доказами, у зв`язку з чим підстава для анулювання ліцензій відсутня.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішення суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що в наданій позивачем інформації для внесення такої до Державного реєстра фінансових установ, відсутні дані про номер приміщення, яке займає позивач. До того ж, інспекційна група вчинила всіх можливих заходів для з`ясування місцезнаходження позивача за адресою, яка була зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та Державному реєстрі фінансових установ, встановлено відсутність уповноваженої представляти інтереси ліцензіата особи на час проведення перевірки, що свідчить про відмову останнього у проведенні такої.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову. До того ж, відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження факту встановлення інспекційною групою відсутності особи, уповноваженої представляти інтереси ліцензіата на час проведення перевірки за місцем здійснення діяльності.

Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження згідно пункта 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду -змінити, з таких підстав.

Судом установлено, що розпорядженням Нацкомфінпослуг від 20 червня 2019 року позивача внесено до Державного реєстру фінансових установ.

Розпорядженням від 07 серпня 2019 року №1499 «Про здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) Кредитної спілки» Нацкомфінпослуг вирішила здійснити позаплановий захід державного нагляду (контролю) шляхом проведення перевірки на предмет додержання ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) у частині дотримання порядку подання до Нацкомфінпослуг звітності за 1 півріччя 2019 року, за період з 23 липня 2019 року до 12 серпня 2019 року включно, тривалістю два робочі дні з 09 серпня 2019 року до 12 серпня 2019 року включно.

На підставі направлення на здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) позивача від 07 серпня 2019 року, інспекційною групою Нацкомфінпослуг 09 серпня 2019 року вжито заходів для проведення позапланової перевірки КС «Експрес Кредит Юніон Україна» за її місцезнаходженням: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 72.

09 серпня 2019 року інспекційною групою Нацкомфінпослуг складено акт про відмову Кредитної спілки «Експрес Кредит Юніон Україна» у проведенні перевірки Нацкомфінпослуг.

Супровідним листом від 12 серпня 2019 року зазначений акт направлено позивачу.

13 серпня 2019 року, розглянувши акт про відмову у проведенні перевірки Нацкомфінпослуг від 09 серпня 2019 року, голова Нацкомфінпослуг прийняв розпорядження №1550 «Про анулювання ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) Кредитної спілки «Експрес Кредит Юніон Україна», яким анульовано ліцензії позивача, видані згідно з розпорядженням Нацкомфінпослуг від 23 липня 2019 року.

Уважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та правомірності, оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження наявності підстав для анулювання ліцензій.

Колегія суддів, дослідивши спірні правовідносини, зазначає наступне.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень частини 1 статті 2 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02 березня 2015 року №222-VIII у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №222-VIII), цей Закон регулює суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, визначає виключний перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, встановлює уніфікований порядок їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності.

Згідно частини 3 статті 19 цього Закону контроль за додержанням ліцензіатами ліцензійних умов здійснюють у межах своїх повноважень органи ліцензування шляхом проведення планових і позапланових перевірок відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Частиною 1 статті 6 Закону України №222-VIII встановлено, що орган ліцензування видає ліцензії на право здійснення видів господарської діяльності, зазначених у статті 7 цього Закону.

Відповідно до пункта 3 частини 2 вказаної правової норми орган ліцензування для цілей цього Закону за відповідним видом господарської діяльності здійснює контроль за додержанням ліцензіатами вимог ліцензійних умов та за результатами перевірки приймає рішення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 2015 року №609 «Про затвердження переліку органів ліцензування та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» відповідача віднесено до органу ліцензування за видом господарської діяльності - надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів).

Відповідно до пункта 8 частини 2 статті 16 Закону України №222-VIII підставою для прийняття органом ліцензування рішення про анулювання ліцензії є акт про відмову ліцензіата у проведенні перевірки органом ліцензування. Відмовою ліцензіата у проведенні перевірки органом ліцензування вважається недопуск уповноважених посадових осіб органу ліцензування до здійснення перевірки додержання ліцензіатом вимог відповідних ліцензійних умов за відсутності передбачених для цього законом підстав (зокрема, ненадання документів, інформації щодо предмета перевірки на письмову вимогу посадових осіб органу ліцензування, відмова в доступі посадових осіб органу ліцензування до місць провадження діяльності, що підлягає ліцензуванню, об`єктів, що використовуються ліцензіатом при провадженні діяльності, що підлягає ліцензуванню, або відсутність протягом першого дня перевірки за місцезнаходженням ліцензіата особи, уповноваженої представляти інтереси ліцензіата на час проведення перевірки).

Згідно з частиною 13 статті 19 Закону України №222-VIII про проведення позапланової перевірки ліцензіат повідомляється у день перевірки.

Частиною 12 статті 19 Закону України №222-VIII закріплено, що інформування ліцензіата про дату та місце проведення контрольного заходу здійснюється, зокрема за допомогою засобів поштового, телефонного, факсимільного та/або електронного поштового зв`язку.

Отже, із змісту вказаних норм чітко вбачається обов`язок органу контролю вжити усіх заходів щодо повідомлення суб`єкта господарювання щодо початку позапланової перевірки у день її проведення, та неможливість її проведення без відповідного повідомлення та за відсутності представника ліцензіата.

