Справа № 826/15210/16
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2020-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

27 травня 2020 року

Київ

справа №826/15210/16

адміністративне провадження №К/9901/34393/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Шевцової Н.В.,

суддів: Кашпур О.В., Уханенка С.А.,

розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу № 826/15210/16

за позовом Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України»

до Державної авіаційної служби України

про визнання дій протиправними

за касаційною скаргою Державної авіаційної служби України

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 жовтня 2017 року, прийняту в складі колегії суддів: головуючого судді Вєкуа Н. Г., суддів: Костенка Д. А., Кузьменка В. А.,

та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2018 року, прийняту в складі колегії суддів: головуючого судді Епель О. В., суддів Карпушової О. В., Кобаля М. І.,

УСТАНОВИВ:

І. Суть спору

1. У вересні 2016 року Приватне акціонерне товариство «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» (далі - позивач, Товариство) звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної авіаційної служби України (далі - відповідач, Державіаслужба) про:

1.1. визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування позивачу державного збору до Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях за період з січня 2016 року по серпень 2016 року включно, згідно з рахунками-фактури від 13 травня 2016 року №№ 33, 47к, 34, 48к, 35, 49к, 36, 50к; від 30 червня 2016 року №№ 47, 48, 49, 68к, 50, 51, 69к; від 28 липня 2016 року №№ 60, 83; від 12 серпня 2016 року №№ 66, 92к; від 16 вересня 2016 року №№ 78,110к;

1.2. визнання протиправними дій відповідача щодо формування та надання позивачу у період з січня 2016 року по серпень 2016 року включно рахунків-фактури від 13 травня 2016 року №№ 33, 47к, 34, 48к, 35, 49к, 36, 50к; від 30 червня 2016 року №№ 47, 48, 49, 68к, 50, 51, 69к; від 28 липня 2016 року №№ 60, 83; від 12 серпня 2016 року №№ 66, 92к; від 16 вересня 2016 р. №№ 78, 110к на сплату державного збору до Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях.

2. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що дії відповідача з нарахування державного збору до Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях вчинені з порушенням приписів чинного законодавства, а тому підлягають визнанню протиправними. Представник позивача наголошував на тому, що державні збори є обов`язковим платежем до бюджету і за своєю правовою природою відповідають податку, водночас нарахування та сплата такого збору Податковим кодексом України не регламентовано.

3. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначив, що спірні дії вчинені на підставі приписів Повітряного кодексу України, Правил повітряних перевезень пасажирів та багажу, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 30 листопада 2012 року № 735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 грудня 2012 року за №2219/22531 та Положення про Державний спеціалізований фонд фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 28 вересня 1993 року №819.

ІІ. Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи

4. Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" є суб`єктом господарювання, що здійснює діяльність в галузі надання послуг з перевезення пасажирів та вантажу повітряним транспортом.

5. Державна авіаційна служба України сформувала та надала позивачу у період із січня 2016 року по серпень 2016 року включно рахунки-фактур від 13 травня 2016 року №33, №47к, №34, №48к, №35, №49к, №36, №50к; від 30 червня 2016 року №47, №48, №49, №68к, №50, №51, №69к; від 28 липня 2016 року №60 та № 83; від 12 серпня 2016 року №66 та №92к; від 16 вересня 2016 року №78 та №110к на сплату державного збору до Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях.

6. Підставою для нарахування державного збору стало Положення про Державний спеціалізований фонд фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 28 вересня 1993 року № 819 "Про створення Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях" (далі - Положення №819).

7. У сформованих та пред`явлених позивачу рахунках відповідач застосував ставки збору, що містяться в Додатку до Положення № 819 в колонці "Державні послуги" розділу ІІ "Експлуатація авіаційної техніки" в пункті 5 "Видача дозволів на експлуатацію повітряних ліній", яким встановлено такі розміри державного збору за Державну послугу - видача дозволів на експлуатацію повітряних ліній:

- у межах України (у тому числі чартерні перевезення): під час подання заяви - 63,2 неоподатковуваних доходів на місяць; за видачу документа (свідоцтва, сертифіката, тощо) - 25,4 неоподатковуваних доходів на місяць;

- міжнародних (за винятком чартерних перевезень): під час подання заяви - 140,8 неоподатковуваних доходів на місяць; за видачу документа (свідоцтва, сертифіката, тощо) - 400 дол. США за маршрут.

