Справа № 534/407/20
Суддя: Солоха О. В.
Дата ухвалення: 2020-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 534/407/20

Провадження № 2-а/534/52/20

27 травня 2020 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області у складі:

головуючого-судді Солохи О.В.,

за участі секретаря судового засідання Чебикіної Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП Калюжного Владислава Юрійовича, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Департамент патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 2217653 від 09.03.2020 винесену поліцейським Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП Калюжним В.Ю., про притягнення позивача ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП.

Позов обґрунтовує тим, що 09.03.2020 керуючи транспортним засобом «Volkswagen Passat» в м. Полтава, проїжджаючи перехрестя вулиць Європейська 1100 річчя Полтави, здійснив зупинку перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп -лінією) з метою надання переваги руху автомобілю що наближався з правої сторони. Зауважує, що здійснив зупинку з дотриманням правил перетину нерегульованих перехресть, оскільки світлофор був вимкнений, а автомобіль, якому позивач надав перевагу у русі, рухався з великою швидкістю та не мав наміру зупинятися на перехресті для надання переваги руху автомобілю позивача.

Позивач зазначає, що після проїзду перехрестя був зупинений працівниками патрульної поліції, які повідомили йому, що оскільки дорога, якою він здійснював рух є головною, він не повинен був надавати перевагу у русі іншим автомобілям, а тому вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Окрім цього, позивач вказає, що перед перехрестям, перед яким він здійснив зупинку транспортного засобу відсутні дорожні знаки 1.22, 1.23.1-1.23.4 та 2.3, які б зазначали головну дорогу. Таким чином зупинка транспортного засобу, з метою надання переваги руху транспортним засобам що наближались праворуч була правомірною. Виходячи з вище наведеного позивач вважає вказану постанову незаконною і такою, що не відповідає вимогам закону та обставинам справи, оскільки вказана постанова складена з порушенням вимог законодавства, просить вказану постанову скасувати та провадження у справі закрити.

У судове засідання позивач не з`явився, прохав провести розгляд справи без його участі. Заявлені вимоги підтримав повністю та прохав позов задовольнити, посилаючись на викладені у ньому обставини.

Представник відповідача повідомлений належним чином про дату та час судового засідання до суду не з`явився. Натомість направив до суду відзив проти позову. Позов не визнає, зазначає, що позивач порушив вимоги ПДР, тому його правомірно притягнуто до відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП. Відповідач вказує, що згідно постанови, винесеної поліцейським Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП Калюжним В.Ю., 09.03.2020 о 03 год. 05 хв. в м. Полтава, по вул. Європейська, 34, ОСОБА_1 керував автомобілем «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 , здійснив зупинку на перехресті вул. Європейська та вул. 1100-річчя Полтави, чим порушив п. 15.9 г ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Внаслідок чого ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності шляхом накладення на нього штрафу у розмірі 255 гривен. Відповідач також зазначає у відзиві, що відповідно до п. 15.9 г ПДР забороняється зупинка на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга. З огляду на вище наведене вважає, що при винесенні постанови по справі про адміністративне правопорушення дотримані всі вимоги чинного законодавства України, порушень не допущено.

Третя особа про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, у судове засідання свого представника не направила. Натомість направила до суду заяву про проведення судового засідання за відсутності представника Департаменту. Проти позову заперечують, просили суд прийняти рішення з урахуванням наданого відзиву.

Встановивши фактичні обставини справи та оцінивши досліджені письмові докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а саме, те що він 09.03.2020 о 03 год.05 хв., керуючи транспортним засобом «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , керуючи транспортним засобом здійснив зупинку безпосередньо на перехресті вулиці Європейської та вулиці 1100-річчя Полтави, без мети надання переваги в русі, чим порушив п. 15.9 «г» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП. У зв`язку з чим на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 255 грн. та складено постанову серії ЕАК № 2217653.

При відкритті провадження по справі в ухвалі суду було запропоновано відповідачу надати суду докази, на підставі яких була прийнята постанова про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 2217653 від 09.03.2020, у тому числі відео фіксацію вчинення правопорушення. Проте останнім у розумінні ст.72 КАС України жодних доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення суду не надано.

Відповідно до ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Зазначене рішення суб`єкта владних повноважень наразі є предметом оскарження.

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.ч.1,2,3,5,6 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ч.5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII (надалі за текстом Закон №3353-XII) учасники дорожнього руху зобов`язані зокрема: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону; Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху.

За змістом п.1.1 «Правил дорожнього руху» затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (надалі по тексту - ПДР) ці Правила відповідно до Закону №3353-XII встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

У пункті 1.9 ПДР зазначено що, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками (п.8.1 ПДР).

Даючи правову оцінку обставинам справи та наявним у ній доказам, суд вважає, що оскаржувана постанова не містить посилань на докази вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а також доказів на спростування обставин, зазначених позивачем в обґрунтування адміністративного позову.

Відповідно до положень п. 15.9 «г» ПДР, затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306, порушення якого інкримінується позивачу, забороняється зупинка на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

Диспозицією ч.1 ст.122 КУпАП, передбачена відповідальність, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п.п. 2,5 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року №1395 (далі за текстом Інструкція №1395), постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Суд приймає до уваги пояснення позивача викладені у позові, який не оспорював факту того, що він здійснив зупинку перед перехрестям вулиць. У своєму позові зазначав, що зупинка була обумовлена тим, що світлофор на перехресті був вимкнутий, а отже він керувався правилами проїзду нерегульованих перехресть, та надав перевагу у русі автомобілю, який їхав на великій швидкості з правого боку. Позивачем в обґрунтування свого позову додано роздруківку геолокації з он-лайн сервісу Google Map (а.с.6).

Судом досліджено надану позивачем роздруківку геолокації з он-лайн сервісу Google Map, щодо перехрестя вул. Європейської. Суд зазначає, що на даній роздруківці, яка надана позивачем, міститься кількість смуг проїзної частини, світлофор, однак встановлених знаків з правого боку проїзної частини, якою рухався позивач, з покажчиками 2.3 «Головна дорога», дорожніх знаків 1.22 "Перехрещення з другорядною дорогою" , 1.23.1-1.23.4 "Прилягання другорядної дороги", знаку 1.23.1 - прилягання з правого боку, 1.23.2 - з лівого боку, 1.23.3 - з правого і лівого боку, 1.23.4 - з лівого і правого боку або ж дорожньої розмітки, яка б вказувала що вулиця Європейська, це головна дорога, - не вбачається, тому суд зазначає наступне.

Зокрема, п. 16.12. ПДР зазначено, що на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух.

За змістом абз. 2 п.16.1 ПДР визначено, у разі вимкнення світлофора або його роботи в режимі миготіння сигналу жовтого кольору та відсутності регулювальника перехрестя вважається нерегульованим і водії повинні керуватись правилами проїзду нерегульованих перехресть та установленими на перехресті відповідними дорожніми знаками.

Суд погоджуються з доводами позивача з приводу того, що при несправному світлофорі, враховуючи, що а ні знаків 1.22, 1.23.1-1.23.4, а ні зокрема, знаку «Головна дорога», на узбіччі правої смуги поїзної частини, якою рухався позивач, не має, він був позбавлений можливості вірно розцінити яка з вулиць є головною. А тому, рахував що це перехрестя рівнозначних доріг, та під час керування транспортним засобом у темну пору доби, з урахуванням дорожньої обстановки, мав право надати перевагу у русі транспортному засобу, який рухався з правого боку.

Натомість надати суб`єктивну оцінку баченню дорожньої обстановки, зокрема, щодо відсутності справного світлофору, та наявності перешкоди у вигляді транспортного засобу, який рухався на великій швидкості з правого боку, може лише сам ОСОБА_1 . Також відповідачем не спростовано тверджень позивача, щодо виконання ОСОБА_1 вимог п.п. 16.1, 16.12 Правил дорожнього руху.

Суд наголошує, що як убачається зі складеної постанови серії ЕАК № 2217653 до постанови додається відео з відеореєстратора та боді камери 0037, однак ані позивачем до позову, а ні відповідачем до відзиву на позов цих доказів надано не було.

Натомість суд наголошує, що обов`язок щодо збирання доказів, згідно із ч.2 ст.251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, які належних і достатніх доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення не зібрали.

Згідно із ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких випадках суб`єкт владних повноважень не може покладатись на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (ч. 5 ст. 77 КАС України).

Всупереч наведеної норми, відповідач нехтував своїм обов`язком щодо доведення правомірності прийнятого ним рішення. На пропозицію суду (а.с.12) відповідачем доказів вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП (пояснення позивача або свідків, відео- чи фотофіксації, тощо), відповідачем суду не надано.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Разом із тим, будь-яких доказів, передбачених ст.251 КУпАП, які б встановлювали наявність адміністративного правопорушення та вину ОСОБА_1 у його вчиненні, матеріали справи не містять. Таким чином, встановлені по справі обставини та досліджені судом докази у їх сукупності свідчать про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

Суд зазначає, що у відповідності до ч.3 ст.286 КАСУ, за наслідками розгляду справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Приймаючи до уваги, що дотримання ПДР є невід`ємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху, уникнення дорожньо-транспортних пригод та їх наслідків, суд приходить до переконання, що відповідач належними та допустимими доказами не довів факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а тому, суд вважає позов обґрунтованим.

За таких обставин, суд доходить висновку про скасування оскарженого позивачем рішення суб`єкта владних повноважень та необхідність закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Питання про судові витрати у справі вирішено судом відповідно до положення ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 72, 75, 76, 90, 139, 246, 271, 286 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Постанову серії ЕАК № 2217653 від 09 березня 2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП- скасувати.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення. До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного адміністративного суду через Комсомольський міський суд Полтавської області.

Відповідно до п. 3 розділ VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальний строки щодо апеляційного оскарження судового рішення продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя О.В. Солоха