Справа № 200/10801/19-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2020-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року справа №200/10801/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., за участю секретаря судового засідання - Тішевського В.В., представника позивача - адвоката - Фролової-Гутарової І.А., представника відповідача - Сенникова А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на додаткове рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 січня 2020 року у справі № 200/10801/19-а (головуючий суддя І інстанції - Михайлик А.С.), складене у повному обсязі 13 січня 2020 року у м. Слов`янськ Донецької області, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХРЕМПОСТАВКА» до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕХРЕМПОСТАВКА" звернулося до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про: визнання протиправними дій щодо нарахування пені з орендної плати з юридичних осіб по земельним ділянкам, що знаходяться за кодом КОАТУУ (м. Зугрес) в розмірі 3 900 197,87 грн. та по земельним ділянкам, що знаходяться за кодом КОАТУУ (Зуївська селищна рада) в розмірі 663 324,56 грн.; зобов`язання здійснити коригування інтегрованої картки з плати за землю юридичних осіб шляхом виключення з неї сум нарахованої пені та відображення їх як переплати.

В наданій через канцелярію суду 06 грудня 2019 року заяві позивач зменшив заявлені позовні вимоги та просив суд: визнати протиправними дії щодо нарахування пені з орендної плати за землю з юридичних осіб по земельним ділянкам, що знаходяться за кодом КОАТУУ (м. Зугрес) в розмірі 2 772 987,59 грн. та по земельним ділянкам, що знаходяться за кодом КОАТУУ (Зуївська селищна рада) в розмірі 474 659,41 грн.; зобов`язати здійснити коригування інтегрованої картки з плати за землю юридичних осіб шляхом виключення з неї сум протиправно нарахованої пені та відображення їх як переплати.

10 грудня 2019 року судом прийнято рішення у справі, яким позов задоволено частково, в частині вимог позивача про зобов`язання відповідача відобразити нараховану пеню у якості переплати судом відмовлено.

20 грудня 2019 від позивача до суду першої інстанції надійшла заява про ухвалення додаткового рішення з приводу розподілу судових витрат у справі. В зазначеній заяві позивач просив суд стягнути на його користь судовий збір у сумі 3 842,00 грн., витрати пов`язані з прибуттям до суду у сумі 2 785,66 грн. та витрати на правову адвоката у сумі 25 500,00 грн.

Додатковим рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 січня 2020 року заяву представника товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХРЕМПОСТАВКА" про ухвалення додаткового рішення з приводу розподілу судових витрат задоволено частково. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Донецькій області на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХРЕМПОСТАВКА" судові витрати у сумі 16 628 (шістнадцять тисяч шістсот двадцять вісім) гривень 53 копійки. У задоволенні решти вимог,викладених у заяві про розподіл судових витрат ,- відмовлено (а.с. 103-105).

Не погодившись з вищевказаним судовим рішенням, Головне управління ДФС у Донецькій області звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просило суд скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені вимог про розподіл судових витрат у повному обсязі (а.с. 123-127).

В обґрунтуванні апеляційної скарги відповідачем зазначено, що витрати, пов`язані з наданням правової допомоги мають бути документально підтверджені (договір про надання правової допомоги, квитанції до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ,касові чеки, посвідчення про відрядження), при цьому, відсутність такого підтвердження, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені вимог їх відшкодування.

В даному випадку позивачем не доведено оплату послуг адвоката, відсутні квитанції до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ,касові чеки.

Крім того, податковий орган не погоджується з додатковим рішенням в частині стягнення на користь товариства витрат, пов`язаних з прибуттям до суду у розмірі 2 785,66 грн., оскільки виїзд адвоката до суду не відноситься до жодного з видів правової допомоги.

В обґрунтування своєї позиції посилається на ухвалу Верховного Суду від 04 листопада 2019 року у справі № 9901/264/19.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2020 року замінено відповідача по справі - Головне управління ДФС у Донецькій області на Головне управління ДПС у Донецькій області (а.с. 183-184).

Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити та скасувати додаткове рішення у повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, зазначила, що додаткове рішення є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу суду надано договір про надання правової допомоги № 157-ТПР від 01 квітня 2019 року, укладений між сторонами - позивачем (клієнт) та адвокатським об`єднанням «ПЕРШИЙ РАДНИК» (виконавець) (а.с. 60-62 т.2), додаткову угоду № 3 від 20 серпня 2019 року до вказаного договору (а.с. 63 т. 2), витяг з Єдиного реєстру адвокатів України щодо адвоката ОСОБА_1 (згідно витягу форма її адвокатської діяльності - адвокатське об`єднання «ПЕРШИЙ РАДНИК») (а.с. 71 т. 2), свідоцтво про право ОСОБА_1 на заняття адвокатською діяльністю від 18 листопада 2016 року (а.с. 66 т. 2), видану позивачем адвокату Прокоф`євій Л.С. довіреність № 34/ТРП/2019 від 02 вересня 2019 року (діє до 31 грудня 2020 року) (а.с. 65 т. 2), акт надання послуг № 3 від 10 жовтня 2012 року, підписаний між позивачем та адвокатським об`єднанням «ПЕРШИЙ РАДНИК» (а.с. 64 т. 2).

За п. 1.1 договору про надання правової допомоги № 157-ТПР від 01 квітня 2019 року виконавець зобов`язується надавати клієнту правову допомогу за окремими письмовими або усними дорученнями.

Згідно з п.п. 4.1, 4.2 вартість послуг, розмір витрат виконавця та порядок розрахунків погоджується сторонами в додаткових угодах, що є невід`ємною частиною даного договору. Сторони домовились про встановлення погодинного порядку обчислення розміру гонорару адвокатів.

Відповідно до п. 5.1 цього договору він набирає чинності з дати його підписання та діє до 31 грудня 2019 року, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

За умовами п. 1 додаткової угоди № 3 від 20 серпня 2019 року до вказаного договору, виконавець зобов`язується надавати клієнтові правову допомогу у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХРЕМПОСТАВКА" до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправними дій щодо нарахування пені з орендної плати з юридичних осіб по земельним ділянкам, що знаходяться за кодом КОАТУУ (м. Зугрес) в розмірі 3 900 197,87 грн. та по земельним ділянкам, що знаходяться за кодом КОАТУУ (Зуївська селищна рада) в розмірі 663 324,56 грн.; зобов`язання здійснити коригування інтегрованої картки з плати за землю юридичних осіб шляхом виключення з неї сум нарахованої пені та відображення їх як переплати, - в Донецькому окружному адміністративному суді, судах другої та третьої інстанції, зокрема, але не обмежуючись, вчиняти наступні дії: юридичний аналіз та розробка загальної стратегії, подання позовної заяви, підготовка та подання клопотань про залучення доказів, відповіді на відзив, письмових пояснень по справі, інших процесуальних документів та документів правового характеру, участь у судових засіданнях, ознайомлення з матеріалами справи, підготовка та подання заяви про відшкодування понесених судових витрат та надання відповідних доказів, виконання інших дій, що впливають на зміст Договору та Додаткової угоди.

Згідно з п. 2.1 додаткової угоди вартість послуг з надання правової допомоги розраховується на підставі погодинної вартості роботи адвоката 2000 грн. Фактичний обсяг наданих послуг визначається сторонами у актах наданих послуг.

Відповідно до п. 2.3 цієї угоди оплата послуг здійснюється за фактом їх виконання впродовж 15 днів з моменту вступу судового рішення в законну силу.

Рішення у даній справі судом прийнято 10 грудня 2019 року, повний текст складено 12 грудня 2019 року, рішення не набрало законної сили, а відтак строк оплати позивачем послуг адвоката за наведеними вище договором та додатковою угодною до нього не настав.

Відтак, посилання апелянта на відсутність квитанцій до прибуткового касового ордеру, платіжних доручень з відміткою банку або інший банківський документ,касових чеків, як підстави для скасування додаткового рішення є необґрунтованими, оскільки по договору така оплата відбудеться після набрання законної сили рішенням по справі.

Згідно акту надання послуг № 3 від 10 грудня 2019 року адвокатом Прокоф`євою Л.С. надано позивачу послуги з підготовки та подання до суду: позовної заяви з додатками (3 год., 6000 грн.), відзиву на позов (2 год., 4000 грн.), уточнення позовних вимог (2 год., 4000 грн.), клопотання про долучення доказів з додатками та заяви про надання доказів понесених витрат після ухвалення рішення у справі (1 год., 2000 грн.), заяви про відшкодування понесених витрат з додатками (1 год., 2000 грн.), участі у судових засіданнях 07 жовтня 2019 року, 05 листопада 2019 року, 25 листопада 2019 року, 10 грудня 2019 року (3,75 год., 7500 грн.). Також в акті зазначено про фактичне понесення адвокатом витрат, пов`язаних із прибуттям до суду на суму 2 785,66 грн.

