Справа № 826/23503/15
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2020-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 травня 2020 року

Київ

справа №826/23503/15

адміністративне провадження №К/9901/35809/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів - Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.06.2016 (суддя Літвінова А.В.)

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2017 (Головуючий суддя Аліменко В.О., судді: Безименна Н.В., Кучма А.Ю.)

у справі № 826/23503/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Домінос Піцца Юкрейн"

до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Домінос Піцца Юкрейн" (далі - позивач, ТОВ "Домінос Піцца Юкрейн") звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22.07.2015 №0, від 13.10.2015 №0.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.06.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2017, адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.06.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2017 і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що за результатами перевірки не встановлено факту реального здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «Будівельна компанія «Цивільне будівництво», ТОВ «Ві Енд Ес Інжиніринг», ТОВ «Агера», ТОВ «Строй Сіті». Крім того, перевіркою встановлено, що у ТОВ «Домінос Піцца Юкрейн» рахується кредиторська заборгованість по векселях виданих ТОВ «Силует-С», який визнано банкрутом. Відтак позивачем не віднесено до складу доходу суму заборгованості за векселями чим порушено вимоги підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України. Текст касаційної скарги складається з цитувань норм Податкового кодексу України.

Позивач процесуальним правом надати письмові заперечення не скористався, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

26.05.2020 на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому, заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просив рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.03.2018 касаційну скаргу разом з матеріалами справи було передано судді-доповідачу Васильєвій І.А. та визначено склад колегії суддів, до якої також входять судді: Пасічник С.С. та Юрченко В.П.

Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 31.03.2015 по 21.06.2015 (термін проведення перевірки продовжувався з 29.04.2015 по 15.05.2015 відповідно до наказу від 28.04.2015 № 579), на підставі направлень від 31.03.2015 № 565/26-55-22-09, № 566/26-55-22-09, № 567/26-55-22-09, № 245/26-55-17-02, № 249/26-55-17-08, № 556/26-55-22-06, № 541/26-55-22-03, згідно підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, відповідно до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб`єктів господарювання посадовими особами відповідача була проведена планова виїзна перевірка ТОВ «Домінос Піцца Юкрейн» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, валютного та іншого , за результатами якої складено акт від 22.05.2015 № 52/26-55-22-10/36676944 та встановлено порушення позивачем вимог підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135, підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 149.1 статті 149 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток у сумі 364 485,00 грн, у тому числі за 2013 рік в сумі 134 138,00 грн та за 2014 рік в сумі 230 347,00 грн; пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість всього на суму 1 186 881,00 грн, у тому числі за травень 2013 року в сумі 78 303,00 грн, за червень 2013 року в сумі 205 761,00 грн, за липень 2013 року в сумі 11 444,00 грн, за серпень 2013 року в сумі 400 687,00 грн, за вересень 2013 року в сумі 81 821,00 грн, за жовтень 2013 року в сумі 231 258,00 грн, за грудень 2013 року в сумі 61 765,00 грн, за січень 2014 року в сумі 73 815,00 грн, за лютий 2014 року в сумі 34 069,00 грн, за березень 2014 року в сумі 7 958,00 грн та завищено залишок від`ємного значення, який після відшкодування включається до податкового кредиту наступного періоду (рядок 24) за грудень 2014 року у сумі 1 298,00 грн.

Так, за наслідками перевірки державною податковою інспекцією у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві складено акт від 22.05.2015 №52/26-55-22-10/36676944 та прийнято наступні податкові повідомлення-рішення від 11.06.2015:

- № 0, яким ТОВ «Домінос Піцца Юкрейн» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у загальному розмірі 546 728,00 грн., з яких за основним платежем 364 485,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 182 243,00 грн;

- № 0, яким ТОВ «Домінос Піцца Юкрейн» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 1 780 322,00 грн., з яких за основним платежем 1 186 881,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 593 441,00 грн.

Скориставшись правом на адміністративне (досудове) оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень, ТОВ «Домінос Піцца Юкрейн» подано відповідні скарги, за результатами розгляду яких головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві прийнято рішення від 17.07.2015 №10960/10/26-15-10-05-35, яким, з огляду на безпідставне застосування штрафних санкцій у розмірі 50% замість 25% у податковому повідомленні-рішенні від 11.06.2015 №0, останнє скасовано в частині застосування штрафних санкцій у розмірі 296 720,75 грн.

При цьому, рішенням Державної фіскальної служби України від 01.10.2015 №20801/6/99-99-10-01-01-25 на підставі визнання протиправним висновку перевірки про заниження ТОВ «Домінос Піцца Юкрейн» інших доходів на 1 240 000,00 грн. (розрахунок з ТОВ «Силует-С» векселем) податкове повідомлення-рішення від 11.06.2015 №0 скасовано в частині 223 200,00 грн. податку на прибуток та 111 600,00 грн. штрафної санкції.

З урахуванням викладеного, державною податковою інспекцією у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві прийнято такі податкове повідомлення-рішення:

- від 22.07.2015 №0, яким ТОВ «Домінос Піцца Юкрейн» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 1 483 601,00 грн., з яких 1 186 881,00 грн. за основним платежем та за штрафними (фінансовими) санкціями - 296 720,00 грн.;

- від 13.10.2015 № 0, яким ТОВ «Домінос Піцца Юкрейн» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у загальному розмірі 211 928,00 грн., з яких 141 285,00 грн. за основним платежем та за штрафними (фінансовими) санкціями - 70 643,00 грн.

