Справа № 300/536/20
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2020-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 рокуЛьвівСправа № 300/536/20 пров. № А/857/4747/20

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.

при секретарі судового засідання: Галаз Ю.А.

за участю представника позивача: Сахман П.В.

представника відповідача: Непіп Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперево Фудз" на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року (рішення ухвалене о 13:58 год. у м. Івано-Франківську судом у складі головуючого судді Остап`юк С.ВР.С.) у справі № 300/536/20 за заявою Офісу великих платників податків ДПС до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперево Фудз" про підтвердження обгрунтованості адміністративного арешту майна,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2020 року Офіс великих платників податків ДПС звернувся до суду із заявою в порядку статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України про підтвердження обґрунтованості, застосованого умовного адміністративного арешту майна платника податків Товариства з обмеженої відповідальністю «Імперово Фудз» (далі ТОВ «Імперово Фудз»).

Обґрунтованість застосованого 04.03.2020 умовного адміністративного арешту майна відповідача, заявник аргументує наявністю обставин, визначених підпунктом 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, а саме відмова платника податків від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення 03.03.2020 документальної позапланової виїзної перевірки відповідача, за наявності законних підстав для її проведення.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року заяву Офісу великих платників податків Державної податкової служби задоволено. Підтверджено обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна Товариства з обмеженої відповідальністю «Імперово Фудз», застосованого рішенням начальника Львівського управління Офісу великих платників податків Державної податкової служби від 04.03.2020.

Рішення суду першої інстанції оскаржило ТОВ «Імперово Фудз». Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти новее, яким у задоволенні заяви Офісу великих платників податків ДПС про підтвердження обгрунтованості адміністративного арешту майна відмовити.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.03.2007 відповідач зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, взятий на облік як платник податків за адресою місцезнаходження 76018, Івано-Франківська область, місто Івано-Франківськ, вулиця Промислова, будинок 29, йому присвоєно ідентифікаційний код 34845075 та він у відповідності до пункту 16.1.13 статті 16 Податкового кодексу України несе обов`язок допускати посадових осіб контролюючого органу під час проведення ними перевірок до обстеження приміщень, територій (крім житла громадян), що використовуються для одержання доходів чи пов`язані з утриманням об`єктів оподаткування, а також для проведення перевірок з питань обчислення і сплати податків та зборів у випадках, встановлених цим Кодексом.

Наказом виконуючого обов`язки начальника Офісу великих платників податків Державної податкової служби за №232 від 18.02.2020 на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 39.4.2 пункту 39.4 статті 39, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпунктів 78.1.4, 78.1.15 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України наказано провести документальну позапланову виїзну перевірку відповідача з 25.02.2020 з питань неповного декларування контрольованих операцій у Звіті про контрольовані операції за 2018 рік від 23.09.2019 №.

25.02.2020 на підставі вищевказаного наказу уповноваженою особою ОВПП - начальником Львівського управління О. Юристовським видано направлення на перевірку відповідача за №44 на ім`я начальника відділу Львівського управління ОВПП ДПС Яремко О.Б ., за №45 - на ім`я головного державного ревізора-інспектора Львівського управління ОВПП Добош А.Т., та за №46 - на ім`я головного державного ревізора-інспектора Львівського управління ОВПП Милого А.С.

03.03.2020 вказаними у направленням на перевірку особами за фактичною адресою відповідача м.Київ, проспект Перемоги, 121в головному бухгалтеру відповідача Коропченко І.А. вручено наказ на проведення перевірки за №232 від 18.02.2020 та пред`явлено направлення на перевірку №44, 45, 46 від 25.02.2020, яка повідомила службових осіб заявника про відмову у допуску до перевірки, про що складено акт №17/28-10-52-15/34845075 (а.с.8).

Згідно з поясненнями представника відповідача, внесеними до акту про відмову від допуску до перевірки, причиною недопуску слугувало те, що підприємство вважає наказ про проведення перевірки протиправним. Вказано, що підприємство має намір звернутися до суду з позовом.

04.03.2020 заступник начальника управління - начальник відділу планових та позапланових перевірок Львівського управління ОВПП ДПС звернувся до начальника Львівського управління ОВПП ДПС про застосування до відповідача адміністративного арешту майна.

04.03.2020 начальник Львівського управління ОВПП ДПС за наслідками розгляду звернення та долучених до нього матеріалів рішенням застосував умовний адміністративний арешт майна відповідача, що перебуває (розміщене, зберігається) за адресою: м.Івано-Франківськ, вул. Промислова, 29.

