Справа № 640/3593/20
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2020-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2020 року м. Київ № 640/3593/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., вирішивши у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування звукозаписувальним засобом адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Тетяни Леонідівни

про визнання протиправним та скасування постанови , зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач, боржник) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Тетяни Леонідівни (далі також - відповідач, приватний виконавець), в якому просить:

1) визнати дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелкіної (Вольф) Тетяни Леонідівни при винесенні:

- постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 60294163 від 11.10.2019 року відносно ОСОБА_1 ,

- постанови про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди №60294163 від 21.10.2019 року;

- постанови про арешт коштів боржника ОСОБА_1 . №60294163 від 21.10.2019 року;

2) визнати протиправними та скасувати у повному обсязі акти індивідуальної дії:

- постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №60294163 від 11.10.2019 року відносно ОСОБА_1 ;

- постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди №60294163 від 21.10.2019 року;

- постанови про арешт коштів боржника ОСОБА_1. №60294163 від 21.10.2019 року.

3) зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т. Л. зняти арешт з карткового рахунку № НОМЕР_1 в рамках Зарплатно-карткового проекту КО «Котовськ-благоустрій» в АТ «УкрСиббанк» (юридична особа: м. Київ, вул. Андріївська, 2/12, МФО 351005, ).

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що в порушенням Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем не направлено, а позивачем, в свою чергу, як боржником у виконавчому провадженні, не отримано оскаржуваних постанов.

Крім того, приватним виконавцем незаконно накладено арешт на картковий рахунок позивача № НОМЕР_1 в рамках Зарплатно-карткового проекту КО «Котовськ-благоустрій» в АТ «УкрСиббанк» та не визначено порядку звернення стягнення на заробітну плату боржника.

Зокрема, на переконання позивача, приватним виконавцем не здобуто жодного доказу перебування майна боржника в м. Києві, що підтверджує протиправність відкриття виконавчого провадження №60294163.

Враховуючи викладене, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.03.2020 року відкрито провадження у справі з правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання призначено на 30.03.2020 року.

Пунктами 7, 8 резолютивної частини ухвали витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №60294163. Зобов`язано відповідача подати до суду належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №60294163 та відзив відповідно до статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України), який, з урахуванням вимог статей 269, 287 КАС України у строк до початку судового засідання у цій справі.

Зокрема, пунктом 4 резолютивної частини ухвали встановлено, що питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду - розглянути після отримання відзиву та матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до Довідки від 30.03.2020 року у зв`язку з неявкою представників сторін, судом ухвалено відкласти судове засідання.

Згідно з частиною четвертою статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Водночас, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідачем у встановлений ухвалою від 12.03.2020 року строк витребувані документи не подано, в той час, як відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, уповноваженою особою відповідача копію ухвали суду від 12.03.2020 року про відкриття провадження у справі отримано 19.03.2020 року.

З огляду на відсутність витребуваних матеріалів виконавчого провадження, судом відкладено розгляд справи на 06.04.2020 року, про що повідомлено сторін, зокрема, відповідача, у порядку статті 124 Кодексу адміністративного судочинства України.

Через канцелярію суду 31.03.2020 року надійшло клопотання відповідача від 27.03.2020 року про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що з 12.03.2020 року в Україні запроваджено карантин та лист Ради суддів України від 16.03.2020 року №9рс-186/20, змістом якого рекомендовано утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової участі учасників справи.

Проте, до цього клопотання ні відзиву на позов, ні витребуваних матеріалів виконавчого провадження не долучено.

У судове засідання 06.04.2020 року сторони не прибули.

Згідно з частиною четвертою статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено невиконання відповідачем вимог ухвали від 12.03.2020 року в частині надання матеріалів виконавчого провадження. Зави у порядку статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем не заявлено. Інших клопотань не подано.

З огляду на відсутність матеріалів виконавчого провадження у матеріалах справи, суд дійшов висновку про відкладення судового засідання до 22.04.2020 року, про що повідомлено сторін у порядку статті 129 Кодексу адміністративного судочинства України.

