Справа № 200/14628/19-а
Суддя: Галатіна О.О.
Дата ухвалення: 2020-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2020 р. Справа№200/14628/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Галатіної О.О.,

при секретарі Мирошниченко А.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міської призовної комісії міста Краматорська про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, суд -

В С Т А Н О В И В:

18 грудня 2019 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міської призовної комісії міста Краматорська, в якому, з урахуванням змінених позовних вимог позивач просив:

визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 по виписці та врученню ОСОБА_1 повістки № 525 про його призов на строкову службу, зарахування у команду № 64/7101 та явку на 08.04.2019 року об 02:50 годині для відправлення на збірний пункт, вчинених 06.03.2019 року;

визнати протиправними дії Міської призовної комісії міста Краматорська щодо прийняття рішення (протокол № 1 від 01.04.2019 року) про призов ОСОБА_1 , 1998 року народження на строкову службу в члени екіпажів бойових машин піхоти та зарахування до команди № 38.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18 жовтня 2018 року заявив про свої релігійні переконання до Краматорського МВК, подавши військовому комісару відповідну письмову заяву, в якій зазначив, що він є Свідком Єгови і що за своїми релігійними переконаннями він не може погодитись на проходження строкової військової служби, а тому бажає скористатися правом на проходження альтернативної (невійськової) служби.

Незважаючи на вказані обставини, 6 березня 2019 року позивач, згідно з отриманою повісткою, з`явився до Краматорського МВК, де працівники МВК повідомили йому, що за станом здоров`я він придатний до строкової військової служби та запропонували йому отримати вже виписану на той момент па його ім`я повістку № 525, в якій було зазначено про його придатність до строкової служби і зарахування у команду № 64/7101, запропоновано з`явитися для відправлення на збірний пункт за певною адресою. Позивач повідомив про неможливість проходження ним строкової військової служби у зв`язку із релігійними переконаннями та, з огляду на це, відмовився отримувати вказану повістку, про що було складено відповідний акт. В подальшому, 16 травня 2019 року Краматорський МВК надіслав до Краматорського ВП повідомлення про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ст. 335 КК України, зви нувативши Позивача в умисному ухиленні від строкової військової служби. 12 червня 2019 року відомості, викладені у повідомленні Краматорського МВК було внесено слідчим СВ Краматорського ВП до ЄРДР за № 0002203.

29.01.2020 року Донецький обласний військовий комісаріат надав відзив на адміністартвиний позов в якому зазначив, що позивач не надавав доказів про свої релігійні переконання, відтак ОСОБА_1 навмисно ухиляється від призову на строкову військову службу, тому в його діяльності присутній склад злочину, передбаченого статтею 335 КК України. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Крім цього відповідач 1 зазначив, що позивачем пропущено строк звернення до суду за захистом своїх прав.

26.02.2020 року представник позивача надав через канцелярію суду відповідь на відзив Краматорського МВК, в якому наполягав на задоволенні позовних вимог. З приводу строку звернення до суду вказав, що дізнався про порушення своїх прав 18.06.2019 року під час доступу до матеріалів досудового розслідування.

Розглянувши матеріали справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши в судовому засіданні всі обставини справи та оцінивши їх наявними доказами в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 є фізичною особою, яка в контексті спірних в даній справі правовідносин є суб`єктом звернення до адміністративного суду.

Згідно Облікової картки призовника № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 виявив бажання проходити військову службу, а саме: наявна відмітка у відповідній графі.

18.10.2018 року позивач звернувся до Військового комісару Краматорського міського військового комісаріату із заявою про бажання проходити альтернативну службу.

Відповідно витягу з протоколу № 1 від 01.04.2019 року, ОСОБА_1 придатний до військової служби, призваний на військову строкову службу в члени екіпажів бойових машин піхоти тощо.

Згідно повістки № 525, яка датована 06.03.2019 року, ОСОБА_1 призваний у строкову службу і зарахований в команду № 64/7101.

06.03.2019 року було складено Акт про відмову призовника в отриманні повістки Краматорського міського військового комісаріату для призову на строкову військову службу, зарахування в команду та відправлення на збірний пункт.

Згідно довідки релігійної організації Релігійний Центр Свідків Єгови в Україні від 13.12.2019 № 2156, ОСОБА_1 з жовтня 2018 року є неохрещеним вісником релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні, бере участь у проповідуванні доброї новини тощо.

З приводу строку звернення до суду суд зазначає наступне.

Відповідно ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналізуючи аргументи, викладені сторонами з приводу дотримання строків звернення, суд зазначає, що про порушення своїх прав позивач дізнався саме при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження (18.06.2019 року) так як Рішення про придатність до військової служби від 01.04.2019 року було прийнято без участі позивача. Згідно матеріалів справи позивач звернувся до суду за захистом своїх прав 13.12.2019 року, відтак строк звернення ОСОБА_1 до суду за захистом своїх прав не є порушеним.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Вимогами ст. 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Згідно зі ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

При цьому ч. 4 ст. 35 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина. виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.

