Справа № 160/2644/20
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2020 року Справа № 160/2644/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -
06.03.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
В обґрунтування позовної заяви зазначається, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 27.06.2017 року володіє легковим автомобілем марки JAGUAR, модель F-PACE, рік випуску 2016, об`єм двигуна - 1999 куб. см., тип пального - дизель, реєстраційний номер НОМЕР_2 . При цьому, вказаний належний позивачеві на праві приватної власності автомобіль не є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2017 та 2018 роках, оскільки у Переліку легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо зазначених автомобілів: марка, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна, тип пального, та який щороку до 1 лютого податкового (звітного) року розміщує на своєму офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку, у 2017 році автомобіль позивача взагалі не значився, а «автомобіль марки JAGUAR модель F-PACE з об`ємом циліндрів двигуна 2.0 літра, тип пального дизель до 1 року випуску», було включено до вищезазначеного Переліку легкових автомобілів лише з 1 січня 2018 (звітного) року. Однак, як зазначає позивач, автомобіль, яким він володіє, 2016 року випуску з об`ємом циліндрів двигуна 1.999 літрів, таким чином, станом на початок 2018 року, він не може бути визнаний таким, що включений до вищезазначеного Переліку легкових автомобілів за 2018 рік, оскільки з дати його випуску пройшло більше 1 року та об`єм його циліндрів двигуна менше, ніж 2,0 літра. Також позивачем наголошується, що аналогічна позиція висловлена Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України у листі «Щодо визначення середньоринкової вартості легкового автомобіля» №3841-06/6370-07 від 05.02.2020р., наданому у відповідь на адвокатський запит, направлений його представником 29.01.2020р. Відтак, спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року прийнято до розгляду вищевказану позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження в адміністративній справі №160/2644/20, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) з 13.04.2020 року, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
Крім того, 01.04.2020р. на виконання вимог ухвали суду від 11.03.2020р. разом з відзивом на позовну заяву відповідачем надано копії витребуваних документів.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ч.1 ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Частиною 4 статті 243 КАС України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 243, 250, 257, 258, 262 КАС України, а також з урахуванням того, що з 12.05.2020 р. по 29.05.2020 р. включно, суддя Турова О.М. перебувала у відпустці, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні, а повне судове рішення складено першого робочого дня.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 , ОСОБА_1 є власником легкового автомобілю марки JAGUAR, модель F-PACE, рік випуску 2016, об`єм двигуна - 1999 куб. см., тип пального - дизель, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Не погодившись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами справи, суд зважає на таке.
Вказані спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Податковим кодексом України (далі - ПК України) в редакціях, що були чинними на момент їх виникнення.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 Податкового кодексу України).
Щодо податкового повідомлення-рішення від 10.04.2018р. за №10/1319, суд зазначає наступне.
01 січня 2015 року набрав чинності Закон України №71-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким шляхом викладення в новій редакції статті 267 ПК України було введено новий податок - транспортний податок.
Відповідно до статті 10 ПК України транспортний податок належить до місцевих податків.
Згідно з пунктом 10.2 статті 10 Податкового кодексу України місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).
Повноваження міських рад щодо податків та зборів визначені статтею 12 Податкового кодексу України.
Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
15.02.2017 року Дніпропетровською міською радою прийнято рішення №12/18 «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 № 5/6 "Про місцеві податки і збори на території міста», зокрема в частині визначення об`єкта оподаткування, платників податку, податкового періоду та інших обов`язкових елементів транспортного податку згідно зі ст.ст. 46-49, 267 ПК України.
Так, приписами підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.
Базою оподаткування відповідно до п.п.267.3.1 п.267.1 ст.267 Податкового кодексу, є легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.
1 січня 2017 року набрали чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21.12.2016р. № 1797-VIII (далі - Закон № 1797-VIII) та Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» від 20.12.2016р. №1791-VIII (далі - Закон № 1791-VIII), якими зокрема внесені зміни до статті 267 Податкового кодексу України, яка визначає основні елементи транспортного податку, порядок його обчислення та строки сплати.
Крім того, пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1791-VIII встановлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання Закону України від 20 грудня 2016 року № 1791-VIII, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України.
Як зазначалося вище, 01.01.2017 року набрали чинності Закон № 1791-VIII і Закон № 1797-VIII, якими пп.267.2.1 п.267.1 ст.267 ПК України викладено в наступній редакції:
«Об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального.
Щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна, тип пального.»
Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» визначено, що у 2017 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня становить 3200грн.
Викладене свідчить, що об`єктом оподаткування транспортним податком у 2017 році є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 1200000 грн. (3200 грн. х 375) і які вказані у переліку легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який розміщується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті.
Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року № 66 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.06.2017р. №428), (далі - Методика), встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей віднесення таких автомобілів до об`єктів оподаткування транспортним податком.
Пунктом 2 Методики визначено, що середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за такою формулою: Сср = Цн х (Г / 100), де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні з урахуванням марки, моделі, об`єму циліндрів двигуна, типу пального; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів з урахуванням строку експлуатації транспортних засобів у роках згідно з додатком 1 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 р. N 403 (Офіційний вісник України, 2013 р., N 44, ст. 1576).
Джерелом інформації для визначення ціни нового автомобіля є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) (пункт 3 Методики).
Інформація про ціни нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, об`єму циліндрів двигуна, типу пального подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) державним підприємством «Держзовнішінформ» до Мінекономрозвитку (пункт 4 Методики).
Відтак, перелік легкових автомобілів, які є об`єктом оподаткування у 2017 році (з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року), із зазначенням марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального, розміщується на офіційному веб-сайті центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі.
Згідно з положеннями п.267.4 ст.267 Податкового кодексу України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.
Відповідно до п.п.267.5.1 п.267.1 ст.267 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 ст.267 Податкового кодексу України передбачено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.
Суд, дослідивши Перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше 5 років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2017 (звітного) року, який розміщений на офіційному сайті Мінекономрозвитку, встановив відсутність у цьому переліку «автомобіля марки JAGUAR, модель F-PACE, з об`ємом циліндрів двигуна 2,0 л., тип пального - дизель».
Також відповідно до інформації, наведеної Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України у листі «Щодо визначення середньоринкової вартості легкового автомобіля» №3841-06/6370-07 від 05.02.2020р., наданому у відповідь на адвокатський запит, направлений представником позивача 29.01.2020р., автомобіль марки JAGUAR F-PACE з об`ємом циліндрів двигуна 2,0 л., дизель, не було включено до вищевказаного Переліку у 2017 році, а до 1 року експлуатації (включно), було включно до Переліку у 2018 році.
Водночас, межі повноважень контролюючого органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі розміщеної на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, які є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2017 році, оскільки приписами абз.2 п.п.267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК України в редакції Закону №1797-VIII повноваження з визначення середньоринкової вартості автомобілів покладено саме на центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, а не на податкові органи.
За наведених обставин, суд погоджується з доводами позивача про те, що його автомобіль не входить до Переліку легкових автомобілів, з року випуску яким минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2017 (звітного) року, розміщеного на офіційному веб-сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.
Таким чином та з урахуванням приписів ст. 267 ПК України, автомобіль позивача не підпадає під визначення об`єкту оподаткування транспортним податком у 2017 році, отже, спірне податкове повідомлення-рішення від 10.04.2018р. за №10/1319 є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині - задоволенню.
Так, протягом 2018 року норми пп. 267.2.1 п.267.1 ст.267 Податкового кодексу України, яким визначено об`єкт оподаткування транспортним податком, не зазнали змін та діяли в редакції Закону № 1791-VIII і Закону № 1797-VIII, яка була наведена вище.
База оподаткування, визначена приписами п.п.267.3.1 п.267.1 ст.267 Податкового кодексу, у 2018 році також не змінилася.
Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» визначено, що у 2018 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня становить 3723 грн.
Викладене свідчить, що об`єктом оподаткування транспортним податком у 2018 році є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 1396125 грн. (3723грн. х 375) і які вказані у переліку легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який розміщується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті.
Як вище зазначалось, Перелік легкових автомобілів, які є об`єктом оподаткування у 2018 році (з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року), із зазначенням марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального, розміщується на офіційному веб-сайті центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі.
Суд дослідив Перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше 5 років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати встановленої законом на 1 січня 2018 (звітного) року, який розміщений на офіційному сайті Мінекономрозвитку, та встановив наявність у ньому «автомобіля марки JAGUAR, модель F-PACE, рік випуску до 1 року (включно), з об`ємом циліндрів двигуна 2,0 л., тип пального - дизель».
Відповідно до інформації, наведеної Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України у листі «Щодо визначення середньоринкової вартості легкового автомобіля» №3841-06/6370-07 від 05.02.2020р., копія якого міститься в матеріалах справи, автомобіль марки JAGUAR F-PACE, з об`ємом циліндрів двигуна 2,0 л., дизель до 1 року експлуатації (включно), було включно до Переліку у 2018 році.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач є власником легкового автомобіля марки JAGUAR, модель F-PACE, рік випуску - 2016, об`єм двигуна - 1999 куб. см., тип пального - дизель, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Посилання позивача на те, що оскільки транспортний засіб, що належить йому на праві власності, має об`єм двигуна 1,999 л., а відповідно до Переліку автомобілів, що є об`єктами оподаткування у 2018 році, до нього включений автомобіль тієї самої марки, моделі, типу пального, але з об`ємом двигуна 2,0 л, то його транспортний засіб за технічними характеристикам не співпадає з автомобілями, що є об`єктами оподаткування транспортним податком у 2018 році, а тому, відповідно, не є об`єктом оподаткування, суд вважає хибними, виходячи з такого.
Мінекономрозвитку України у Переліку легкових автомобілів, які є об`єктами оподаткування у 2018 році (з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року), зазначає об`єм двигуна всіх легкових автомобілів, не у куб. см, як це зазвичай вказується в реєстраційних документах на транспортний засіб, а у літрах, з урахуванням закруглення до найближчого основного розряду.
Так, враховуючи, що 1000 куб.см. є еквівалентом 1,0 літру, об`єм циліндрів двигуна 1,999 л., з урахуванням закруглення до найближчого основного розряду дорівнює 2,0 літра.
Наведене також зазначено Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України у листі «Щодо визначення середньоринкової вартості легкового автомобіля» №3841-06/6370-07 від 05.02.2020р.
Таким чином, доводи позивача щодо того, що автомобіль, яким він володіє, має об`єм циліндрів двигуна - 1.999 літрів, а не 2,0 літра, і відповідно, не може бути визнаний таким, що включений до Переліку автомобілів, що є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2018 рік, є безпідставними.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 12.06.2018 у справі №813/3965/17, від 21.02.2019 у справі №804/1912/18, від 18.04.2019 у справі №824/720/16-а.
Щодо посилання позивача на той факт, що автомобіль, яким він володіє, 2016 року випуску, тобто станом на початок 2018 року є автомобілем, з випуску якого пройшло більше 1 року, і відповідно, не може бути визнаний таким, що включений до Переліку автомобілів, що є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2018 році, суд зазначає наступне.
Так, відповідно до підпункту 14.1.220 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України рік виготовлення транспортного засобу - календарна дата виготовлення транспортного засобу (день, місяць, рік); для транспортних засобів, календарну дату виготовлення яких визначити неможливо, - 1 січня року виготовлення, зазначеного в реєстраційних документах.
З наведених приписів податкового законодавства слідує, що така дата виготовлення транспортного засобу, як 1 січня року виготовлення, зазначеного в реєстраційних документах, застосовується тільки у випадку, коли календарну дату виготовлення автомобіля визначити неможливо.
Разом з цим, позивач не надав жодних доказів щодо неможливості визначення календарної дати виготовлення транспортного засобу.
Разом з цим, відповідно до пункту 6.3 розділу 6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за № 1074/8395) (далі - Методика) визначення року виготовлення колісних транспортних засобів (надалі також - КТЗ) здійснюється на підставі даних його виробника, які зазначаються у VIN-коді.
Відповідно до підпункту 6.3.1. пункту 6.3 розділу 6 Методики, при визначенні року виготовлення КТЗ необхідно враховувати те, що за міжнародним стандартом ISO 3779-1983 виробники КТЗ зазначають у VIN-коді календарний або модельний рік виготовлення КТЗ, тобто наступний модельний рік починається після 1 липня поточного календарного року. Згідно з міжнародним стандартом ISO 3779-1983 для кодування модельного року виготовлення КТЗ в описовій частині VIN-коду рекомендовано використання символів, наведених у таблиці 3.1 додатка 3.
Згідно з Приміткою до Таблиці 3.1. Кодування модельного року виготовлення КТЗ в описовій частині VIN-коду додатка 3 Додаткові нормативні дані Методики зазначено, що американські, більшість європейських і азіатських виробників КТЗ кодують модельний рік виготовлення в 10-й позиції VIN-коду.
В свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 , копія якого міститься в матеріалах справи, визначено номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_3 .
