Справа № 462/810/20
Суддя: Іванюк І. Д.
Дата ухвалення: 2020-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 462/810/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2020 року м.Львів

Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Іванюк І.Д.

з участю секретаря с/з Гербут Н.М.

позивача ОСОБА_1

відповідача Бокало М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції у Львівській області Бокало Марії Ігорівни, третя особа: Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

ОСОБА_1 11 лютого 2020 року звернувся в суд із адміністративним позовом до інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції у Львівській області Бокало Марії Ігорівни, в якому просить поновити строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №566013 від 15.01.2020 року, скасувати таку, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 15.01.2020 року інспектором поліції Бокало М.І. винесено постанову про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №566013, згідно якої він 15.01.2020 року о 15 год. 20 год. здійснив зупинку по вул. Коперника,62 ближче 10 м. від краю перехрещування проїзної частини перехрестя вул. Коперника-вул. Н. Левицького у м. Львові, чим порушив п. 15.9 «г» ПДР України. З даною постановою він не згідний, вважає її незаконною, безпідставною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки він не порушував ПДР, у вказаний час його автомобіль був припаркований в зоні дії знаку 5.44 стоянки таксі і був розташований на відстані понад 10 м. від перехрестя, а тому в його діях відсутній склад правопорушення. Не взявши його пояснення до уваги, інспектор поліції, не дотримавшись ст. 283 КУпАП, склала оскаржувану постанову. З даною постановою він не погодився, від підпису відмовився, чому інспектор поліції не надала йому копії постанови та така була скерована поштою і отримана ним 29.01.2020 року, що унеможливило своєчасне оскарження. Після отримання постанови, 30.01.2020 року він записався на прийом до керівництва поліції, який відбувся 07.02.2020 року, проте через відмову керівника скасувати спірну постанову в адміністративному порядку, 11.02.2020 року він був змушений звернутися до суду з даним позовом. За наведеного просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, покликаючись на мотиви такого та просив його задовольнити. Додатково пояснив, що з даною постановою він не згідний, вважає її незаконною, безпідставною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки він не порушував ПДР, у вказаний час його автомобіль був припаркований в зоні дії знаку 5.44 стоянки таксі і був розташований на відстані понад 10 м. від перехрестя, а тому в його діях відсутній склад правопорушення. Додатково зазначив, що він є заступником директора Товариства «Український автомобіліст» та має ліцензію з надання послуг на перевезення пасажирів в режимі «таксі», а тому має право паркувати автомобіль в зоні дії знаку 5.44 стоянка таксі, не зважаючи на те, що він здійснив зупинку поза межами спеціально облаштованого для цього місця. Також, вважає, що дії інспектора були упередженими, оскільки інспектор могла не накладати на нього адміністративне стягнення у виді штрафу, а лише обмежитись попередженням. За наведеного, просив позов задовольнити.

Відповідач - інспектор відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції у Львівській області Бокало М.І. в судовому засіданні проти позову заперечила та пояснила, що зазначені в позовній заяві обставини не відповідають дійсності, позивач в такий спосіб намагається уникнути адміністративної відповідальності. Так, дійсно на вул. Коперника, 62 у м. Львові знаходиться знак 5.44 місце зупинки таксі, проте зона дії даного знаку поширюється на два спеціально обладнані місця, що розташовані по вул. Коперника, 60 у м. Львові, а не по вул. Коперника, 62, як зазначив позивач, а табличка про продовження дії знаку 5.44 місце зупинки таксі на 10 м. до початку перехрестя встановлена самовільно. Ствердила, що доказом встановлення вини позивача у порушенні ПДР України являється винесена у встановленому законом порядку оскаржувана постанова, долучений відеозапис із нагрудного відеореєстратора інспектора, на якому зафіксовано вчинення позивачем правопорушення та паркування автомобіля поруч із світлофором. Просила відмовити у задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог. Наділі у судове засідання не з"явилась.

Представник третьої особи у судове засідання не з?явився, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оглянувши відеозапис із нагрудного відеореєстратора інспектора, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Із змісту ст. 5 КАС України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно із ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справи в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 15.01.2020 року старшим лейтенантом поліції інспектором УПП у Львівській області Бокало М.І. відносно ОСОБА_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО №566013 за ч.1 ст. 122 КУпАП, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. /а.с.8/.

Із змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 15.01.2020 року о 15 год. 20 год. здійснив зупинку по вул. Коперника,62 ближче 10 м. від краю перехрещування проїзної частини перехрестя вул. Коперника-вул. Н. Левицького у м. Львові, чим порушив п. 15.9 «ґ» ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.122 КУпАП.

Також судом встановлено, що згідно з п. 1.1. договору № 22 Т/06 про надання права на здійснення паркування ( стоянки) таксі на території м. Львова від 28.02.2006 року, укладеного між Управлінням транспорту і зв?язку Львівської міської ради (замовник) та підприємством «Український автомобіліст» Вільної профспілки «Автомобіліст України» м. Львова Львівської області асоціації Всеукраїнського профспілкового вільного об?єднання солідарних трудівників в особі директора (виконавець), Замовник надав Виконавцю право на здійснення паркування (стоянки) автомобілів таксі на вул. Коперника,60 відповідно до паспорту зони паркування, що додається. Кількість місць для паркування (стоянки) два.