Отже, встановлений ст. 65 Конституції України обов`язок громадянина захищати свою державу кореспондується зі встановленим ст. 35 Конституції України обов`язком держави замінювати виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою громадянину, який має несумісні з військовою службою релігійні переконання.

Чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, також установлено, що право держави зобов`язувати своїх громадян проходити військову службу не є абсолютним. Воно обмежується правом громадянина на відмову від несення військової служби з міркувань совісті і релігії. Це право закріплено у ст. 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому право на відмову від несення військової служби на підставі релігійних переконань має абсолютний характер. Тому держава не може накладати обмеження на свободу совісті та релігії, посилаючись на обов`язковість військової служби.

Так, п. 1 ст. 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на свободу думки, совісті і релігії; це право включає свободу сповідувати свою релігію або переконання передбачено, що кожен має право на свободу думки, совісті і релігії; це право включає свободу змінювати свою релігію або переконання, а також свободу сповідувати свою релігію або переконання під час богослужіння, навчання, виконання та дотримання релігійної практики і ритуальних обрядів як одноособово, так і спільно з іншими, як прилюдно, так і приватно.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України та ч. 1 ст. 19 Закону України Про міжнародні договори України Конвенція є частиною національного законодавства України і застосовується в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику ЄСПЛ як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що Свідки Єгови належать до відомої християнської конфесії, що з моменту свого виникнення активно діють у багатьох країнах світу, в тому числі в усіх європейських країнах-членах Ради Європи, є релігійною групою, що дотримується принципів пацифізму, та їхнє віровчення не дозволяє її членам проходити військову службу, носити військову форму або брати в руки зброю. З іншого боку, Свідки Єгови погоджуються здійснювати альтернативну цивільну службу за умови, що вона не пов`язана з військовими організаціями (Свідки Єгови м. Москви та інші проти Росії, від 10.06.2010, заява № 302/02, п.п. 150, 155).

У свою чергу, розглядаючи справу Свідка Єгови, засудженого у кримінальному порядку за відмову від проходження військової служби через релігійні переконання, ЄСПЛ у п. 110 рішення у справі Баятян проти Вірменії від 07.07.2011 (заява № 23459/03) зауважив, що несприйняття військової служби - коли мотивом такого несприйняття є серйозний і нездоланний конфлікт між обов`язком служити в армії та переконаннями конкретної особи або її глибокими і невдаваними релігійними чи іншими поглядами - є переконанням або поглядом настільки незаперечним, серйозним, послідовним та значущим, що на нього поширюються гарантії ст. 9 Конвенції.

Отже, ЄСПЛ установлено, що право Свідків Єгови, до яких належить позивач, на відмову від проходження військової служби за релігійними переконаннями гарантовано п. 1 ст. 9 Конвенції. Незабезпечення таким особам можливості реалізувати їх право на альтернативну (невійськову) службу є втручанням у їх свободу сповідувати свою релігію.

Підстави і порядок направлення на альтернативну (невійськову) службу визначені Законом України Про свободу совісті та релігійні організації від 23.04.1991 № 987-XII (далі - Закон № 987-XII) та Положенням про порядок проходження альтернативної (невійськової) служби, затвердженим постановою КМУ від 10.11.1999 № 2066 (далі - Положення № 2066).

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 1975-XII ніхто не може з мотивів своїх релігійних переконань ухилятися від виконання конституційних обов`язків. Заміна виконання одного обов`язку іншим з мотивів переконань допускається лише у випадках, передбачених законодавством України.

Статтею 2 Закону № 1975-XII передбачено, що право на альтернативну службу мають громадяни України, якщо виконання військового обов`язку суперечить їхнім релігійним переконанням і ці громадяни належать до діючих згідно із законодавством України релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю.

Релігійна організація Релігійний Центр Свідків Єгови в Україні відповідно до постанови КМУ від 10.11.1999 № 2066 належить до переліку релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону № 1975-XII на альтернативну службу направляються громадяни, які підлягають призову на строкову військову службу та особисто заявили про неможливість її проходження як такої, що суперечить їхнім релігійним переконанням, документально або іншим чином підтвердили істинність переконань і стосовно яких прийнято відповідні рішення.

Суд звертає увагу, що згідно вищевказаного акту, необхідною умовою для направлення особи на альтернативну службу є підтвердження істинності переконань та наявність відповідного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 1975-XII і п. 4 Положення № 2066 для вирішення питання про направлення на альтернативну службу громадяни, зазначені у ст. 2 цього Закону, після взяття на військовий облік, але не пізніше ніж за два календарні місяці до початку встановленого законодавством періоду проведення призову на строкову військову службу, особисто подають до відповідного структурного підрозділу місцевої державної адміністрації за місцем проживання мотивовану письмову заяву. Початок проведення призову громадян на строкову військову службу встановлюється на підставі Указу Президента України.

Відповідно п. 5 Положення № 2066, заява про направлення на альтернативну службу подається у довільній формі із зазначенням мотивів неможливості проходження строкової військової служби та підтвердженням істинності релігійних переконань громадянина. До заяви додаються документи, що підтверджують істинність його релігійних переконань, копія документа про освіту, довідка про склад сім`ї та довідка з місця роботи або навчання. У разі порушення громадянином установленого строку подання заяви у ній мають бути зазначені причини її несвоєчасного подання.