Суд першої інстанції, висновки якого підтримала колегія суддів апеляційної інстанції, вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що матеріалами справи підтверджується належним чином та в повному обсязі виконання укладених позивачем зі своїми контрагентами правочинів, а відповідач, як суб`єкт владних повноважень, враховуючи, що висновки викладені в акті податкової перевірки не узгоджуються з нормами матеріального права, не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з такою позицією судів попередніх інстанцій виходячи з наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.

Згідно з пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи викладені норми Податкового кодексу України, судами попередніх інстанцій вірно зазначено про існування декількох підстав для формування податкового кредиту, а саме: наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, фактична сплата грошових коштів контрагенту, в сумі визначеній в податковій накладній, а також фактичне виконання господарської операції, за наслідками якої у платника податку на додану вартість виникає право на податковий кредит.

Згідно пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються з: - витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; - інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; - крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Отже, показники доходів та витрат безпосередньо впливають на об`єкт оподаткування.

Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України).

Частиною першою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Із зазначених правових норм вбачається, що податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість та витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, що стала підставою для формування податкового обліку платника податку.

Отже, формування суб`єктом господарювання податкового кредиту та витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб`єктом господарювання.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, між позивачем (замовник) та ТОВ «Будівельна компанія «Цивільне будівництво» (підрядник) укладено ряд договорів підряду, згідно з якими підрядник зобов`язується виконати власними та залученими силами і засобами ремонтно-будівельні, оздоблювальні та спеціальні види робіт в нежитлових приміщеннях ресторану « Domino's Pizza », у відповідності до локального кошторису, що є невід`ємними частинами даних договорів, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані підрядником роботи.

На підтвердження виконання умов вищезазначених договорів, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договорів підряду від 14.05.2013 №141305, від 15.04.2013 №150413, від 10.06.2013 №01.13.10, від 28.11.2013 №281113, від 02.09.2013 №021309, від 02.07.2013 №021307, договірних цін, локальних кошторисів, довідок про вартість виконаних будівельних робіт /та витрати/, актів приймання виконаних будівельних робіт, податкових накладних, виписки з банківського рахунку та платіжних доручень.

У свою чергу, фінансово-господарські відносини позивача (замовника) та ТОВ «Ві Енд Ес Інжиніринг» (підрядник) ґрунтуються на ряді договорів, у відповідності до умов яких підрядник зобов`язується виконати власними та залученими силами і засобами виконання певних видів робіт в нежитлових приміщеннях ресторану « Domino's Pizza », згідно із специфікаціями (локальними кошторисами), що є невід`ємними частинами даних договорів, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані підрядником роботи.

На підтвердження виконання умов вищезазначених договорів, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договорів від 02.09.2013 №32, від 03.09.2013 №33, від 14.12.2012 №41, від 20.11.2012 №38, від 17.10.2012 №34, від 22.05.2013 №18, від 21.01.2013 №02, від 01.03.2013 №10, від 13.06.2013 №20, від 05.02.2013 №06, від 23.01.2013 №04, специфікацій, додаткових угод, договірних цін, локальних кошторисів, довідок про вартість виконаних будівельних робіт /та витрати/, актів прийняття виконаних будівельних робіт, актів прийму-передачі виконаних робіт, податкових накладних, виписки з банківського рахунку та платіжних доручень.

Також, між позивачем (замовник) та ТОВ «Агера» (постачальник) укладено договір поставки від 04.04.2013 №04/04/13, яким сторони погодили, що постачальник зобов`язується поставити устаткування в асортименті, кількості і за цінами, вказаними у специфікації, а замовник зобов`язується прийняти і сплатити поставлене устаткування.

На підтвердження виконання умов вищезазначеного договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договору поставки від 04.04.2013 №04/04/13, специфікації, акту вводу обладнання в експлуатацію, акту надання послуг, податкових накладних, виписки з банківського рахунку.

Крім того, між позивачем (замовник) та ТОВ «Строй Сіті» (підрядник) укладено договори, умовами яких передбачено, що підрядник зобов`язується виконати власними силами та залученими силами і засобами з використанням власних матеріалів ремонтно-будівельні роботи в нежитлових приміщеннях ресторану « Domino's Pizza », згідно з локальним кошторисом, що є невід`ємними частинами даного договору, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані підрядником роботи.

На підтвердження виконання умов вищезазначених договорів, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договорів від 09.01.2014 №01, від 20.01.2014 №06, від 20.01.2014 №05, договірних цін, локальних кошторисів, довідок про вартість виконаних будівельних робіт /та витрати/, акти прийняття виконаних будівельних робіт, податкових накладних, платіжних доручень.

Верховний Суд зазначає, що непідтвердження операцій за ланцюгом постачання, так само як і податкова інформація про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.

Отже, фактичні обставини об`єктивно засвідчують правомірність формування позивачем податкового кредиту та віднесення відповідних сум до складу валових витрат, відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

Доводи касаційної скарги не містять доводів щодо будь-яких дефектів щодо форми та змісту наданих позивачем первинних документів.

Колегія суддів суду касаційної інстанції не приймає доводи податкового органу про порушення позивачем вимог підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України, оскільки рішенням про результати розгляду скарги від 01.10.2015 № 20801/6/99-99-10-01-01-25 встановлено помилковість висновків податкового органу щодо вчинення позивачем вказаного порушення. Податкове повідомлення-рішення від 13.10.2015 № 0 приймалося з врахуванням вказаного рішення ДФС України.

Таким чином, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права.

Згідно частини 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтовані рішення, в яких повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

Керуючись статтями 243, 246, 250, 341, 345, 349, 350 , 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.06.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2017 у справі № 826/23503/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко