Справа № 640/8786/20
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2020-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2020 року м. Київ № 640/8786/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу
за позовомАкціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця»
доПечерського районного відділу державної виконавчої у мсті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)
про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 61448627 від 04.03.2020 року,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») з позовом до Печерського районного відділу державної виконавчої у мсті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 61448627 від 04.03.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. протиправно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61448627 від 04.03.2020 року на виконання постанови ВП №61040771 від 23.01.2020 року за невиконання акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.08.2019 року у справі №904/3081/19.

Позивачем наголошено на тому, що 18.02.2020 року рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.08.2019 року у справі №916/3081/19 виконано в добровільному порядку, що підтверджується платіжним дорученням.

Також позивач посилається на те, що АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» вважає дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 6041,09 грн. неправомірними, а постанову про стягнення виконавчого збору протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки Законом України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 02.10.2019 №145-ІХ встановлено заборону вчиняти виконавчі дії стосовно Акціонерного товариства «Українська залізниця», а тому, позивач, з посиланням на пункт 9 частини першої ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», зауважив, що всі відкриті станом на 20.10.2019 виконавчі провадження, в тому числі і ВП №61448627, де боржником є АТ «Укрзалізниця», підлягають завершенню, а виконавчі документи - поверненню стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2020 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд.

Вказаною ухвалою суду відповідачу було запропоновано не пізніше дати призначення судового засідання надати суду відзив на позовну заяву та належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження.

29 квітня 2020 року представником Печерського районного відділу державної виконавчої у мсті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надано до суду відзив, в якому відповідач проти задоволення адміністративного позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні.

Відзив обґрунтовано тим, що згідно з приписами пункту 3 Розділу III Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», яким встановлено заборону вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Вказане на думку відповідала свідчить, що предметом застави не можуть бути грошові кошти, а тому приписи пункту 3 Розділу III Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» не передбачають заборону (більше того містять пряму вказівку на можливість) стягнення грошових коштів із об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації, тобто із позивача.

А тому, на думку відповідача, позовні вимоги є безпідставними та такими,що не підлягають задоволенню.

У зв`язку з поданням представником позивача та відповідачем заяви про розгляд справи у порядку письмового провадження, суд на підставі частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов до переконання про можливість її подальшого розгляду в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження ВП№61040771 з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.2019 №904/3081/19 про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» суму у розмірі 72334, 28 грн.

Вказана виконавче провадження державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відкрито постановою від 23.01.2020 року.

Одночасно, 23.01.2020 року державним виконавцем в рамках даного виконавчого провадження прийнято постанову про стягнення з боржника (АТ «Українська залізниця») виконавчого збору у розмірі 7 233, 43 грн.

18.02.2020 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.08.2019 по справі №904/3081/19 виконано в добровільному порядку згідно платіжного доручення від 18.02.2020 №2562485, про що повідомлено державного виконавця.

20.02.2020 року Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулося із заявою до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції з проханням повернути виконавчий документ стягувачу без виконання на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

04.03.2020 державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження ВП №61448627 на виконання постанови №61040771 від 23.01.2020 року про стягнення з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави виконавчого збору у розмірі 7 233, 43 грн.

Крім того, державним виконавцем прийнято постанову від 10.03.2020 про стягнення витрат виконавчого провадження та винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного, постанову від 21.03.2020 року про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», постанову від 24.03.2020 року про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження.

Позивач, вважаючи вказану постанову про відкриття виконавчого провадження від 04.03.2020 року ВП №61448627 протиправною та такою, що підлягає скасуванню, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Преамбулою Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. № 1404-VІІІ (далі по тексту - Закон) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Зокрема, п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Частиною п`ятою вказаної статті передбачено, що згідно частини п`ятої цієї статті виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 Закону.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника (частина сьома статті 27 Закону).

Згідно з положеннями статті 27 Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (частина дев`ята статті 27 Закону).

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 40 вказаного Закону, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, вказаною правовою нормою передбачено обов`язок виконавця винести постанову про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного дня лише у випадку повернення виконавчого документу стягувачу, коли така постанова не була винесена раніше.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору є виконавчими документами та підлягають примусовому виконанню відповідно до даного Закону.

Водночас, суд звертає увагу, що питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню врегульовані також Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за №489/20802 (далі - Інструкція) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, згідно з п. 8 розд. ІІІ зазначеної Інструкції, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2,4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Аналіз вказаних вище норм Інструкції свідчить про те, що постанова про відкриття виконавчого провадження за постановою про стягнення виконавчого збору державним виконавцем приймається не пізніше наступного дня з дня реєстрації постанови про стягнення виконавчого в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Матеріалами справи встановлено, що оскаржувана постанова від 04.03.2020 року прийнята відповідачем на підставі постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 23.01.2020 року, яка вже була прийнята раніше виконавцем в межах виконавчого провадження № 61040771.

При цьому, вказана постанова від 23.01.2020 року у даній справі не оскаржується.

Так, обґрунтовуючи свої позовні вимоги з приводу оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.03.2020 ВП№614448627, позивач висловлює незгоду із постановою державного виконавця у про стягнення з нього виконавчого збору у виконавчому провадженні №61040771, при цьому їх не оскаржуючи.

З огляду на наведені вище обставини, постанова про відкриття виконавчого провадження від 04.03.2020 ВП№614448627 з примусового виконання постанови від 23.01.2020 №610407714 про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь держави виконавчого збору у розмірі 7 233, 43 грн. винесена державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції відповідно до вимог чинного законодавства України.

У той же час, надаючи оцінку заяві позивача від 20.02.2020 року, поданої до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції разом із платіжним дорученням від 18.02.2020 №2562485 щодо сплати заборгованості у розмірі 72 334, 28 грн. в повному обсязі, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відтак, постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 21.03.2020 закінчено виконавче провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" (відомості з Автоматизованої системи виконавчих проваджень).

Також, державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 24.03.2020 прийнято постанову про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження (відомості з Автоматизованої системи виконавчих проваджень).

При цьому, судом не приймаються до уваги доводи позивача щодо заборони вчиняти виконавчі дії стосовно Акціонерного товариства "Українська залізниця" встановленої Законом України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" від 02.10.2019 №145-ІХ, оскільки під час розгляду даної адміністративної справи судом встановлено, що позивачем в судовому порядку не оскаржено постанову про стягнення виконавчого збору від 23.01.2020 в рамках виконавчого провадження №610407714, прийняту на виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.2019 у справі №904/3081/19.

Інших підстав для визнання оскаржуваної постанови протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивачем в позовній заяві не наведено.

За таких обставин, суд приходить до переконання про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» у повному обсязі.

Відповідно до положень чч. 1 та 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В даному випадку позивач в силу норм Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору не звільнений та відомості щодо понесених відповідачем судових витрат відсутні, а тому судові витрати за рахунок позивача на користь відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.М. Погрібніченко