8. У цьому пункті в останній колонці під назвою "Додаткові показники коригування розмірів державного збору" передбачено, що державний збір збільшується з розрахунку:

- у межах України (у тому числі чартерні перевезення): за кожного пасажира, який відлітає з аеропорту, на 0,5 доларів США; за кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває, на 2,5 доларів США;

- міжнародних (за винятком чартерних перевезень): за кожного пасажира, який відлітає з аеропорту, на 2 долари США; за кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває, на 10 доларів США.

9. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2017 року № 826/17492/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2017 року, визнано незаконними та нечинними з 01 січня 2014 року положення пунктів 5, 6 розділу II Додатку до Положення про Державний спеціалізований фонд фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 вересня 1993 року № 819 "Про створення Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях", з наступними змінами та доповненнями.

10. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 травня 2017 року №№К/800/10870/17, К/800/11239/17 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2017 року в справі № 826/17492/16 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2017 року залишено без змін.

ІІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

11. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 жовтня 2017 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2018 року, позовні вимоги задоволено.

11.1. Визнано протиправними дії Державної авіаційної служби України щодо нарахування Приватному акціонерному товариству "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" державного збору до Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях за період із січня 2016 року по серпень 2016 року включно, згідно із рахунками-фактурами від 13 травня 2016 року №33, №47к, №34, №48к, №35, №49к, №36, №50к; від 30 червня 2016 року №47, №48, №49, №68к, №50, №51, №69к; від 28 липня 2016 року №60 та №83; від 12 серпня 2016 року №66 та №92к; від 16 вересня 2016 року №78 та №110к;

11.2. Визнано протиправними дії Державної авіаційної служби України щодо формування та надання приватному акціонерному товариству "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" у період із січня 2016 року по серпень 2016 року включно рахунків-фактур від 13 травня 2016 року №33, №47к, №34, №48к, №35, №49к, №36, №50к; від 30 червня 2016 року №47, №48, №49, №68к, №50, №51, №69к; від 28 липня 2016 року №60 та №83; від 12 серпня 2016 року №66 та №92к; від 16 вересня 2016 року №78 та №110к на сплату державного збору до Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях.

12. Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що збори, визначені пунктами 5, 6 розділу II Додатку до Положення №819, які використані відповідачем при формуванні та пред`явленні позивачу рахунків-фактур у період з січня 2016 року по серпень 2016 року включно, не підлягають справлянню, оскільки пункти, які стали підставою для нарахування зборів, визнано незаконними та нечинними з 1 січня 2014 року на підставі судового рішення, яке набрало законної сили.

ІV. Касаційне оскарження

13. Не погодившись з постановами судів першої та апеляційної інстанцій, представник відповідача подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яку зареєстровано 05 березня 2018 року.

14. У касаційній скарзі представник відповідача зазначає, що оскаржуване судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить їх скасувати та прийняти нове рішення у справі.

15. На обґрунтування вимог касаційної скарги представник відповідача зазначає, що рахунки-фактури сформовані та виставлені позивачу у 2016 році, коли окремі пункти Положення № 819 не були визнані незаконними та нечинними. Крім того, судами попередніх інстанцій, за доводами представника відповідача, не враховано позицію Верховного Суду України від 12 січня 2016 року в справі № 21-633а15, відповідно до якою визнано правомірним справляння державного збору.

16. Представник відповідача наголошує також на тому, що така позиція судів першої та апеляційної інстанцій не відповідає приписам пунктів 3 та 4 частини п`ятої статті 12 Податкового кодексу України.

17. У касаційній скарзі представник відповідача просить розглядати касаційну скаргу за його участі.

18. 28 березня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження та витребувано з Окружного адміністративного суду міста Києва справу № 826/15210/16 (суддя-доповідач Білоус О. В.).

19. 11 квітня 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив, у якому представник позивача спростовує доводи касаційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

20. Відзив на касаційну скаргу містить клопотання про розгляд справи за участю представника позивача.

21. 12 квітня 2018 року справа № 826/15210/16 надійшла до Верховного Суду.