З матеріалів справи судом встановлено, що Окружним адміністративним судом міста Києва на електронну пошту відповідача направлено текст повістки та повідомлено про необхідність надання суду копій матеріалів виконавчого провадження, яке підтверджено та отримано відповідачем 13.04.2020 року.

У судове засідання 22.04.2020 року сторони не прибули.

Згідно з частиною четвертою статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідачем ухвали суду від 12.03.2020 року в частині обов`язку надання доказів не виконано, заяв, клопотань у порядку статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України про продовження процесуального строку встановленого судом для подання витребуваних доказів, або про неможливість подання доказів, не подано.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.04.2020 року застосовано до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни (посвідчення від 29.11.2019 року №0432) захід процесуального примусу шляхом накладення штрафу в порядку частини першої статті 145 та частини першої статті 149 Кодексу адміністративного судочинства України. Стягнуто в дохід Державного бюджету України з Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни (іпн. НОМЕР_2 ) штраф у сумі 6 081,00 грн. на рахунок Державної судової адміністрації України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.04.2020 року витребувано повторно у Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №60294163. Належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №60294163 (із супровідним листом) зобов`язано подати до канцелярії суду до 27.04.2020 року. Попереджено, що відповідно до частини восьмої статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, визначені цим Кодексом. Відкладено судове засідання до 28.04.2020 року.

Через канцелярію суду 28.04.2020 року відповідачем подано відзив на позов та витребувані матеріали виконавчого провадження №60294163.

Відповідач проти позову заперечує, з огляду на те, що права боржника у виконавчому провадженні №60294163 дотримано, а саме надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження. Крім того, відповідач зауважує, що стягувачем надано достатню інформацію щодо рахунків боржника у межах виконавчого округу міста Києва, з огляду на що, у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку із пред`явленням виконавчого документа не за місцем виконання.

У судове засідання 28.04.2020 року сторони не прибули.

Згідно з частиною четвертою статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З метою складення повного судового рішення та його проголошення у порядку частини першої статті 271 Кодексу адміністративного судочинства України судом відкладено судове засідання на 21.05.2020 року.

У судове засідання 21.05.2020 року сторони не прибули.

Згідно з частиною четвертою статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши подані відповідачем копії матеріалів виконавчого провадження, суд дійшов висновку про об`єктивну неможливість вирішення питання поновлення строку звернення до суду позивачем, розгляду адміністративної справи №640/3593/20 відповідно до позовних вимог та про вирішення питання витребування доказів з огляду на наступне.

Предметом адміністративної справи №640/3593/20 є, зокрема, питання протиправності постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни від 11.10.2019 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 60294163, боржником у якому визначено ОСОБА_1 .

В обґрунтування цієї позовної вимоги позивачем зазначено, що у відповідь на адвокатський запит адвоката Кресюка В.А., який представляє інтереси останнього, від 21.01.2020 року №7/7, приватним виконавцем листом від 31.01.2020 року надано копію постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни від 11.10.2019 року про відкриття виконавчого провадження ВП №60282251, боржником у якому визначено ОСОБА_3 .

Крім того, дослідивши копії матеріалів виконавчого провадження, наданих відповідачем на ухвалу суду від 12.03.2020 року про відкриття провадження у справі, замість надання постанови про відкриття виконавчого провадження №60294163, приватним виконавцем долучено копію постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни від 11.10.2019 року про відкриття виконавчого провадження ВП №60282251, боржником у якому визначено ОСОБА_3 .

Надана приватним виконавцем постанова не є предметом спору, оскільки не стосується особи позивача, та винесена у межах виконавчого провадження №60282251, в той час, як предметом спору позивачем ОСОБА_1 визначено, зокрема, постанову про відкриття виконавчого провадження №60294163.

Зазначене перешкоджає об`єктивному та всебічному розгляду адміністративної справи №640/3593/20 судом, з огляду на що, суд дійшов висновку про витребування у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни належним чином засвідченої копії постанови про відкриття виконавчого провадження №60294163 та докази направлення цієї постанови боржнику ОСОБА_1 .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2020 року витребувано у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни належним чином засвідчені копії постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №60294163 та належний доказ надіслання цієї постанови ОСОБА_1 (відповідно до вимог частини першої статті 28 Закону України 02.06.2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження"), які надати таким чином, щоб 27.05.2020 року витребувані документи знаходилися в канцелярії суду. Відкладено судове засідання до 01.06.2020 року.

