Справа № 320/3523/19
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2020-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі судді-доповідача Аліменка В.О., суддів Кучми А.Ю. та Бєлової Л.В., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Васт-Транс" до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Васт-Транс" з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (правонаступником якого є Головне управління Державної податкової служби у Київській області), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02 липня 2019 року № .

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 позов задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено під час апеляційного розгляду справи, у період з 22 травня 2019 р. по 04 червня 2019 р. ГУ ДФС у Київській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питання правомірності декларування суми бюджетного відшкодування на розрахунковий рахунок платника у банку за березень 2019 року, яка виникла за рахунок поточного від`ємного значення.

Результати перевірки оформлені актом від 11.06.2019 №488/10-36-12-02/30367782.

В Акті перевірки зазначається про порушення позивачем вимог пункту 198.5 статті 198, пункту 200.1, пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого відповідно до пункту 200.14 статті 200 ПК України позивачем завищено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку в сумі 826 грн.

Посилаючись на норми наказу Міністерства транспорту України від 10 лютого 1998 р. № 43, за результатами опрацювання наказу позивача від 2 травня 2018 р. № 02-05/2018 "Для планування витрат палива з метою його раціонального використання на автомобільному транспорті по підприємству", подорожних листів, розрахункових до виконаних рейсів, оборотно-сальдової відомості та картки рахунку: 23 "види витрат: дизпаливо", відповідач встановив перевищення фактичних витрат палива над встановленою нормою на 201,07 л.

Отже, за результатами опрацювання правомірності списання палива позивачем згідно з обліковими документами, відповідач дійшов висновку про завищення суми бюджетного відшкодування, у зв`язку з віднесенням до складу податкового кредиту ПДВ, сплаченого у складі вартості пального, використаного понад норму на цілі, що не пов`язані з господарською діяльністю позивача.

Відповідачем проведено розрахунок суми ПДВ по перевищенню фактичних витрат палива над встановленою нормою витрат та перевищенням суми списання по картці рахунка 23 над фактичними витратами, що складає: 201,07 л.* 20,55 грн. * 20 % = 4 131,99 грн. (ПДВ - 826,40 грн.)

На підставі висновків, зазначених у Акті перевірки від 11 червня 2019 року № 488/10-36-12-02/30367782, відповідно до підпункту 54.3. статті 54, пункту 58.1 статті 58 ПК України ГУ ДФС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 02 липня 2019 р. № , яким позивачеві зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 826 грн. та визначено штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 413,00 грн.

Проведеною перевіркою використання дизельного палива у господарській діяльності ТОВ "ВАСТ-ТРАНС" з урахуванням норм витрат встановлених наказом ТОВ "ВАСТ-ТРАНС" від 02.05.2018 №02-05/2018 "Для планування витрат палива з метою його раціонального використання на автомобільному транспорті по підприємству" встановлено наступне.

1. Згідно подорожнього листа від 06.03.19 № 133 та розрахунку до виконаного рейсу №139 від 21.03.19 (авансовий звіт водії - 139). Транспортний засіб НОМЕР_1 / НОМЕР_2 показники спідометра при виїзді 200336 при заїзді 203434, загальний пробіг 3098 Км. Дизпаливо при виїзді - 198 л., при заїзді 116 л. Заправка дизельного палива на базі 410 л., заправка дизельного палива по картці 562 л., заправка дизельного палива за готівку 115 л. Розрахунок згідно норми 1162,21 л. факт 1169,00 л. перевитрата 6,79 л.

2. Згідно подорожнього листа від 18.02.19 № 102 та розрахунку до виконаного рейсу № 136 від 19.03.19 (авансовий звіт водії - 136). Транспортний засіб НОМЕР_3 / НОМЕР_11показники спідометра при виїзді 939080 при заїзді 943784, загальний пробіг 4704 км. Дизпаливо при виїзді - 200 л., при заїзді 170 л. Заправка дизельного палива на базі 1240 л., заправка дизельного палива по картці 100,00 л., заправка дизельного палива за готівку 500,00 л. Розрахунок згідно норми 1841,93 л. факт 1870,00 л. перевитрата 28,07 л.

3. Згідно подорожнього листа від 19.02.19 № 105 та розрахунку до виконаного рейсу № 119 від 13.03.19 (авансовий звіт водії - 119). Транспортний засіб НОМЕР_5 / НОМЕР_6 показники спідометра при виїзді 112002 при заїзді 117080, загальний пробіг 5078 км. Дизпаливо при виїзді - 40 л., при заїзді 80 л. Заправка дизельного палива на базі 560 л., заправка дизельного палива по картці 816,84 л„ заправка дизельного палива за готівку 720,17 л. Розрахунок згідно норми 2015,77 л. факт 2057,01 л. перевитрата 41,24 л.