Неповідомлення встановленими законом способами ліцензіата про перевірку спричиняє порушення гарантованих законом прав суб`єкта господарювання, що відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» унеможливлює застосування органом контролю будь-яких заходів та призводить до їх незаконності у випадку застосування.

Стаття 10 названого Закону надає право суб`єкту господарювання під час здійснення державного контролю, серед іншого, бути поінформованим про свої права та обов`язки; перевіряти наявність у посадових осіб органу державного нагляду (контролю) службового посвідчення та посвідчення (направлення) і одержувати копію посвідчення (направлення) на проведення планового або позапланового заходу; бути присутнім під час здійснення заходів державного нагляду (контролю), залучати під час здійснення таких заходів третіх осіб; одержувати та ознайомлюватися з актами державного нагляду (контролю); надавати органу державного нагляду (контролю) в письмовій формі свої пояснення, зауваження або заперечення до акта.

Згідно з актом про відмову у проведенні перевірки інспекційною групою Нацкомфінпослуг з метою здійснення заходу державного нагляду (контролю) позивача здійснено дзвінки за номерами телефонів, зазначеними спілкою у Державному реєстрі фінансових установ, за якими відсутній зв`язок.

Одночасно інспекційною групою опитано охорону, співробітників комерційних структур будівлі, розташованої за адресою: м . Київ, вул. Велика Васильківська, 72, які повідомили, що їм нічого невідомо ані про знаходження позивача, ані про керівника та/або уповноважених представляти інтереси такого.

На письмовий запит інспекційної групи отримано лист ТОВ фірма «Троїцька», яка є управителем ТОЦ «Олімпійський», розташованого за адресою: Велика Васильківська, 72, про те, що позивач не має з фірмою договірних відносин.

Відповідно до копії договора суборенди нежитлових приміщень від 06 травня 2019 року №01/05/19, позивач орендує у ТОВ «ЛЕВ ДЕВЕЛОПМЕНТС» приміщення №4, площею 22,1 кв.м., яке знаходиться на 26 поверсі за адресою: місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 72, (ТЦ «Олімпійський»).

Отже, лист ТОВ фірма «Троїцька» не спростовує факта знаходження за зазначеною адресою особи, уповноваженої представляти інтереси ліцензіата на час проведення перевірки.

Доказів на підтвердження того, що інспекційною групою вчинені дії по повідомленню ліцензіата про проведення контрольного заходу, ані під час розгляду справи місцевим судом, ані до апеляційної скарги відповідачем не надано.

До того ж, відповідач не позбавлений можливості внести зміни щодо дати проведення позапланового заходу, тим самим забезпечивши участь суб`єкта господарювання в ньому.

Отже, з огляду на вказані норми права та встановлені обставини справи, враховуючи, що відповідачем не було повідомлено ліцензіата про проведення позапланової перевірки, колегія суддів доходить до висновку, що невжиття контролюючим органом передбачених законом заходів щодо повідомлення ліцензіата про проведення перевірки, не може розцінюватись як недопуск суб`єктом господарювання до проведення перевірки, оскільки законодавець чітко передбачив, що відмова у проведенні перевірки передбачає або активні дії службових осіб ліцензіата по недопущенню органу ліцензування до перевірки, невиконання їх законних вимог, або ж усвідомлену умисну бездіяльність ліцензіата з метою переховування від членів комісії.

Колегія суддів вказує, що в даному випадку недопуску до проведення перевірки фактично не відбулось, оскільки відсутність посадових осіб суб`єкта господарювання, коли контролюючим органом здійснено виїзд з метою проведення перевірки, не підтверджено належними та допустимими доказами, акт про не допуск не підписаний жодним представником підприємства.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 17 вересня 2018 року у справі № 826/7786/18 та від 29 квітня 2020 року у справі №826/2338/17.

Крім того, згідно частини 7 статті 4 України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» у разі якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів допускають неоднозначне (множинне) трактування прав і обов`язків суб`єкта господарювання або повноважень органу державного нагляду (контролю), така норма трактується в інтересах суб`єкта господарювання.

Так, одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону).

Наприклад, у пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункту 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Відтак, колегія суддів доходить до висновку, що анулювання ліцензії, як найсуворіша санкція застосована безпідставно, а тому оскаржуване розпорядження Нацкомфінпослуг від 13 серпня 2019 року підлягає скасуванню, однак з підстав, викладених у даній постанові.

Посилання відповідача на те, що в додатку №3 реєстраційної картки позивача, поданої для внесення інформації до Державного реєстра фінансових установ, номер приміщення, офіса, тощо щодо місцезнаходження в будівлі №72 по вулиці Велика Васильківська в місті Києві зазначено не було, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такі не підтверджені жодними доказами та не спростовують наведених вище висновків суду.

Відповідно до пункта 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 33, 34, 243, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послу залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2020 року змінити.

Позов Кредитної спілки «Експрес Кредит Юніон Україна» задовольнити з підстав, викладених у мотивувальній частині даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді В.П. Мельничук

Я.М. Собків