Справа № 640/9464/20
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2020-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

29 травня 2020 року м. Київ № 640/9464/20

Cуддя Окружного адміністративного суду міста Києва Арсірій Р.О., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

за позовом Арбітражного керуючого ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України

про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

28 квітня 2020 року до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява арбітражного керуючого ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України з позовом про визнання протиправним та скасування рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 07.08.2018 у частині застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

До позовної заяви також додано заяву про поновлення пропущеного строку. В обгрунтування зазначила, що 23.12.2019 нею було подано позовну заяву до Київського окружною адміністративного суду. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2020 адміністративну справу №11320/269/20 передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва. Після розгляду заяви Окружним адміністративним судом міста Києва була винесена ухвала про повернення позовної заяви, в якій зазначено, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом. Також посилалася на рішення різних судів України та додатково вказала, що вона оскаржувала наказ Міністерства юстиції, а не рішення дисциплінарної комісії, на що було витрачено певний час.

Ухвалою суду від 04.05.2020 визнано неповажними підстави пропущеного строку звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду. Позовну заяву - залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків, тривалістю десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі суду вказано, що суд визнає неповажними підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду, вказані позивачем у заяві, а тому позивачу, для виконання вимог ч. 1ст. 123 КАС України слід вказати інші підстави для поновлення строку звернення до суду та надати платіжне доручення про сплату судового збору у розмірі 840,80 грн.

25.05.2020 від арбітражного керуючого ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення, в яких остання зазначає про обставини, про які вказувала в позовній заяві та в заяві про поновлення строку. Інших підстав для поновлення строку звернення до суду не вказала.

Дослідивши матеріали справи та письмові пояснення позивача від 25.05.2020, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Ілхан проти Туреччини" зазначено, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (Ilhan v. Turkey № 22277/93).

Відтак, з метою забезпечення принципу правової визначеності та запобігання порушенню принципу верховенства права суди повинні досліджувати дотримання строку звернення до суду, причини його пропуску та послідовно застосовувати відповідні правові наслідки його спливу.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що саме строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності, остаточності та захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка б могла виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (рішення від 09.01.2013 року у справі "Олександр Волков проти України" (п.137), рішення від 22.10.1996 року у справі "Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства" (п. 51).

Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить вказана позиція Суду, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

В той же час у своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див.Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Подібний за змістом висновок наведено Європейським судом з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 року (справа "Каменівська проти України"), згідно якої право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...".

Згідно зі статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

В наказі Міністерства юстиції України від 23.08.2018 №2784/5 про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого ОСОБА_1 зазначено, що його прийнято на підставі протоколу засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 07.08.2018 №73/08/18, яке є предметом спору в даній справі.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.02.2019 в адміністративній справі №620/3811/18 встановлено, що рішенням Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), оформленим протоколом від 07.08.2018 №73/08/18, більшістю голосів вирішено, у тому числі: за результатами заслуховування пояснень арбітражного керуючого та вивчення матеріалів перевірки застосувати до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідаторів) на підставі подання №1136 від 23.07.2018; внести подання до Міністерства юстиції України про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора). 07.08.2018 Дисциплінарною комісією арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідатора) складено подання №853 до Міністерства юстиції України про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

З урахуванням доводів позивача, змісту наказу Міністерства юстиції України від 23.08.2018 №2784/5 та рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.02.2019, суд доходить висновку, що позивач могла та повинна була дізнатись про порушене право, інтерес внаслідок прийняття оскаржуваного рішення від 07.08.2018 після ознайомлення з наказом від 23.08.2018 №2784/5, позивачу було відомо про порушене право, інтерес внаслідок ухвалення оскаржуваного рішення від 07.08.2018 №73/08/18 і станом на час звернення до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом про скасування наказу від 23.08.2018 №2784/5. Крім того, в рішенні Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.02.2019 викладено зміст оскаржуваного рішення від 07.08.2018 №73/08/18, що також свідчить про те, що позивач могла та повинна була дізнатись про порушене право, інтерес в зв`язку з прийняттям оскаржуваного рішення.

З огляду на такі висновки суду, помилковими є доводи позивача про те, що про порушене право інтерес вона дізналась з постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.06.2019 в адміністративній справі №620/3811/18.

Отже, з наведеного вбачається, що позивачем зазначений строк було пропущено. Доказів щодо неможливості звернення до суду із відповідним позовом в межах строку, встановленого законом, позивачем суду не надано, відтак його доводи наведені у заяві про поновлення строку звернення, не приймаються судом.

З огляду на встановлені обставини, слід дійти висновку про пропущення позивачем строку звернення до суду без поважних причин.

Згідно з частиною третьою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про пропущення позивачем строку звернення до суду без поважних причин, позовна заява підлягає поверненню.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Повернути позовну заяву арбітражного керуючого ОСОБА_1 .

2. Копію ухвали про повернення позовної заяви невідкладно надіслати позивачеві разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

3. Довести до відома позивача, що у відповідності до частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.О. Арсірій