Жодних дозволів на продовження зони дії знаку 5.44 місце зупинки таксі до світлофора, що знаходиться по вул. Коперника, 62 у м. Львові як і дозволів встановлення табличка про продовження дії знаку суду не надано, і навпаки допитаний у якості свідка у судовому засіданні голова Вільної профспілки «Автомобіліст України» м. Львова Кабанов С ОСОБА_2 . ствердив, що така встановлена невідомими особами без відповідної дозвільної документації.

Згідно ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п.1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 15.9 ґ забороняється зупинка на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга;

Згідно ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У позовній заяві позивач зазначив, що 15.01.2020 року о 15 год. 20 год. його автомобіль був припаркований в зоні дії знаку 5.44 місце зупинки таксі і був розташований по вул. Коперника понад 10 м. від перехрестя вул. Коперника-вул. Н. Левицького у м. Львові, а тому в його діях відсутній склад правопорушення.

Проте, із оглянутого судом в судовому засіданні відеозапису вбачається, що автомобіль позивача 15.01.2020 року о 15 год. 20 год. не лише здійснив зупинку по вул. Коперника,62 ближче 10 м. від краю перехрещування проїзної частини перехрестя вул. Коперника-вул. Н. Левицького у м. Львові, поза зоною дії знаку 5.44 місце зупинки таксі, але і не містив ознак таксі, що передбачені чинним законодавством (на автомобілі позивача був відсутній розпізнавальний ліхтар оранжевого кольору, який встановлюється на даху автомобіля, та композиції з квадратів, розташованих у шаховому порядку на бокових поверхнях його кузова, які нанесені або закріплені стаціонарним способом), які б підтвердили його право на зупинку в зонідії знаку 5.44 місце зупинки таксі.

Також факт вчинення ОСОБА_1 даного правопорушення підтверджується і долученим до матеріалів справи договором № 22 Т/06та схемою до такого, з яких чітко вбачається, що на вул. Коперника, 62 у м. Львові знаходиться знак 5.44 місце зупинки таксі та, що зона дії даного знаку поширюється на два спеціально обладнані місця, для паркування ( стоянки ) автомобілів таксі, що розтащовані по вул. Коперника, 60.

Крім цього, відеозаписом з нагрудного відеореєстратора інспектора зафіксовано процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №566013 відносно позивача, з якого вбачається, що поліцейським ознайомлено позивача з правами передбаченими ст. 268 КУпАП, роз`яснено строк оскарження за ст. 289 КУпАП, тобто дотримано вимог КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року.

За наведеного, зібрані по справі докази, зокрема долучений відеозапис із нагрудного відеореєстратора інспектора, договір № 22 Т/06, схема ( паспорт ) зони паркування, спростовують викладені позивачем у позові доводи про те, що він здійснив зупинку транспортного засобу в зоні дії знаку 5.44 стоянки таксі і був розташований понад 10 м. від перехрестя вул. Коперника-вул. Н. Левицького у м. Львові.

Так, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч. 2 ст. 77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що доводи позивача є супечливими та такими, що спрямовані виключно на уникнення передбаченої законом відповідальності за вчинення ним адміністративного правопорушення, а оскаржувана постанова серії ДПО18 №566013 від 15.01.2020 року є законною, оскільки факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення доведено, під час винесення постанови дотримано прав позивача, враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, майновий стан, ступінь вини, про що свідчить розмір накладеного адміністративного стягнення, а відтак позовні вимоги є необгрунтованими та не підлягають до задоволення.

Окрім того, згідно із статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя і п`ята статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста і сьома статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За правилами частини 3 статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Між тим, позивач у судовому засіданні заперечив проти заміни відповідача інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції у Львівській області Бокало Марії Ігорівни на належного відповідача Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, від імені якого діяла працівник органів (підрозділів) Національної поліції.

Оскільки, інспектори патрульної поліції не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, а належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями статті 242-1 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122 КУпАП, а тому це також є підставою для відмови у позові.

Разом з тим, згідно із ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач отримав копію даної постанови 29.01.2020 року, про що свідчить долучена копія конверта /а.с. 12/ та 30.01.2020 року записався на прийом до керівництва поліції, який відбувся 07.02.2020 року /а.с. 9-10/, за результатами якого керівництво відмовилось скасувати спірну постанову в адміністративному порядку, чому позивач 11.02.2020 року звернувся до суду з даним позовом.

Відтак, за наведених обставин суд вважає, що строк на оскарження позивачем пропущено із поважних причин, а тому такий слід поновити.

Керуючись ст.2, 5-10, 14, 73-77, 90, 121, 241-246, 255, 286, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 7, 9, 122, 245, 251, 252, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ухвалив:

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції у Львівській області Бокало Марії Ігорівни, третя особа: Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду, згідно п. 15.5 розділу VII Перехідних положень КАС України через Залізничний районний суд м.Львова.

Відповідно до ч.3 Прикінцевих положень КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя Іванюк І.Д.