Справа № 200/899/20-а
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2020-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2020 р. Справа№200/899/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд: у складі - головуючого судді - Дмитрієва В.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду, в інтересах ОСОБА_1 , з позовом до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправною бездіяльність щодо не поновлення пенсії; визнання протиправним та скасування рішення про відмову в поновленні пенсії від 26 квітня 2018 року; зобов`язання провести поновлення виплати пенсії з 7 жовтня 2009 року відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідач, виконуючи рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, яким зобов`язано пенсійний орган повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про поновлення пенсії за віком з 2 березня 2017 року, відмовив у поновлені виплати пенсії позивачу, у зв`язку із відсутністю реєстрації місця проживання за місцем знаходження пенсійного органу. Позивачка вважає, що пенсійний орган грубо порушив її права на отримання пенсії.

Відповідач позов не визнав. 7 лютого 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області по справі №235/5213/17 було зобов`язано пенсійний орган повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , що було зроблено відповідачем та прийнято рішення про відмову у поновленні пенсії від 26 квітня 2019 року, оскільки в Покровському УПФУ позивачка на обліку не перебувала і не перебуває у даний час. Відповідач вказав, що ОСОБА_1 проживала у Ворошиловському районі міста Донецька, повноваження в частині обслуговування страхувальників УПФУ у Ворошиловському районі м. Донецька покладено на відповідача, проте управлінню не передавалися пенсійні справи чи будь-які інші документи пенсіонерів. Оскільки за пошуком архівного особового рахунку ОСОБА_1 у Центральній базі даних архівних особових рахунків Пенсійного фонду України не було знайдено даних та неможливо провести вивантаження електронної справи, ураховуючи, що для поновлення раніше призначеної пенсії представником були подані лише копія закордонного паспорту, копія ІНН, копія трудової книжки та не подано жодного оригіналу документу, зокрема довідок з місця роботи та про заробітну плату, тому поновити виплату раніше призначеної пенсії не має можливості. Крім того відповідач вказав, що позивачкою до управління не було надано належного посвідчення особи, згідно копії паспорту громадянина України для виїзду за кордон, яка наявна в пенсійній справі, строк дії паспорту закінчився 9 квітня 2008 року та будь-які дані про продовження терміну його дії відсутні. Відповідач зазначив, що приймаючи спірне рішення управління діяло в межах своїх повноважень та керувалось вимогами чинного законодавства. Просив у задоволенні позову відмовити.

17 лютого 2020 року представник позивача, засобами електронного зв`язку надав відповідь на відзив в якому вказав, що повноваження саме Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України щодо поновлення виплати пенсії позивачці встановлено рішенням Красноармійського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області у справі №235/5213/17 та листами Пенсійного фонду України щодо пересилання заяви про поновлення виплати пенсії за належністю. Стосовно тверджень щодо ненадання оригіналів документів, представник зазначив, що при поновленні пенсії не передбачено подача оригіналів документів. До цього ж, оригінали документів були надані для огляду відповідачу представником ОСОБА_1 11 липня 2017 року. Представник позивача вказав, що оскільки позивачці вже була призначена пенсія, вона підлягає відновленню.

19 лютого 2020 року ОСОБА_2 надав пояснення в яких вказав, що оскільки позивачка постійно проживає в державі Ізраїль, надати можливість про місце її реєстрації в Україні немає ніякої можливості.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 27 лютого 2020 року.

Ухвалою суду від 27 лютого 2020 року відкладено підготовче засідання до 26 березня 2020 року.

Ухвалою суду від 26 березня 2020 року продовжено строк проведення підготовчого засідання на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 28 квітня 2020 року.

Ухвалою суду від 28 квітня 2020 року вирішено закрити підготовче провадження у справі та призначити розгляд справи на 28 травня 2020 року.

У судове засідання 28 травня 2020 року представники сторін не прибули, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представником позивача, засобами електронного зв`язку, надано клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представників.

На підставі частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується посвідченням особи, виданим 18 грудня 2000 року Міністерством внутрішніх справ держави Ізраїль (т. 1, а.с. 69-70).

До виїзду за кордон позивачка проживала за адресою: АДРЕСА_1 , надалі виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, де перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль, що не є спірним між сторонами.