Як встановлено п. 8 Положення № 2099, відповідний структурний підрозділ місцевої держадміністрації протягом календарного місяця вивчає заяву громадянина про направлення на альтернативну службу і у разі потреби в межах наданих повноважень перевіряє повідомлені заявником дані.

Відповідно п. 30 Положення № 2066, заява громадянина про направлення на альтернативну службу розглядається відповідним структурним підрозділом місцевої держадміністрації протягом календарного місяця після її надходження в присутності громадянина. У разі потреби до відповідного структурного підрозділу місцевої держадміністрації запрошуються представники релігійних організацій, громадськості та вживаються в межах законодавства інші заходи для встановлення належності громадянина до релігійної організації, віровчення якої не допускає користування зброєю, та істинності його релігійних переконань.

Пунктом 15 Положення№ 2099 встановлено, що рішення місцевої держадміністрації про направлення громадянина на альтернативну службу або про відмову в направленні на альтернативну службу протягом п`яти календарних днів видається заявникові та надсилається у військовий комісаріат, в якому громадянин перебуває на військовому обліку.

Згідно п.п. 16, 17 Положення № 2066, громадянин, щодо якого місцева держадміністрація прийняла відповідне рішення, повинен звернутися протягом п`яти календарних днів до військового комісаріату, в якому він перебуває на

військовому обліку. Після проходження призовної комісії відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та прийняття нею рішення щодо призову на строкову військову службу військовий комісаріат протягом п`яти календарних днів повідомляє відповідний структурний підрозділ місцевої держадміністрації про рішення призовної комісії. У такий же період громадянин повинен звернутися до відповідного структурного підрозділу місцевої держадміністрації.

Відповідно п. 18 Порядку № 2066, протягом оголошеного періоду проведення призову на строкову військову службу з урахуванням рішення призовної комісії та наявності вільних робочих місць на підприємствах, в установах, організаціях, визначених відповідним структурним підрозділом місцевої держадміністрації, та в патронажній службі в організаціях Товариства Червоного Хреста України (далі - підприємства, установи, організації) відповідний структурний підрозділ місцевої держадміністрації приймає рішення про конкретне місце проходження громадянином альтернативної служби. У разі відсутності вільних робочих місць період визначення місця проходження альтернативної служби громадянином може бути продовжений, як виняток, за рішенням відповідного структурного підрозділу місцевоїдержадміністрації. Місце проходження альтернативної служби визначається переважно в межах населенного пункту за місцем проживання громадянина або у місцевості, звідки він має можливість щоденно повертатися до місця проживання. Приймаючи рішення про місце проходження громадянином альтернативної служби, відповідний структурний підрозділ місцевої держадміністрації може також враховувати його фахову підготовку та рівень кваліфікації, підтверджені відповідними документами. Громадянин, направлений на альтернативну службу, не має

права відмовлятися від місця проходження альтернативної служби, визначеного відповідним структурним підрозділом місцевої держадміністрації.

Як встановлено п.19 Порядку № 2066, направлення для проходження альтернативної (невійськової) служби видається громадянинові на підставі рішення місцевої держадміністрації не менш як за десять днів до початку строку проходження альтернативної служби за формою згідно з додатком 3, а також надсилається власникові відповідного підприємства, установи, організації або уповноваженому ним органу. Про видачу громадянинові зазначеного направлення повідомляється військовий комісаріат, де громадянин перебуває на військовому обліку.

Суд звертає увагу, що згідно норм вказаного Порядку № 2066, первинні дії з приводу реалізації права на альтернативну службу повинна здійснити саме особа, яка потребує реалізації такого права.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_2 не надавав до відповідного структурного підрозділу місцевої державної адміністрації за місцем проживання мотивовану письмову заяву про направлення на альтернативну службу, відповідне рішення про направлення громадянина на альтернативну службу або про відмову в направленні на альтернативну службу прийнято не було. Відтак у відповідачів певна інформація щодо наявності бажання у ОСОБА_1 про проходження альтернативної служби була відсутня саме через відсутність волевиявлення останнього.

Матеріали справи містять заяву ОСОБА_1 від 18.10.2018 року про бажання проходити альтернативну службу, проте така заява була подана Військовому комісаріату а не до відповідного структурного підрозділу місцевої державної адміністрації за місцем проживання, як це передбачено Порядком № 2066.

Таким чином суд зазначає, що в даному адміністративному спорі порядок реалізації права на альтернативну службу порушений саме позивачем.

Так, ч.2 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкту владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Також, керуючись приписами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог, питання про вирішення судових витрат вирішенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись положеннями КАС України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міської призовної комісії міста Краматорська про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.

Вступна та резолютивна частина рішення складена в нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 13.05.2020 року.

Повний текст рішення складено 22.05.2020 року.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Роз`яснити сторонам, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 КАС України, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя О.О. Галатіна