22. 05 червня 2019 року розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду №526/0/78-19 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

23. Протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 05 червня 2019 року визначено склад суду: головуючого суддю Шевцову Н. В., суддів Кашпур О. В., Уханенка С. А.

V. Релевантні джерела права й акти їхнього застосування

24. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

25. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

26. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

27. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

28. Згідно зі статтею 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 3) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

29. Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

30. Відповідно до частин першої-третьої статті 12 Повітряного кодексу України загальнодержавні витрати на авіаційну діяльність та участь України в міжнародних авіаційних організаціях здійснюються відповідно до Бюджетного кодексу України та закону про Державний бюджет України.

31. Загальнодержавні витрати на авіаційну діяльність - витрати, пов`язані із забезпеченням виконання основних завдань внутрішньої та зовнішньої державної політики в галузі цивільної авіації, у тому числі державного регулювання науково-технічної, економічної, фінансової, кадрової та соціальної політики щодо використання повітряного простору України, нормативно-правового забезпечення авіаційної діяльності, забезпечення державного контролю та нагляду за безпекою цивільної авіації. Порядок використання коштів на авіаційну діяльність та участь України в міжнародних авіаційних організаціях визначається Кабінетом Міністрів України.

32. Відповідно до частини четвертої статті 12 Повітряного кодексу України для забезпечення реалізації основних напрямів державної політики у сфері авіаційної діяльності та використання повітряного простору України, утримання та забезпечення діяльності уповноваженого органу з питань цивільної авіації з метою виконання покладених на нього завдань та функцій, участі та представництва України у міжнародних авіаційних організаціях та інших заходах діє Державний спеціалізований фонд фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях.

33. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Повітряного кодексу України надходженнями Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях є державні збори із суб`єктів авіаційної діяльності:

1) за сертифікацію, реєстрацію, перереєстрацію об`єктів та суб`єктів авіаційної діяльності та супроводження їх діяльності;

2) за надання прав на експлуатацію повітряних ліній;

3) за кожного пасажира, який відлітає з аеропорту України;

4) за кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває до аеропорту України;

5) за вчинення офіційних дій, пов`язаних з наглядом у сфері цивільної авіації, у тому числі під час виконання польотів в інших державах за договорами фрахту/лізингу, які розраховуються залежно від кількості та маси повітряних суден, строків тимчасового базування за кордоном та регіонів виконання польотів;

6) з авіаційної безпеки;

7) з інших передбачених законом надходжень.

34. За частиною шостою статті 12 Повітряного кодексу України кошти Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях в обсязі, затвердженому законом про Державний бюджет України на відповідний рік, використовуються на утримання штату працівників та інші витрати уповноваженого органу з питань цивільної авіації, пов`язані із забезпеченням виконання його функцій, на фінансування витрат на участь та представництво України у міжнародних авіаційних організаціях та інших заходах, визначених законодавством.

35. Відповідно до частин восьмої, дев`ятої статті 12 Повітряного кодексу України платежі, що підлягають сплаті до Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях, є обов`язковими для всіх суб`єктів авіаційної діяльності.

36. Перелік, розмір та порядок сплати державних зборів, порядок використання коштів Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях визначаються Кабінетом Міністрів України.

37. Відповідно до пункту 3 розділу ХІХ «Прикінцеві та перехідні положення» Повітряного кодексу України збори, які визначені пунктами 1 та 2 частини п`ятої статті 12 цього Кодексу, справляються до набрання чинності законом про адміністративні послуги та іншими законами, що регулюють справляння відповідних зборів відповідно до пункту 2 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України.

38. Згідно з пунктом 2 Положення № 819 (тут - в редакції, яка діяла в період виникнення спірних відносин) Фонд утворюється за рахунок: державних зборів за сертифікацію, реєстрацію і перереєстрацію повітряних суден, аеродромів, сертифікацію авіаційного персоналу та експлуатантів авіаційної техніки, сертифікацію юридичних і фізичних осіб, які виконують роботи, пов`язані з розробленням, виготовленням, ремонтом і технічним обслуговуванням авіаційної техніки, за видачу дозволів на бортові радіостанції тощо; державних зборів за видачу дозволів на використання комерційних прав (далі - державні збори), розмір яких затверджується Кабінетом Міністрів України; добровільних внесків юридичних і фізичних осіб; інших надходжень згідно з умовами законодавства України.