З метою підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків контролюючий орган звернувся до суду з відповідною заявою.

Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 94.1, пп. 94.2.3 п. 94.2, п. п. 94.4 - 94.6, 94.10 ст. 94 Податкового кодексу України (далі - ПК України), адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин, зокрема, платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Арешт майна може бути повним або умовним.

Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов`язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

Арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України, провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів при здійсненні ними визначених законом повноважень здійснюється на підставі заяви таких органів щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Згідно частини 2 зазначеної статті, заява подається до суду першої інстанції протягом 24 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду, за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом, у письмовій формі.

Згідно з частинами 4, 5 вказаної статті, суд ухвалою відмовляє у відкритті провадження за заявою, якщо: 1) заявлено вимогу, не передбачену частиною першою цієї статті; 2) із поданих до суду матеріалів вбачається спір про право. Відмова у відкритті провадження за заявою унеможливлює повторне звернення заявника з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами до суду в загальному порядку.

Слід зауважити, що наявність спору про право в окремих випадках може бути виявлено після відкриття провадження у справі за відповідною заявою. В такому разі суд також повинен закрити провадження у справі, оскільки відповідні вимоги не можуть бути розглянуті в порядку окремого виду адміністративного провадження, яким є провадження за заявою контролюючого органу.

Спір про право, в розумінні статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України має місце в разі, якщо предметом спору є правовідносини, існування яких є передумовою виникнення підстав для застосування спеціальних заходів, перелічених у зазначеній статті.

Зокрема, спір про право наявний у разі, коли платник податків висловлює незгоду з рішенням контролюючого органу, що було підставою для виникнення обставин для подання відповідної заяви.

Між тим, стаття 283 КАС України не містить переліку будь-яких критеріїв такої незгоди як підстави для висновку про існування спору про право. Отже, у кожному конкретному випадку в залежності від змісту правовідносин суд повинен оцінити форму вираження відповідної незгоди учасника провадження на предмет існування спору. Така незгода має втілюватись у вчиненні учасником процесу об`єктивно необхідних дій для відновлення порушеного права.

Оскарження відповідачем наказу про проведення документальної перевірки є способом захисту, спрямованим на відновлення порушеного права, зумовленого наслідками такого контрольного заходу.

У спірній ситуації звернення до суду із заявою щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту випливає з правовідносин, які виникли у зв`язку з недопуском до проведення перевірки на підставі вищезазначеного наказу. Відтак, незгода платника із проведенням перевірки (оскарження в судовому порядку наказу про проведення документальної перевірки) підтверджує існування спору про право в цих правовідносинах.

За таких обставин, за умови наявності спору про право між сторонами виключається можливість розгляду та вирішення заяви у справах за зверненням контролюючого органу про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків в порядку ст. 283 КАС України.

Вказана правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 15.08.2018 у справі №804/1453/17 та від 14.11.2018 у справі № 818/907/16.

Ці правові позиції Верховного Суду колегія суддів бере до уваги, так як ст. 283 КАС України передбачає наявність спору про право як підставу для відмови у відкритті провадження за заявою про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту, що є аналогічним ст. 183-3 КАС України в редакції до 15.12.2017.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 640/4989/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперово Фуд" до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 18.02.2020р. №232 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача.

В даному випадку про наявність спору про право свідчить оскарження до суду підприємством наказу контролюючого органу про проведення документальної перевірки.

Підсумовуючи наведене, суд встановив, що ТОВ «Імперово Фуд» заперечує законність проведення перевірки, не допуск до якої й зумовив звернення Офісу великих платників податків ДПС із заявою про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна ТОВ «Імперово Фуд». Товариство вчиняє дії направлені на відновлення порушеного, на його думку, права шляхом оскарження Офісу великих платників податків ДПС № 232 від 18.02.2020р. «Про проведення документальної позапланової перевірки ТОВ «Імперово Фуд».

Таким чином, між сторонами виник спір про право. Існування у спірних правовідносинах спору про право, на переконання колегії суддів, виключає можливість розгляду заяви контролюючого органу про підтвердження обгрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 272, 283, 308, 310, 313, 315, 317, 319, 321, 322 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперево Фудз" задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року у справі № 300/536/20 - скасувати.

Провадження у справі за заявою заявою Офісу великих платників податків Державної податкової служби до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперево Фудз" про підтвердження обгрунтованості адміністративного арешту майна - закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді С. М. Кузьмич
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 29.05.2020р.