Згідно наявних в матеріалах справи протоколів судових засідань загальна тривалість судових засідань з розгляду цієї справи, що відбулися 07 жовтня 2019 року, 05 листопада 2019 року, 10 грудня 2019 року загалом склала 2 години.

Призначене на 25 листопада 2019 року судове засідання не відбулося, розгляд справи відкладався на наступну дату.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що сума витрат на професійну допомогу, пов`язана із участю адвоката позивача в судових засіданнях з розгляду цієї справи, виходячи із договірної вартості 2 000,00 грн. за годину становить 4 000 грн. (2 год. х 2 000 грн.).

Сума витрат позивача на професійну допомогу, пов`язану зі справою становить 18000,00 грн., у т.ч. підготовка позовної заяви з додатками (3 год., 6000 грн.), відзиву на позов (2 год., 4000 грн.), клопотання про долучення доказів з додатками та заяви про надання доказів понесених витрат після ухвалення рішення у справі (1 год., 2000 грн.), заяви про відшкодування понесених витрат з додатками (1 год., 2000 грн.), участі у судових засіданнях (4000,00 грн.).

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19.

Відтак, загалом позивачем підтверджено необхідність відшкодування витрат на правову допомогу у сумі 18 000 грн.

Щодо витрат, пов`язаних із прибуттям представника позивача до суду в розмірі 2 785,66 грн., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

За ч.ч. 1, 3 ст. 135 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. При цьому, граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов`язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 р. № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», компенсація, пов`язана з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, її представникові не може перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

Норми відшкодування витрат на відрядження законодавчо встановлені у постанови Кабінету Міністрів України від 2 лютого 2011 р. № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів», відповідно до п. 9 якої витрати на проїзд у м`якому вагоні, суднами морського та річкового транспорту, повітряним транспортом за квитками 1 класу та бізнес-класу, фактичні витрати, що перевищують граничні суми витрат на найм житлового приміщення та на перевезення багажу понад вагу, вартість перевезення якого входить до вартості квитка того виду транспорту, яким користується працівник, відшкодовуються з дозволу керівника згідно з підтвердними документами.

Відповідно до наданих представником позивача посадочних документів на проїзд потягом з м. Київ (де розташовано місце роботи адвоката Прокоф`євої Л.С.) до м. Слов`янськ для участі у судових засіданнях, призначених на 07 жовтня 2019 року, 05 листопада 2019 року, 25 листопада 2019 року, 10 грудня 2019 року, та з м. Слов`янськ до м. Київ у ці дати другим класом та купе, розмір документально підтверджених витрат представника позивача, пов`язаних із прибуттям до суду становить 2 785,66 грн.

Відтак, витрати на прибуття до суду у розмірі 2 228,53 грн. є документально підтверджені та такі, що підлягають стягненню на користь товариства, що збігається з правовою позицією Верховного Суду в додатковій постанові від 11.12.2019 року в справі № 2040/6747/18.

При цьому, суд апеляційної інстанції не бере до уваги посилання податкового органу на ухвалу Верховного Суду від 04 листопада 2019 року у справі № 9901/264/19, як на обґрунтування позиції протиправності стягнення вищевказаних витрат, оскільки суд касаційної інстанції у даній справі розглядав питання відшкодування витрат на виїзд адвоката до суду для подання позову, що не є видом щодо компенсації пов`язаної з прибуттям до суду в межах надання правничої допомоги, передбаченим статтями 1, 19 Закону № 5076-VI, а в даному випадку розглядається питання компенсації витрат на фактичне відрядження адвоката та прибуття адвоката до суду в іншій місцевості.

Відтак, виходячи із системного аналізу вищевказаних норм права та встановлених обставин справи, суд апеляційної погоджує висновок суду першої інстанції щодо необхідності присудження на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати пропорційно задоволеній частині позовних вимог на суму 14 400 грн. (правнича допомога), витрати на прибуття до суду у розмірі 2 228,53 грн., загалом - 16 628,53 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скаргзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду попередньої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 250, 272, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на додаткове рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 січня 2020 року у справі № 200/10801/19-а - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 січня 2020 року у справі № 200/10801/19-а - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 27 травня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, та продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України щодо запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повне судове рішення складено 01 червня 2020 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

Г.М. Міронова