Електронною поштою 25.05.2020 року та через канцелярію суду 26.05.2020 року відповідачем подано ідентичні заяви про долучення доказів, а саме копій матеріалів виконавчого провадження №60294163, витребуваних ухвалою суду від 21.05.2020 року.

У судове засідання 01.06.2020 року сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не прибули.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на наявність у матеріалах справи матеріалів виконавчого провадження №60294163, суд дійшов висновку про можливість здійснення розгляду питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду та вирішення справи за відсутності сторін.

Щодо питання поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд дійшов наступних висновків.

В обґрунтування заяви від 02.03.2020 року про поновлення строку звернення до адміністративного суду, представником позивача зазначено, що 23.12.2019 року ОСОБА_1 , у зв`язку із тим, що його банківську картку для нарахування заробітної плати заблоковано, звернувся до банківської установи АТ «Банк Форвард», представником якої повідомлено позивача, що на його банківський рахунок приватним виконавцем Вольф Т.Л. накладено арешт в межах виконавчого провадження №60294163.

Цього ж дня, 23.12.2019 року, позивач звернувся до Подільського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, працівниками якого складено від імені позивача на адресу приватного виконавця Вольф Т.Л. заяву про отримання копії виконавчого напису від 15.08.2019 року №2650.

19.01.2020 року позивачем отримано лист приватного виконавця Вольф Т.Л. з додатком - копією виконавчого напису від 15.08.2019 року №2650.

19.01.2020 року між позивачем та адвокатом Кресюном В.А. укладено Договір про надання правової допомоги.

У зв`язку із тим, що у позивача були відсутні жодні копії документів виконавчого провадження №60294163, окрім копії виконавчого напису від 15.08.2019 року №2650, 21.01.2020 року адвокатом Кресюном В.А. складено адвокатський запит №7/7 на адресу приватного виконавця Павелків (Вольф) Т.Л. про надання належним чином засвідчених копій виконавчого провадження №60294163.

06.02.2020 року у відповідь на адвокатський запит представником позивача отримано копії виконавчого провадження №60294163.

Водночас, серед документів виконавчого провадження №60294163, направлених приватним виконавцем, представник позивача звертає увагу, що приватним виконавцем долучено копію постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни від 11.10.2019 року про відкриття виконавчого провадження ВП №60282251, боржником у якому визначено ОСОБА_3 , а не боржника у виконавчому провадженні №60294163 ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, представник позивача просить суд визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду ОСОБА_1 , оскільки жодна з оскаржуваних постанов приватного виконавця позивачу не направлялися, та останнім не отримувалися у встановлений Законом України «Про виконавче провадження» спосіб та строк.

Вирішуючи питання визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Статтею 287 КАС України встановлено особливості провадження у справа з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Пунктом 1 частини другої статі 287 КАС України передбачено, що позовну заяву може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Згідно із статтею 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Дослідивши докази, долучені представником позивача в обґрунтування заяви про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, копії матеріалів виконавчого провадження №60294163, суд дійшов висновку про задоволення заяви представника позивача з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 28 Закону України від 02.06.2016 року

№ 1404-VIII «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Отже, приватним виконавцем постанову про відкриття виконавчого провадження має бути направлено рекомендованим поштовим відправленням, докази чого мають міститься у матеріалах виконавчого провадження.

Водночас, жодного доказу направлення та отримання ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження, яку мало б бути відправлено приватним виконавцем рекомендованим повідомленням, матеріали виконавчого провадження №60294163 не містять.

Суд не приймає до уваги долучений приватним виконавцем до відзиву Список №560 ф.103 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих (дата невідома), оскільки цей Список є доказом направлення якогось поштового відправлення ОСОБА_3 за адресою Кишин, Житомирська обл., 11040, проте не боржника у виконавчому провадженні №60294163.

Крім того, у матеріалах виконавчого провадження №60294163 містяться супровідні листі від 11.10.2019 року про направлення постанови про відкриття виконавчого провадження, від 21.11.2019 року про направлення постанови про звернення стягнення на звернення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, від 29.11.2019 року про стягнення з боржника основної винагороди.

