Справа № 420/1079/20
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2020-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/1079/20
Головуючий в 1 інстанції: Кравченко М.М.
Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Крусяна А.В.,

Яковлєва О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:
У лютому 2020р. ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до в/ч НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправними дії щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення за період з 1.01.2016р. по 29.02.2018р., та зобов`язати нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за вказаний період.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що наказом командира в/ч НОМЕР_1 за №195 від 6.09.2018р. (по стройовій частині) був виключений із списків особового складу та всіх видів забезпечення в зв`язку зі звільненням з військової служби в запас. При цьому, за період з 1.01.2016р. по 29.02.2018р. йому не була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення. У зв`язку із чим, у січні 2020р. позивач звернувся із заявою до командира в/ч нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення та видати довідку про виплачене грошове забезпечення за період проходження військової служби. Однак, листом командира в/ч за вих. №350/303/2/153 від 30.01.2020р. відмовлено позивачу у нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення з огляду на відсутність у 2016-2018р. фінансування витрат на індексацію грошового забезпечення.

Позивач вважає зазначені дії протиправними та такими, що порушують встановлене ст.43 Конституції України право на заробітну плату не нижчу від визначеної законом.

Посилаючись на вказане просив позов задовольнити.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020р. позов задоволено.

Визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 1.01.2016р. по 29.02.2018р..

Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 1.01.2016р. по 29.02.2018р..

В апеляційній скарзі в/ч НОМЕР_1 , посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, в тому числі і військових частин.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 за №195 від 6.09.2018р. (по стройовій частині) майор ОСОБА_1 , офіцер відділення морально-психологічного забезпечення в/ч НОМЕР_1 , звільнений наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 27.08.2018р. № 460 з військової служби у запас за пп. "к" п.2 ч.5 ст.26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливою періоду), був виключений із списків особового складу та всіх видів забезпечення.

23.01.2020р. ОСОБА_1 звернувся із заявою до в/ч НОМЕР_1 , в якій просив нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 1.01.2016р. по 29.02.2018р..

Проте, листом командира в/ч від 30.01.2020р. ОСОБА_1 надано відповідь, в якій було повідомлено про відсутність законних підстав для виплати індексації грошового забезпечення.

Перевіряючи правомірність та законність дій військової частини щодо ненарахування та невиплаті позивачу індексації грошового забезпечення у спірний період, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх протиправність, колегія судів виходить з наступного.

Приписами ст.43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначено ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення" за №1282-ХІІ від 3.07.1991р. (надалі - Закон №1282).

Положеннями ст.2 Закону №1282-ХІІ встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

У відповідності до ст.4 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103%.

За правилами ст.5 Закону №1282-ХІІ, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ за №1078 від 17.07.2003р..

Згідно з п.1-1 цього Порядку підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Відповідно до п.6 зазначеного Порядку виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Аналізуючи вищевикладене, судова колегія зазначає, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Відповідно до вимог діючих нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

У справі "Кечко проти України" (Заява №63134/00) Європейський суд з прав людини наголосив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23). Тобто, коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв і якщо людина очевидно підходить під ці критерії - це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні ст.1 Першого протоколу.

Що стосується доводів апеляційної скарги в/ч НОМЕР_1 про те, що індексація грошового забезпечення не може вважатися складовою грошового забезпечення військовослужбовця через непостійність, то судова колегія вважає такі доводи помилковими, оскільки у відповідності до Закону №1282-ХІІ індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист.

Окрім того, судова колегія вважає безпідставними посилання апелянта в підтвердження правомірності своїх дій щодо невиплати позивачу індексації на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України та Міністерства соціальної політики України, оскільки військова частина має діяти відповідно до чинного Закону №1282-XII, вимоги якого є обов`язковим, а не керуватися роз`ясненням, які не є нормативними документами.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за спірні періоди.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311, 315, 316, 322 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020р. залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий: Ю.М.Градовський

Судді: А.В.Крусян

О.В.Яковлєв