10 серпня 2016 року ОСОБА_1 , через представника, звернулася до Пенсійного фонду України із заявою про поновлення виплати пенсії з 29 травня 2001 року.

На виконання постанови Печерського районного суду м. Києва у справі №757/51876/16-а, якою зобов`язано Пенсійний фонд України передати уповноваженому територіальному органу Пенсійного фонду України для розгляду заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, Пенсійний фонд України направив до Красноармійського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області заяву ОСОБА_1 та додані до неї документи для розгляду по суті та прийняття рішення (т. 1, а.с. 110).

Рішенням Красноармійського ОУПФУ Донецької області від 02 березня 2017 року відмовлено в поновленні пенсії оскільки із заявою про поновлення пенсії надіслана довіреність, яка унеможливлює призначити пенсію позивачці, та відповідно даних Центральної бази отримувачів пенсійних виплат ОСОБА_1 не значиться (т. 1, а.с. 180-181).

Позивачка оскаржила зазначене рішення пенсійного органу в судовому порядку.

Так, рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29 березня 2018 року по справі № 235/5213/17 вирішено визнати протиправним та скасувати рішення Красноармійського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 02.03.2017 року про відмову в поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 та зобов`язати Красноармійське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про поновлення пенсії за віком з 02 березня 2017 року.

У вказаному рішенні місцевий суд дійшов висновку про передчасність і як наслідок неправомірність та незаконність дій відповідача щодо відмови у поновленні виплати раніше призначеної пенсії у зв`язку з невиконанням останнім вимог п. 4.2 Порядку щодо встановлення строку пенсіонеру з необхідністю надання додаткових документів, підтверджуючих факт призначення та припинення йому пенсійних виплат.

Вказаний висновок зроблений на підставі того, що ОСОБА_1 відповідно даних Центральної бази отримувачів пенсійних виплат, не значиться, будь-які документи про призначення та розмір пенсії відсутні, проте копія трудової книжки, що додана до заяви, містить інформацію про призначення пенсії Ворошиловськимрайсобесом м. Донецька. При цьому, пенсійним органом не було надано додаткового часу для надання документів, що підтверджують розмір пенсії, строки її виплати та дату зняття з обліку за попереднім місцем отримання.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 4 березня 2019 року зазначено боржником у виконавчому листі № 235/5213/17 - Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України у Донецькій області.

На виконання зазначеного вище судового рішення відповідачем повторно розглянуто заяву позивача про поновлення виплати пенсії та прийнято рішення від 26 квітня 2018 року про відмову в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю пенсійної справи та у зв`язку з тим, що згідно даних Центральної бази отримувачів пенсійних виплат ОСОБА_3 не значиться.

Тобто, відповідачем відмовлено у поновлені пенсії з тих самих підстав, а саме у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджує розмір пенсії, строки її виплати та дату зняття з обліку за попереднім місцем отримання.

Не погодившись із відмовою у поновленні пенсії позивачка, через свого представника, звернулася до суду з даним позовом та заявила клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Положеннями ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк (частини 1, 4 статті 121 КАС України).

Суд зазначає, що позивачка оскаржує рішення пенсійного органу про відмову в поновленні пенсії від 26 квітня 2018 року, яке отримано її представником 27 грудня 2019 року, що відповідачем не заперечується.

Отже, на підставі викладеного, суд вважає за необхідне визнати поважними причини пропуску строку та поновити позивачці строк звернення до адміністративного суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Тобто, право на отримання пенсії є конституційним правом громадян України.

Частиною 3 статті 2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вільний вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав, в тому числі, і права на пенсійне забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Рішенням № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року, пункт 2 частини 1 статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058 щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Зазначені положення Закону № 1058 втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 07 жовтня 2009 року.

Як вказано в Рішенні № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року, оспорюваними нормами Закону № 1058 держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49 та другого речення статті 51 Закону № 1058, громадяни України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон користуються правами на призначення пенсії на рівні з тими громадянами України, які проживають на території України.