Одним з адресатів у цих супровідних листах зазначено ОСОБА_1 , разом з тим, приватним виконавцем зазначено адресу боржника « АДРЕСА_1 », що унеможливлює отримання поштового відправлення адресатом ОСОБА_1 та взагалі ставить під сумнів факт направлення приватним виконавцем оскаржуваних постанов боржнику, оскільки така адреса є неповною.

Приватним виконавцем не надано доказів, на кшталт, списку згрупованих поштових відправлень, або рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, які б спростовували встановлене судом.

Зокрема, на підтвердження доводів представника позивача, як у матеріалах справи, так і у матеріалах виконавчого провадження №60294163 містяться копії:

- заяви ОСОБА_1 від 23.12.2019 року (вх. привтаного виконаця 08.01.2020 року), в якій позивач просить надати йому для ознайомлення матеріали виконавчого провадження №60294163 про стягнення заборгованості по кредитному договору (виконавчий напис 2650 від 15.08.2019 року), а саме копію виконавчого напису;

- відповідь приватного виконавця від 16.01.2020 року на заяву від 23.12.2019 року, в додатках до якої міститься копія виконавчого напису №2650 від 15.08.2019 року, виданого приватним нотаріусом ІМНО Київської області Кондратюк В.С.;

- договору про надання правової допомоги адвоката від 19.01.2020 року №2, укладеного між адвокатом Кресюном В.А. та Михайловським В.В., предметом якого є представництво інтересів та надання правової допомоги у правовідносинах, які виникли між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Форвард» по кредитному договору №200124633 від 07.02.2018 року;

- ордеру від 21.01.2020 року серії ОД№412099 на представництво інтересів ОСОБА_1 адвокатом Кресюном В.А. у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л.;

- адвокатського запиту від 21.01.2020 року №7/7, отриманого приватним виконавцем вх.30.01.2020 року №9;

- відповідь приватного виконавця від 31.01.2020 року на адвокатський запит від 21.01.2020 року №7/7, до якого долучено копію виконавчого напису №2650 від 15.08.2019 року, копію заяви стягувача про примусове виконання рішення, копію постанови про стгянення з боржника основної винагороди від 21.11.2019 року №60294163, копію постанови про арешт коштів боржника від 21.11.2019 року №60294163, а також, як вказано у цьому переліку постанову про відкриття виконавчого провадження від 11.10.2019 року №60294163.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що приватним виконавцем листом від 31.01.2020 року надано копію постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни від 11.10.2019 року про відкриття виконавчого провадження ВП №60282251, боржником у якому визначено ОСОБА_3 , що також унеможливило ознайомлення позивача із постановою про відкриття виконавчого провадження №60294163, в якому останній є боржником.

На переконання суду, встановлені обставини свідчать про необізнаність боржника щодо існування виконавчого провадження №60294163 з незалежних від нього причин, що відповідачем не спростовано, а матеріалами виконавчого провадження №60294163, наданими приватним виконавцем, навпаки, підтверджено.

Дійсно, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Суд зазначає, що практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Водночас, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі також - Конвенція), необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Зокрема, у рішенні від 04.12.1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейським судом з прав людини зазначено, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13.01.2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28.10.1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейським Судом з прав людини вказано, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Так, предметом спору є постанови приватного виконавця від 11.10.2019 року про відкриття виконавчого провадження ВП №60294163; від 21.10.2019 року про стягнення з боржника основної винагороди; від 21.10.2019 року про арешт коштів боржника.

Водночас, до адміністративного суду із цим позовом позивач звернувся лише 14.02.2020 року.

Отже, встановлений статтею 287 КАС України десятиденний строк звернення до суду позивачем пропущенно.

Проте, у межах розгляду справи №640/3593/20 позивачем визнано пропуск строку звернення до суду, який обґрунтовано причинами, які на думку суду, впливали на об`єктивну неможливість звернення до суду у відповідний процесуальний строк, що, у відповідності до статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, надає право позивачу на звернення до адміністративного суду із позовом.