39. Згідно з пунктом 4 цього Положення збори сплачуються юридичними і фізичними особами в розмірах згідно з додатком.

40. Відповідно до пункту 5 розділу ІІ додатка до Положення № 819 у разі видачі дозволів на експлуатацію повітряних ліній в межах України та/чи міжнародних повітряних ліній державний збір збільшується з розрахунку за кожного пасажира, який відлітає з аеропорту, та за кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває, у визначених розмірах, що стягуються зі споживача.

41. Відповідно до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів, вантажів повітряним транспортом, затверджених наказом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва, Міністерства транспорту України від 26 листопада 2001 року № 139/821 (чинні у період, за який ДАС стягує заборгованість; далі - Ліцензійні умови) Ліцензійні умови є обов`язковими для виконання суб`єктами господарювання, які надають послуги з перевезення пасажирів, вантажів повітряним транспортом, і видаються на здійснення цього виду діяльності (пункти 1.4, 1.6).

42. За пунктами 2.4.17 і 2.4.18 цих Умов суб`єкт господарювання має подавати щомісячні звіти щодо виконаних перевезень за встановленою формою, затвердженою згідно з установленим порядком <…>; своєчасно перераховувати до Фонду державні збори згідно з Положенням № 819.

43. За змістом пункту 3 Положення про Державну авіаційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2014 року № 520 (далі - Положення № 520) одним з основних завдань Державіаслужби є забезпечення надходження та використання коштів Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях.

44. Відповідно до пункту 4 Положення № 819 державні збори сплачуються юридичними і фізичними особами (далі суб`єкти авіаційної діяльності) у розмірах згідно з додатком.

45. Додатком до Положення № 819 передбачено розміри державних зборів за надання державних послуг і з сертифікації, реєстрації тощо. Іншими нормативними актами ставки зборів не визначено.

46. Ставки збору, що містяться у вказаному Додатку в колонці «Державні послуги» розділу ІІ «Експлуатація авіаційної техніки» в пункті 5 «Видача дозволів на експлуатацію повітряних ліній», яким встановлено такі розміри державного збору за Державну послугу - видача дозволів на експлуатацію повітряних ліній: у межах України (у тому числі чартерні перевезення): під час подання заяви - 63,2 неоподатковуваних доходів на місяць; за видачу документа (свідоцтва, сертифіката, тощо) - 25,4 неоподатковуваних доходів на місяць; міжнародних (за винятком чартерних перевезень): під час подання заяви - 140,8 неоподатковуваних доходів на місяць; за видачу документа (свідоцтва, сертифіката, тощо) - 400 доларів США за маршрут.

47. У пункті 5 Додатку в останній колонці під назвою «Додаткові показники коригування розмірів державного збору» передбачено, що державний збір збільшується з розрахунку: у межах України (у тому числі чартерні перевезення): за кожного пасажира, який відлітає з аеропорту, на 0,5 доларів США; за кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває, на 2,5 доларів США; міжнародних (за винятком чартерних перевезень): за кожного пасажира, який відлітає з аеропорту, на 2 долари США; за кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває, на 10 доларів США.

48. Відповідно до пункту 3 розділу ХІХ «Прикінцеві та перехідні положення» Повітряного кодексу України збори, які визначені пунктами 1 та 2 частини п`ятої статті 12 цього Кодексу, справляються до набрання чинності законом про адміністративні послуги та іншими законами, що регулюють справляння відповідних зборів відповідно до пункту 2 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України.

49. Відповідно до частини першої статті 9 Бюджетного кодексу України доходи бюджету класифікуються за такими розділами: 1) податкові надходження; 2) неподаткові надходження; 3) доходи від операцій з капіталом; 4) трансферти.

50. За частинами другою, третьою статті 9 Бюджетного кодексу України податковими надходженнями визнаються встановлені законами України про оподаткування загальнодержавні податки і збори та місцеві податки і збори.

51. Неподатковими надходженнями визнаються: 1) доходи від власності та підприємницької діяльності; 2) адміністративні збори та платежі, доходи від некомерційної господарської діяльності; 2-1) власні надходження бюджетних установ; 3) інші неподаткові надходження.