Таким чином, десята позиція VIN-коду (номер шасі (кузова, рами)) автомобіля позивача є Н, що відповідно до Таблиці 3.1. Кодування модельного року виготовлення КТЗ в описовій частині VIN-коду додатка 3 Додаткові нормативні дані Методики визначає 2017 рік виготовлення.
Відповідно до підпункту 6.3.3 пункту 6.3 розділу 6 Методики за рік виготовлення КТЗ приймається календарна дата його виготовлення з обов`язковим зазначенням при цьому дня та місяця цього року. Якщо календарну дату виготовлення визначити неможливо, то за основу береться модельний рік виготовлення, визначений за його VIN-кодом, з урахуванням календарної дати першого документального підтвердження будь-якої дії з даним КТЗ, що зазначена у супровідних документах (дати придбання, дати оформлення митних документів, дати першої реєстрації КТЗ тощо). Датою першої реєстрації КТЗ, який був у користуванні (зокрема який ввозиться на митну територію України), є дата, що зазначена в спеціальній графі свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта) КТЗ, або дата видачі свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта). У разі відсутності даних про календарну дату першого документального підтвердження будь-якої дії з даним КТЗ або виникнення сумнівів щодо її достовірності, коли встановлений модельний рік виготовлення КТЗ збігається з роком виготовлення, зазначеним у свідоцтві про реєстрацію, під час оцінки за дату виготовлення береться 1 січня встановленого за VIN-кодом модельного року. Якщо встановлений за VIN-кодом модельний рік виготовлення не збігається з роком виготовлення КТЗ, який зазначено в свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті), і перевищує його, під час оцінки за дату виготовлення приймається 1 липня зазначеного в реєстраційних документах року. Якщо зазначене перевищення становитиме понад 1 рік, то за дату виготовлення беруть 1 січня модельного року.
Враховуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що оскільки встановлений за VIN-кодом НОМЕР_3 модельний рік виготовлення авто позивача - 2017 рік, проте у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 - рік випуску значиться 2016 рік, таким чином, з урахуванням приписів підпункту 6.3.3 пункту 6.3 розділу 6 Методики, оскільки встановлений за VIN-кодом модельний рік виготовлення не збігається з роком виготовлення КТЗ, який зазначено в свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті), і перевищує його, але таке перевищення становить до 1 року, то за дату виготовлення приймається 1 липня зазначеного в реєстраційних документах року, тобто у даному випадку 1 липня 2016 року.
З огляду на наведене, оскільки до Переліку легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше 5 років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2018 (звітного) року, який розміщений на офіційному сайті Мінекономрозвитку, включено «автомобіль марки JAGUAR, модель F-PACE, рік випуску до 1 року (включно), з об`ємом циліндрів двигуна 2,0 л., тип пального - дизель», а однорічний строк з дати виготовлення автомобіля позивача (1 липня 2016 року) настав 01.07.2017 року, то відповідно до положень підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України та вищезазначеного Переліку автомобілів, що є об`єктами оподаткування транспортним податком в 2018 році, - автомобіль позивача не є об`єктом оподаткування за базовий податковий період - 2018 рік.
Таким чином, суд погоджується з доводами позивача про те, що станом на початок 2018 року його автомобіль є автомобілем, з випуску якого пройшло більше 1 року, і, відповідно, він не може бути визнаний таким, що включений до Переліку за 2018 рік і бути об`єктом оподаткування транспортним податком за цей період.
Також суд повторно наголошує, що обов`язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. З огляду на викладене, при прийнятті податкового повідомлення-рішення податковим органом повинна використовуватися інформація про автомобілі, яка отримана від Мінекономрозвитку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду.
Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.
Крім того, позивачем у позові заявлено клопотання щодо стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, у сумі 2000,00грн., при вирішенні якого суд керуються наступними нормами КАС України.
Так, за змістом приписів ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 1 та 2 статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Як зазначалося вище, за правилами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.
Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Судом встановлено, що на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн. останнім до суду надано ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ №1016208, в якому міститься посилання на Договір про надання правової допомоги від 02.01.2020р., та копію свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю на ім`я ОСОБА_2 серія ДП № 2946 від 20.07.2015 р.
Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16.
Таким чином, з огляду на те, що позивачем не надано належних в розумінні ст.73 КАС України доказів на підтвердження здійснення відповідних витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2000,00грн., суд доходить висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи.
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
У задоволенні клопотання позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 01.06.2020 року.

Суддя О.М. Турова