З огляду на викладене, суд вважає, що поновлення строку звернення до суду за даних обставин є дотриманням права позивача на доступ до правосуддя та права заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

15.08.2019 року Приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Кондратюком В.С. вчинено виконавчий напис №2650 від 15.08.2019 року, в якому стягувачем визначено АТ «Банк Форвард», боржником - ОСОБА_1 , позивача у справі.

Загальна сума, що підлягає стягненню з боржника складає 16 087, 14 грн. (шістнадцять тисяч вісімдесят сім грн. 14 коп.).

11.10.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Вольф Т.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №60284163 на підставі виконавчого напису нотаріуса №2650 від 15.08.2019 року.

21.11.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Вольф Т.Л. винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 1 608, 71 грн.

21.11.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Вольф Т.Л. винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 , що містяться, зокрема, на рахунку Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», МФО 351005.

29.11.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Вольф Т.Л. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію та інші доходи боржника.

Не погоджуючись із діями приватного виконавця та вважаючи постанови про відкриття виконавчого провадження, стягнення з боржника основної винагороди та арешту коштів протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 1 Закону України 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон № 1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із статтею 2 Закону №1404 виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Частиною першою статті 5 Закону № 1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Пунктом 3 частиною першою статті 3 Закону № 1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до статті 89 Закону України від 02.09.1993 року №3425-XII «Про нотаріат» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №3425) у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання.

Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Отже, Законом №3425 встановлено вимоги до виконавчого напису нотаріуса, що є виконавчим документом, відповідно до Закону № 1404.

Абзацами 1, 2 частини першої статті 4 Закону №1404 встановлено, що у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Суд зауважує, що пункти 3, 4 частини першої статті 4 Закону №1404 законодавцем визначено як імперативні норми права, з огляду на що, виконавчий напис має обов`язково містити як прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові боржника, так і відомості щодо адреси місця проживання чи перебування боржника.

Відповідно до частини першої статті 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно до абзацу 5 статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV (надалі - Закон №1382-IV) в редакції за період з 11.12.03 року по 02.09.2014 р. «місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік»;

Згідно з абзацом 5 статті 3 Закону України від 11.12.2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово.

Дослідивши виконавчий напис №2650 від 15.08.2019 року судом встановлено, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: Одеська область, Котовський район, село Новоселівка.

Разом з тим, у виконавчому написі не зазначено ні назви вулиці, ні номеру будинку, в якому зареєстрований ОСОБА_1 .

Отже, слід дійти висновку, що виконавчий напис не відповідає формальним вимогам до виконавчого листа, встановленими Законом №1404 в частині зазначення адреси реєстрації (місця проживання) боржника.

Пунктом 6 частини четвертої статті 4 Закону №1404 передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Так, реєстрація місця проживання це спосіб повідомлення держави про місце проживання особи, встановлення офіційної адреси.

Згідно з абзацами 2, 3 частини першої статті 28 Закону №1404 документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

На переконання суду, зазначення адреси місця реєстрації (місця проживання) боржника у виконавчому документі є гарантією дотримання прав боржника у відповідному виконавчому провадженні, передбачених Законом №1404, зокрема, права бути обізнаним про наявність щодо нього виконавчого провадження, на отримання процесуальних документів, винесених у межах виконавчого провадження, а також права на їх оскарження.

Отже, у приватного виконавця були наявні підстави для повернення виконавчого напису №2650 від 15.08.2019 року.

Зокрема, порушення зазначених прав боржника ОСОБА_1 мають своє відображення у матеріалах виконавчого провадження №60294163, а саме, у супровідних листах від 11.10.2019 року про направлення постанови про відкриття виконавчого провадження, від 21.11.2019 року про направлення постанови про звернення стягнення на звернення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, від 29.11.2019 року про стягнення з боржника основної винагороди.

Так, під час вирішення судом питання поважності причин пропуску позивачем строку звернення суду, судом встановлено, що приватним виконавцем зазначалося адресу боржника « АДРЕСА_1.», що унеможливлює отримання поштового відправлення адресатом ОСОБА_1 .

Крім того, судом поставлено під сумнів факт направлення приватним виконавцем оскаржуваних постанов боржнику, оскільки така адреса є неповною, що відповідачем не спростовано.