VI. Висновок Верховного Суду

52. Аналіз наведених норм законодавства у їх системному зв`язку дає підстави для висновку, що державний збір, який суб`єкт авіаційної діяльності повинен сплачувати до Державного спеціалізованого фонду, є цільовими, по суті відплатними платежем до Державного бюджету України. За своїм призначенням, підставами сплати і характером цих підстав, а також порядком визначення розміру цього платежу він належить до категорії неподаткових. Законодавець визначив призначення цих коштів, орган, який відповідає за сплату державного збору до Державного спеціалізованого фонду, суб`єктів, які повинні його сплачувати та за які послуги.

53. Зокрема, в контексті обставин цієї справи треба зауважити, що державні збори за кожного пасажира, який відлітає з аеропорту України, та за кожну тонну вантажу, що відправляється чи прибуває до аеропорту України, є одними із видів (джерел) надходження коштів Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях (пункти 3, 4 частини п`ятої статті 12 Повітряного кодексу України).

54. Державні збори передбачені Повітряним кодексом України і за своєю суттю належать до неподаткових джерел надходження Державного бюджету України; відповідач як суб`єкт авіаційної діяльності мав обов`язок їх утримати (при наданні послуг з перевезення) та сплатити.

55. Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що збори, визначені пунктами 5, 6 розділу II Додатку до Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 вересня 1993 року № 819, які використані відповідачем при формуванні та пред`явленні позивачу рахунків-фактур у період з січня 2016 року по серпень 2016 року включно, не підлягають справлянню, оскільки пункти, які стали підставою для нарахування зборів, визнано незаконними та нечинними з 1 січня 2014 року на підставі судового рішення, яке набрало законної сили.

56. Разом з тим Верховний Суд не погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, виходячи з такого.

57. У контексті обставин цієї справи Верховний Суд вважає за необхідне звернути увагу на спосіб застосування законодавства в аспекті наслідків, які настали внаслідок втрати чинності окремих нормативних положень, які слугували підставою для нарахування зобов`язань до державного бюджету.

58. У цій справі судами попередніх інстанцій установлено, що при розрахунку державного збору (за період з січня 2016 року по серпень 2016 року) Державіаслужба застосувала ставки збору, визначені в пункті 5 розділу ІІ Додатку до Положення № 819.

59. Період, за який позивачу нараховано державний збір до Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях охоплюється періодом, протягом якого Положення № 819 (в частині ставок державного збору) визнано нечинним.

60. Водночас на дату звернення з цим позовом до суду, а також протягом періоду з січня по серпень 2016 року, тобто в період, за який було нараховано державний збір, Положення № 819 було чинним.

61. Та обставина, що на дату касаційного перегляду цієї справи вказаний пункт визнано нечинним (з 1 січня 2014 року) не може заперечити того, що в період, коли виникли спірні правовідносини він фактично діяв і ставки, визначені Положенням № 819, Державіаслужба застосовувала до всіх авіаперевізників. Так само їх мали б застосовувати авіаперевізники, надаючи послуги з перевезення пасажирів і багажу.

62. У цьому зв`язку колегія суддів насамперед зауважує, що підставою для звернення до суду з адміністративним позовом у справі № 826/17492/16 (на яку посилаються суди попередніх інстанцій) було те, що позивач не погоджувався з правомірністю закладення до загальної вартості польоту збору за пасажира у розмірі, еквівалентному 2 долари США.

63. У справі № 826/17492/16 суди установили, що в липні 2016 року позивач здійснив авіапереліт за маршрутом «Київ - Бургас (Болгарія) - Київ» і вирішив дізнатися у свого туроператора про складові вартості перельоту. Отримана інформація згодом слугувала приводом оскаржити Положення № 819 і в підсумку суди, розглядаючи справу № 826/17492/16, погодилися з доводами позивача в тій частині.

64. У справі № 826/17492/16 були установлені обставини, що в липні 2016 року авіаперевізник заклав у загальну вартість перевезення державний збір за пасажира.

65. Авіакомпанія «МАУ» як ліцензований авіаперевізник, яка в той самий період надавала послуги з авіаперевезення пасажирів та багажу, також мала чи могла би утримувати з пасажирів і власників багажу збір за перевезення за ставками, визначеними пунктом 5 розділу ІІ Додатка до Положенням № 819.