4. Згідно подорожнього листа від 11.02.19 № 88 та розрахунку до виконаного рейсу № 118 від 07.03.19 (авансовий звіт водії - 118). Транспортний засіб НОМЕР_7 НОМЕР_8 показники спідометра при виїзді 160783 при заїзді 163627, загальний пробіг 2844 км. Дизпаливо при виїзді - 370 л., при заїзді 370 л. Заправка дизельного палива на базі 250 л., заправка дизельного палива по картці 0 л., заправка дизельного палива за готівку 940 л. Розрахунок згідно норми 1 066,41 л. факт 1 190,00 л. перевитрата 123,59 л.

5. Згідно подорожнього листа від 01.03.19 № 12401 та розрахунку до виконаного рейсу № 01/03 від 01.03.19 (авансовий звіт водії - 01/03). Транспортний засіб НОМЕР_9 НОМЕР_10 показники спідометра при виїзді 168780 при заїзді 169298, загальний пробіг 518 км. Дизпаливо при виїзді - 490 л., при заїзді 300 л. Заправка дизельного палива на базі 0 л., заправка дизельного палива по картці 0 л., заправка дизельного палива за готівку 0 л. Розрахунок згідно норми 188,62 л. факт 190 л. перевитрата 1,38 л.

Перевіркою встановлено перевищення фактичних витрат палива над встановленою плановою нормою на 201,07 л. У березні 2019 року проведено списання дизельного палива 79 296,390 л. на загальну суму 1 629 208,16 по ціні 20,55 грн. за літр без ПДВ. Сума ПДВ по перевищенню фактичних витрат палива над встановленою плановою нормою складає 201,07 л. * 20,55 грн.* 20% = 826,4 грн.

До перевірки не надано затверджену наказом про облікову політику підприємства, форми первинних документів для списання бензину, мастильних матеріалів та рідин за фактом їх використання автомобілями з урахуванням норм витрат.

Наказ від 02.05.18 №02-05/2018 "Для планування витрат палива з метою його раціонального використання на автомобільному транспорті по підприємству" встановлює норми витрат тільки дизельного палива для тягачів.

Проведеною перевіркою встановлено, що ТОВ "ВАСТ-ТРАНС" проводиться списання мастил та рідин для автомобільного транспорту підприємства за фактичним використанням по підсумкам місяця без будь-якого нормування.

Як убачається з акту перевірки, перевіркою встановлено порушення ТОВ "ВАСТ-ТРАНС" пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України в результаті чого занижено показники у рядку 4.1 Декларації з липень 2018 року "Нараховано податкових зобов`язань" відповідно до пункту 198.5 статті 198 та пункту 199.1 статті 199 Податкового кодексу України на загальну суму ПДВ 4131,99 грн.

Висновки акта перевірки містять порушення ТОВ "ВАСТ-ТРАНС" вимог пункту 198.5 статті 198, пунктів 200.1, 200.4, статті 200 у відповідності до пункту 200.14 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого:

- завищено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку в сумі 826 грн.;

На підставі висновків акта перевірки, ГУ ДФС у Київській області прийняті податкові повідомлення-рішення від 23.10.2018:

- №, яким ТОВ "ВАСТ-ТРАНС" зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на 826 грн. Та визначено штрафні санкції у розмірі 413,00 грн.

У зв`язку із зазначеними вище обставинами позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом та оскаржує податкове повідомлення-рішення, вважаючи їх протиправними.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Приписами статті 9 вказаного Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підпунктом 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі -ПК) визначено, що бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), визначений у статті 200 ПК.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 статті 200 ПК передбачено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК передбачено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

- ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, формування податкового кредиту у платника податку - покупця товарів/послуг має бути наявна: належним чином оформлена податкова накладна, фактична сплата грошових коштів контрагенту в сумі, визначеній в податковій накладній, а також фактичне виконання господарської операції, за наслідками якої у платника податку на додану вартість виникає право на податковий кредит.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту судам належить з`ясувати, зокрема, рух активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції та установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Списання палива позивачем здійснюється з урахуванням планових лінійних норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті по підприємству, що затверджені наказом ТОВ "ВАСТ-ТРАНС" від 02.05.2018 №02-05/2018.

Як вказує апелянт, подорожніми листами вантажного автомобіля від 06.03.19 №133, від 18.02.19 №102, від 19.02.2019 №105, від 11.02.2019 №88 та від 01.03.2019 №12401 та розрахунками використання пального до них, а саме: від 21.03.19 №139, від 19.03.19 №136, від 13.03.19 №119, від 07.03.19 №118 та від 01.03.19 №01/03 відповідно, підтверджується, що ТОВ "ВАСТ-ТРАНС" було використаного пального в обсязі, що перевищує планові лінійні норми, затверджені наказом ТОВ "ВАСТ-ТРАНС" від 02.05.2018 №02-05/2018, на 201,07 л.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 5 наказу ТОВ "ВАСТ-ТРАНС" від 02.05.2018 №02-05/2018 зобов`язано головного бухгалтера ТОВ "ВАСТ-ТРАНС" проводити списання пального по факту його використання відповідно до подорожніх листів та розрахунків до виконаних рейсів згідно подорожніх листів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкове законодавство не містить застережень, які б виключали можливість віднесення до складу операційних витрат підприємства обсягів палива, використаного понад затверджені на підприємстві планові лінійні норми, або щодо необхідності приведення використання пального до певних норм.

Таким чином, витрати палива, пов`язані з наданням послуг підприємством, що відповідають основним видам діяльності підприємства, визнаються у витратах в обсязі, який враховано у бухгалтерському обліку, без обмежень.

ТОВ "Васт-Транс" надає послуги з внутрішніх та міжнародних перевезень вантажів автомобільним транспортом. Отже, факт списання бензину та зв`язок витрат зі списання бензину з господарською діяльністю ТОВ "Васт-Транс" підтверджується документально.

Посилання апелянта на те, що на підприємстві відсутній розпорядчий акт, яким затверджені норми витрат бензину та порядок його списання, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки жодним нормативно-правовим актом не визначено норм витрат ПММ генераторами, як і не встановлено обов`язку підприємств розробляти та затверджувати власні норми витрат палива при використання генераторів для забезпечення електроенергією у випадку її відключення.

У постанові Верховного Суду від 03 квітня 2018 року у справі №817/1429/16 зазначено про необґрунтованість висновків контролюючого органу про порушення платником податків вимог податкового законодавства внаслідок списання палива понад ліміти, визначені у Нормах, оскільки зазначені Норми не зареєстровані у Міністерстві юстиції України, у зв`язку з чим не є нормативно-правовим актом у розумінні частини 2 статті 117 Конституції України та не є джерелом права, яке застосовується судом згідно з статтею 7 Кодексу адміністративного судочинства України, і має виключно рекомендаційний характер при плануванні витрат палива з метою його раціонального використання.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що висновки контролюючого органу про використання позивачем палива на цілі, що не пов`язані з господарською діяльністю ТОВ "Васт-Транс", є необґрунтованими, а доводи про те, що зазначені витрати палива документально не підтверджуються, повністю спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи зазначене у сукупності, апелянтом не було надано доказів на підтвердження вимог апеляційної скарги. Інші доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі вказаного не спростовують, тому колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову.

Статтею 132 КАС України, в редакції на час розгляду справи судом, встановлено що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

В той же час, приписи ст. 134 КАС України регламентують витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Компенсація витрат на правову допомогу може бути проведена тільки у тих випадках, якщо вона полягала в участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді - в межах судового розгляду справи.

Відповідно до ст.16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Порядок і умови надання правової допомоги, права й обов`язки адвокатів та інших фахівців у галузі права, які беруть участь в адміністративному процесі і надають правову допомогу, визначаються положеннями КАС України та іншими законами.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Реалізація кожним права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права.

Позивачем здійснені витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, розмір яких складає 5000,00 грн., що підтверджується договором про надання правничої (правової допомоги) від 03.07.2019 №133, платіжним дорученням від 03.07.2019 №15094, актом виконаних робіт (наданих послуг) до договору про надання правничої допомоги від 09.07.2019 №133.

Сума судових витрати, яка підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, вирахувана пропорційно до задоволеної частини позовних вимог та рішення в цій частині скасуванню не підлягає.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Таким чином, беручи до уваги кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права ухвалив рішення повно і всебічно з`ясувавши обставини справи.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скару Головного управління Державної податкової служби у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядки та строки, передбачені ст..ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О.Аліменко

Судді А.Ю. Кучма

Л.В. Бєлова

Повний текст постанови складено 28 травня 2020 року.