Суд також звертає увагу, що стягувачем не зазначалося альтернативного варіанту направлення приватним виконавцем процесуальних документів виконавчого провадження, як електронної пошти або іншої адреси боржника.

Отже, слід дійти висновку, що приватний виконавець, приймаючи до виконання виконавчий напис №2650 від 15.08.2019 року, не володів відомостями щодо місця проживання, реєстрації або електронної адреси боржника.

Крім того, відповідачем не надано суду належного доказу направлення боржнику оскаржуваних постанов навіть на адресу, вказану у супровідних листах у відповідності до адреси, зазначеній у виконавчому написі.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про протиправність постанови приватного виконавця Вольф Т.Л. від 11.10.2019 року про відкриття виконавчого провадження ВП №60294163 на підставі виконавчого напису №2650 від 15.08.2019 року, та протиправності подальшого прийняття оскаржуваних постанов у межах виконавчого №60294163.

Відповідно до частини сьомої статті 31 Закону №1403 приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Отже, з огляду на визнання судом постанови про відкриття виконавчого провадження №60294163, слід дійти висновку про протиправність постанови про стягнення основної винагороди, як похідної позовної вимоги.

Щодо постанови приватного виконавця від 21.11.2019 року про арешт коштів боржника, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статі 48 Закону № 1404 звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту ... на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

Згідно з частинами першою-третьою статті 56 Закону № 1404 арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Згідно з частинами першою-третьою статті 68 Закону № 1404 стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Згідно з частиною першою статті 69 Закону № 1404 підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Згідно з частинами першою, другою статті 70 Закону № 1404 розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків

В даному випадку, як зазначено вище, постановою від 29.11.2019 року у виконавчому провадженні №60294163 звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в порядку статей 68, 69, 70 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з наданими Пенсійним фондом України, Державною фіскальною службою України відомостями щодо отримання позивачем доходу у ТОВ «Чубівський комбінат хлібопродуктів» (ЄДРПОУ/ІПН 00955414) в розмірі 20%; відрахування здійснюється із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

При чому, згідно вищеперерахованих положень Закону № 1404 за загальним правилом виконавець має право накладати арешт на майно (кошти) боржника, проте, вжиття такого заходу як накладення арешту обумовлено необхідністю забезпечення реального виконання рішення.

За відсутності такої необхідності в накладенні арешту на майно (кошти) боржника він не може бути визнаний виправданим та обґрунтованим.

Оскільки в даному випадку фактичне виконання у виконавчому провадженні №60294163 здійснюється шляхом часткового утримання 20% із заробітної плати позивача до погашення у повному обсязі заборгованості, що належним чином доведено до роботодавця, то накладення арешту кошти боржника на забезпечення реального виконання рішення не впливає, адже всі наявні на рахунку позивача кошти, що є надходженням від заробітної плати, не можуть бути використані для погашення заборгованості.

Натомість, приватним виконавцем оскаржуваною постановою від 21.11.2019 року арешт на кошти, зокрема на рахунок позивача у АТ «УкрСиббанк» № НОМЕР_1 , накладено у межах суми стягнення в загальному розмірі 16 087, 14 грн., тобто, у повному розмірі, що порушує обмеження розміру стягнення, передбачене постановою від 25.10.2018 р. про звернення стягнення на заробітну плату, а також порушує право позивача розпоряджатися рештою надходжень на рахунок, що перевищує 20% заробітної плати.

Згідно з пунктами 9.1, 9.3, 9.6, 9.7, 9.10 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що розміщені на його рахунку/ах, відповідно до статті 1074 Цивільного кодексу України не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, установлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що розміщені на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою про арешт коштів державного виконавця/приватного виконавця, судовим рішенням (у тому числі рішенням, ухвалою, постановою суду) чи ухвалою слідчого судді, суду, постановленою під час здійснення кримінального провадження.