66. Але та обставина, що згодом правові підстави визначення розміру державного збору до Державного спеціалізованого фонду за перевезення пасажирів та багажу зазнали змін (у зв`язку з прийняттям згаданого судового рішення у справі № 826/17492/16) не може заперечити того, що такі підстави існували в минулому, (зокрема у період, за який нараховано збір), як і позбавити позивача обов`язку сплатити до державного бюджету кошти, які він отримав на підставі правових норм, які згодом в судовому порядку визнано нечинними.

67. На думку колегії суддів, такий підхід узгоджується з правозастосовною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «ТОВ «Світ розваг» та інші проти України» від 27 червня 2019 року (заява № 13290/11 та 2 інші). Відмінність тієї справи полягає лише в тому, що зміни в законодавчому регулюванні (у сфері грального бізнесу) завдали шкоди суб`єктам господарювання, які сплатили державі кошти за ліцензію, а згодом цей вид діяльності став заборонений.

68. У контексті спірних правовідносин для цієї справи визначальним, на думку колегії суддів, є сутнісний підхід Суду до правової оцінки ситуації, яка склалася у зв`язку зі змінами у правовому регулюванні і способом застосування цих законодавчих змін.

69. У справі, що розглядається, зміни у правовому регулюванні зумовлені згаданим судовим рішенням у справі № 826/17492/16, на підставі якого суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність підстав для нарахування державного збору, розрахованого відповідно до Порядку № 819.

70. Після набрання чинності постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 січня 2017 року у справі № 826/17492/16 (залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2017 року) Положення № 819 викладено в новій редакції згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2017 року № 182 (яка набрала чинності з 29 березня 2017 року). Розмір державного збору за перевезення пасажирів та кожну тонну багажу тією постановою теж передбачено.

71. Отже, наведене дає підстави вважати, що суди попередніх інстанцій вирішували цей спір лише через призму правового регулювання відносин щодо фінансування витрат на авіаційну діяльність в аспекті правової природи державного збору за перевезення пасажирів та багажу та законності його сплати як такого. Проте, в контексті цієї справи важливе значення для її правильного вирішення має також господарська діяльність відповідача у сфері надання послуг з авіаперевезення, зокрема його участь як суб`єкта авіаційної діяльності у механізмі акумулювання і сплати державного збору до Державного спеціалізованого фонду. У цьому зв`язку поза увагою суди попередніх інстанцій залишили істотні для цієї справи питання, зокрема не з`ясували, хто є платником цього збору та за які послуги, який механізм формування державного збору і його співвідношення з комерційним господарюванням авіаперевізника.

72. На зазначені обставини з-поміж іншого звертав увагу відповідач, однак його доводам та доказам в цій частині суди попередніх інстанцій не надали оцінки.

73. У контексті зазначеного судам також потрібно з`ясувати чи закладав позивач у загальну вартість наданих послуг з авіаперевезень (протягом спірного періоду) збір за перевезення пасажирів та вантажу; якщо так, то чим керувався, коли визначав його ставку, відтак чи отримав (фактично) ці кошти і на яку суму.

74. Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 826/16485/16, від 24 квітня 2020 року в справі № 826/7916/17.

75. Відповідно до частин першої, другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

76. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

77. Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 3) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

78. За частинами четвертою, п`ятою статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

79. Переглянувши в межах доводів касаційної скарги оскаржені судові рішення першої та апеляційної інстанцій в цій справі, колегія суддів дійшла висновку, що суди фактично не дослідили і не оцінили зміст правовідносин, що склалися між сторонами спору, залишивши не з`ясованими обставини, які мали істотне значення для правильного вирішення справи, отже справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції.

VІI. Судові витрати

80. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Касаційну скаргу Державної авіаційної служби України задовольнити частково.

2. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 жовтня 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2018 року в справі № 826/15210/16 скасувати.

3. Адміністративну справу № 826/15210/16 за позовом Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» до Державної авіаційної служби України про визнання дій протиправними на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

4.Судові витрати розподілу не підлягають.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Н. В. Шевцова

Судді: О. В. Кашпур

С. А. Уханенко