Отже, проживаючі в Ізраїлі громадяни України, мають такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Як зазначалось вище, ОСОБА_3 зверталася до суду з позовом про зобов`язання пенсійний орган поновити виплату пенсії та Красноармійським міськрайонним судом Донецької області було прийнято рішення від 29 березня 2018 року по справі № 235/5213/17.

Згідно ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29 березня 2018 року по справі № 235/5213/17 вирішено визнати протиправним та скасувати рішення Красноармійського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 2 березня 2017 року про відмову в поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 та зобов`язати Красноармійське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про поновлення пенсії за віком з 2 березня 2017 року.

У вказаному вище рішенні Красноармійський міськрайонний суд Донецької області, ураховуючи рішення Конституційного суду України №25- рп/2009 та обставини справи, дійшов висновку, що порушене право ОСОБА_3 має бути відновлено шляхом зобов`язання управління ПФУ розглянути повторно заяву позивачки про поновлення виплати пенсії з урахуванням вимог п. 4.2 Порядку №22-1 щодо витребування необхідних документів, підтверджуючих призначення та припинення виплати пенсії, враховуючи дату отримання пенсійним органом заяви про поновлення виплати пенсії.

Судом встановлено, що на виконання зазначеного вище судового рішення, відповідачем повторно розглянуто заяву позивачки про поновлення виплати пенсії та прийнято рішення від 26 квітня 2018 року про відмову в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю пенсійної справи та у зв`язку з тим, що згідно даних Центральної бази отримувачів пенсійних виплат ОСОБА_3 не значиться.

При цьому, письмові пояснення сторін у справі та матеріали адміністративної справи, свідчать про те, що відповідачем дії щодо отримання необхідних документів, підтверджуючих призначення та припинення виплати пенсії ОСОБА_3 не здійснювалися.

До того ж, спірним рішенням ОСОБА_3 відмовлено у поновлені пенсії з тих самих підстав, а саме у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджує розмір пенсії, строки її виплати та дату зняття з обліку за попереднім місцем отримання.

Стосовно посилань відповідача у відзиві щодо не надання ОСОБА_3 належного посвідчення особи, суд зазначає, що така підстава у спірному рішенні не визначена, тому суд не приймає до уваги такі твердження.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вимогами статті 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно ч. ч. 1-2 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Суд зазначає, що Покровським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29 березня 2018 року по справі № 235/5213/17 у повному обсязі не виконано. Заява позивачки про поновлення виплати пенсії належним чином не розглянута.

При цьому, дії відповідача щодо відмови у поновлені пенсії ОСОБА_3 виражені саме відповідним рішенням, яке свідчить, що відповідач діяв недобросовісно та необґрунтовано, не врахував висновки суду та положень законодавства, що мають значення для поновлення пенсії позивачу, і, як наслідок, прийняв необґрунтоване та протиправне рішення.

Таким чином, суд вважає, що рішення відповідача, яким відмовлено у поновленні пенсії є протиправним, прийнятим без повного з`ясування усіх обставин справи та таким, що підлягає скасуванню.

Позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача поновити виплату пенсії з 7 жовтня 2009 року, задоволенню не підлягають, оскільки рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, що набрало законної сили 2 травня 2018 року, зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву про поновлення виплати пенсії, враховуючи дату отримання пенсійним органом такої заяви, що згідно вказаного рішення відбулося 10 серпня 2016 року.

На підставі викладеного, ураховуючи, що відповідачем належним чином рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29 березня 2018 року по справі № 235/5213/17 не виконано, суд дійшов висновку, що у даному випадку достатнім способом захисту порушеного права позивача у даній справі є скасування рішення відповідача від 26 квітня 2018 року, яким відмовлено ОСОБА_3 у поновлені пенсії.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Отже, судовий збір у розмірі 420,40 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 90, 132, 139, 193, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 26 квітня 2018 року про відмову в призначенні пенсії, яким відмовлено ОСОБА_3 у поновленні пенсії.

В іншій частині позовних вимог, відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: Донецька область, м. Мирноград, вул. Центральна, б. 13; ) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) суму судового збору у розмірі 420,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пункту 3 розділу VІ «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України строки визначені статтею 295, а також інші процесуальні строки продовжуються на строк дії карантину.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.С. Дмитрієв