Арешт на підставі документа про арешт коштів може бути накладений на всі кошти, що є на всіх рахунках клієнта банку, без зазначення конкретної суми, або на суму, що конкретно визначена в цьому документі. Якщо в документі про арешт коштів не зазначений конкретний номер рахунку клієнта, на кошти якого накладений арешт, але обумовлено, що арешт накладено на кошти, що є на всіх рахунках, то для забезпечення суми, визначеної цим документом, арешт залежно від наявної суми накладається на кошти, що обліковуються на всіх рахунках клієнта, які відкриті в банку, або на кошти на одному/кількох рахунку/ах.

Залежно від наявності/відсутності коштів на рахунку клієнта, на кошти якого накладено арешт, банк здійснює такі дії:

якщо на рахунку є кошти в сумі, що визначена документом про арешт коштів, то банк арештовує їх на цьому рахунку та продовжує виконання операцій за рахунком клієнта. Документ про арешт коштів банк обліковує на відповідному позабалансовому рахунку;

якщо на рахунку клієнта недостатньо визначеної документом про арешт коштів суми коштів, то банк арештовує на цьому рахунку наявну суму коштів, обліковує цей документ на відповідному позабалансовому рахунку і не пізніше ніж наступного робочого дня письмово повідомляє орган/виконавця, який надіслав документ про арешт коштів, про недостатність коштів для його виконання;

якщо на рахунку клієнта немає коштів для забезпечення виконання документа про арешт коштів, то банк обліковує його на відповідному позабалансовому рахунку і не пізніше ніж наступного робочого дня письмово повідомляє орган/виконавця, який надіслав документ про арешт коштів, про відсутність коштів для його виконання.

Під час дії документа про арешт коштів банк протягом операційного дня відповідно до статті 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність» зупиняє видаткові операції за рахунком клієнта та здійснює арешт усіх надходжень на рахунок клієнта до забезпечення суми коштів, що зазначена в документі про арешт коштів, або до отримання передбачених законодавством документів про зняття арешту з коштів.

Якщо на кошти накладено арешт і на рахунку арештована сума коштів менша, ніж та, що зазначена в документі про арешт коштів, то банк не приймає до виконання платіжні доручення клієнта і повертає їх згідно з пунктом 2.15 глави 2 цієї Інструкції.

До арешту суми в розмірі, який визначений документом про арешт коштів, банк продовжує арештовувати кошти, що надходять на рахунок клієнта, та виконує платіжні вимоги/інкасові доручення (розпорядження) щодо списання коштів з урахуванням тієї суми, яку раніше частково списано на підставі платіжних вимог/інкасових доручень (розпоряджень) за тим виконавчим документом, для забезпечення якого було накладено арешт на кошти на рахунку клієнта.

За таких обставин, на думку суду, у виконавця були відсутні підстави для винесення постанови від 21.11.2019 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №60294163 щодо накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 , які обліковуються на картковому рахунку № НОМЕР_1 в Акціонерному товаристві «УкрСиббанк», оскільки вжиття такого заходу не забезпечує реальне виконання рішення, а списання коштів у розмірі 20% від заробітної плати забезпечується без накладення арешту.

Також суд зазначає, що на вказаний рахунок згідно з укладеним між позивачем та Акціонерним товариством «УкрСиббанк» договором може бути використаний не лише для надходження заробітної плати, а й інших доходів позивача, проте, це може бути відслідковане лише банківською установою шляхом встановлення особи, яка переказує кошти, арешту будь-яких надходжень на рахунок позивача від інших осіб, ніж роботодавець. У випадку наявності підстав вказане питання може бути вирішене виконавцем шляхом винесення відповідної постанови з вказаними обмеженнями, тоді як наявністю такої можливості не може бути виправданий арешт на заробітну плату позивача в повному обсязі, що фактично відбулося внаслідок винесення оскаржуваної постанови.

З врахуванням викладеного накладений оскаржуваною постановою арешт на грошові кошти ОСОБА_1 , які обліковуються на картковому рахунку № НОМЕР_1 в АТ «УкрСиббанк» як заробітна плата, не може бути визнаний обґрунтованим.

В той же час, суд не може погодитися з посиланням представника позивача на положення частини третьої статті 52 Закону № 1404, згідно з якою не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Стаття 52 Закону № 1404 має назву «Особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника - юридичної особи, фізичної особи - підприємця», і згідно її змісту стосується стягнення на кошти саме вказаних суб`єктів.

В даному випадку звернення стягнення відбувається на кошти, що обліковуються на рахунку позивача як фізичної особи, і належний йому рахунок не є рахунком, відкритим АТ «УкрСиббанк» зі спеціальним режимом використання.

Згідно з частинами другою, п`ятою статті 59 Закону № 1404 у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Так, позивач просить суд зобов`язати приватного виконавця зняти арешт карткового рахунку № НОМЕР_1 в рамках Зарплатно-карткового проекту КО «Котовськ-благоустрій» в АТ «УкрСиббанк» (юридична особа: м. Київ, вул. Андріївська, 2/12, МФО 351005, ).

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на протиправність вчинених відповідачем дій у межах виконавчого провадження №60294163 та враховуючи протиправність винесеної приватним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, суд дійшов висновку про вихід за межі позовної вимоги та, що ефективним захистом прав позивача є саме задоволення позовної вимоги шляхом зняття арешту карткового рахунку № НОМЕР_1 в рамках Зарплатно-карткового проекту КО «Котовськ-благоустрій» в АТ «УкрСиббанк» (юридична особа: м. Київ, вул. Андріївська, 2/12, МФО 351005, ) безпосередньо судом.

Крім того, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що у межах виконавчого провадження №60294163 приватним виконавцем винесено постанову від 29.11.2019 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку, як встановлено судом з матеріалів виконавчого провадження, приватним виконавцем також не направлено боржнику, та не направлено у відповідь у відповідь на адвокатський запит представника боржника.

З метою належного захисту порушеного права позивача, враховуючи визнання протиправною судом постанови про відкриття виконавчого провадження № 60294163 та скасування інших постанов, винесених у межах виконавчого провадження №60294163, суд дійшов висновку про вихід за межі позовних вимог шляхом визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця Вольф Т.Л. від 29.11.2019 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Виходячи з положень частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Частиною першою статті 6 Конвенції гарантовано право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі "Горнсбі проти Греції" Європейським судом з прав людини в пункті 40 рішення зазначено, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (пункт 68 рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції").

Європейський суд з прав людини в пункті 26 рішення у справі "Глоба проти України" відзначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення у справі "Бурдов проти Росії" (Burdov v. Russia), заява №59498/00, пункт 34, ECHR 2002-III, та рішення від 06.03.2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98, пункт 27). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 07.06.2005 року у справі "Фуклев проти України" (Fuklev v. Ukraine), заява № 71186/01, п. 84).

В пункті 27 рішення у справі "Глоба проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Конституційний Суд України також неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та враховуючи, що судом виявлено порушення відповідачем вимог законодавства, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для виходу за межі позовних вимог та часткового їх задоволення.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 11, 73 - 78, 90, 241- 246, 250, 271, 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелкіної (Вольф) Тетяни Леонідівни при винесенні постанови від 11.10.2019 року про відкриття виконавчого провадження; постанови від 21.10.2019 року про стягнення з боржника основної винагороди; постанови від 21.10.2019 року про арешт коштів боржника; постанови від 29.11.2019 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, вчинені у межах виконавчого провадження ВП № 60294163.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва від 11.10.2019 року про відкриття виконавчого провадження ВП №60294163 відносно ОСОБА_1

4. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва від 21.10.2019 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди (ВП №60294163).

5. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва від 21.10.2019 року про арешт коштів боржника ОСОБА_1 (ВП №60294163).

6. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва від 29.11.2019 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (ВП № 60294163).

7. Зняти арешт з карткового рахунку № НОМЕР_1 в рамках Зарплатно-карткового проекту КО «Котовськ-благоустрій» в АТ «УкрСиббанк» (юридична особа: м. Київ, вул. Андріївська, 2/12, МФО 351005, ), накладений постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва від 21.10.2019 року про арешт коштів боржника (ВП №60294163).

8. В іншій частині відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 287, 293, 295 - 297 КАС України.

Згідно з частиною шостою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

У відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 );

Відповідач: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Тетяна Леонідівна (іпн. НОМЕР_2 , адреса: 02094, м. Київ, вул. Брія Поправки, 6, офіс 15).

Повне рішення складено 01.06.2020 року.

Суддя Л.О. Маруліна