Справа № 140/3180/19
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2020-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/3180/19 пров. № А/857/2651/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Гавгун С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -

суддя (судді) в суді першої інстанції - Плахтій Н.Б.,

час ухвалення рішення - 15:03:34,

місце ухвалення рішення - м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення - 23.01.2020 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (ДВБ НП України), яким просив: визнати протиправними і скасувати накази відповідача від 25.09.2019 року № 587 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та № 184 о/с «По особовому складу»; поновити його на посаді заступника начальника - начальника відділу моніторингу та зонального контролю Волинського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 28.09.2019 року; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу з 28.09.2019 року до дня ухвалення судового рішення; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що відповідач як суб`єкт владних повноважень довів суду належними та допустимими доказами правомірність та законність своїх дій у застосуванні до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції згідно з оскаржуваними наказами від 25.09.2019 року № 587 та № 184о/с, з огляду на що підстави для їх скасування відсутні.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, вважає, що воно є незаконним і необґрунтованим, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а також суд неповно з`ясував обставини, що мали значення для вирішення клопотання. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що фактично його було звільнено за порушення лише обов`язків, передбачених п. п. 5 та 8 ч. 3 ст.1 Дисциплінарного статуту, однак ці обставини не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, а суд зробив висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи. Також відповідачем не було доведено належними і допустимими доказами наявність прогулів, а складені працівниками Волинського управління ДВБ НП України акти, на переконання позивача, не можуть свідчити про відсутність його на службі. При цьому, служба в поліції має особливий характер, а саме є постійним виконанням поліцейськими покладених на поліцію повноважень на всій території України. Відповідно, служба розпочинається з моменту складення присяги і не обмежується робочим часом, вихідними чи святковими днями, відпусткою тощо. В такому випадку є не зрозумілим, з огляду на які докази суд дійшов висновку, що він не перебував на службі у конкретний час і конкретний день. Також позивач зазначає, що до його посадових обов`язків входило, зокрема, несення служби на території ГУ НП у Волинській області на об`єкті, який є режимним і вхід на який є обмеженим та діє пропускний режим, відтак знаходження його на території ГУ НП у Волинській області є знаходженням на службі. Крім того, не зважаючи на те, що він є учасником бойових дій, він не мав можливості використати основну і додаткову відпустки за 2017, 2018 і 2019 роки, оскільки керівництво в порушення вимог закону ігнорувало його рапорти про надання відпусток. Це, на переконання позивача, свідчить про упереджене ставлення до нього з боку керівництва, яке посилилося після поновлення його на службі, подання скарг на незаконні дії керівника тощо. Також відповідачем не підтверджено наявність інформації, яку він мусив вносити до Журналу обліку відвідувачів, Журналу вручення повісток та запрошень і Журналу рапортів про пророблену роботу. Зокрема, будь-яких рапортів про пророблену роботу йому ніхто не здавав, повісток для реєстрації в журналі не надавав, осіб, які відвідували відділ і підлягали реєстрації в журналі, також не було. Крім того, відсутні накази начальника щодо режиму відвідування, реєстрації відвідувачів, про надання співробітниками відділу для реєстрації в журналі повісток, про складання, подачу та реєстрацію співробітниками відділу рапортів про пророблену роботу, а тому позивач вважає, що йому не було що реєструвати в зазначених журналах. Також позивач вказує, що відсторонення його від виконання обов`язків та їх перерозподіл наказами керівника управління він розцінив як повідомлення про майбутню зміну істотних умов праці. Однак всупереч вимогам ст. 32 КЗпП України після відповідного повідомлення жодних наказів по спливу двомісячного строку про реалізацію змін істотних умов праці, які полягають у зміні його робочого місця, посадових обов`язків тощо керівництвом не приймалось. Тобто завершення змін істотних умов праці відносно нього не відбулось.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому виклав свої заперечення проти вимог та доводів апеляційної скарги, зазначив, що рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить його залишити без змін.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, ОСОБА_1 з 20.09.2003 року до 06.11.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 року - в органах Національної поліції. Відповідно до наказу ДВБ НП України від 03.05.2017 року № 93 о/с позивач був призначений на посаду заступника начальника управління - начальника відділу моніторингу та зонального контролю Волинського управління.

Наказом ДВБ НП України від 28.08.2018 року № 145 о/с ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції з 31.08.2018 року за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02.05.2019 року у справі № 140/2625/18 було, зокрема: визнано протиправним та скасовано накази ДВБ НП України від 28.08.2018 року № 399 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Волинського управління ДВБ» в частині застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 у вигляді звільнення зі служби та № 145 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління - начальника відділу моніторингу та зонального контролю Волинського управління з 31.08.2018 року; поновлено ОСОБА_1 на вказаній посаді з 01.09.2018 року.

На виконання цього рішення суду наказом ДВБ НП України від 23.05.2019 року № 98 о/с «По особовому складу» скасовано наказ від 28.08.2018 № 145 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 та поновлено його на службі в поліції на посаді заступника начальника управління - начальника відділу моніторингу та зонального контролю Волинського управління з 01.09.2018 року, а також виплачено грошове забезпечення з 03.05.2019 року.

Однак наказом ДВБ НП України від 25.09.2019 року № 587 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні п. п. 1, 2, 4, 5, 8 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 року № 2337-VIII, п. п. 1, 2, 6 ч. 1 ст. 18, ст. 64 Закону України «Про Національну поліцію», абзаців 1, 2, 12 п. 2 розділу II «Правил етичної поведінки поліцейських», затверджених наказом МВС від 09.11.2016 року № 1179, п. п. 1, 2, 4, 5, 6, 10 розділу ІІ посадових (функціональних) обов`язків, затверджених начальником Волинського управління полковником поліції 12.06.2019 року, та внутрішнього розпорядку співробітників Волинського управління, затвердженого начальником Волинського управління полковником поліції 07.12.2018 року, а саме: не інформування безпосереднього керівника про обставини, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського; відсутності на службі без поважних причин більше трьох годин сумарно протягом робочого дня (прогул) 05.08.2019 року у період часу з 12.00 год. до 13.00 год. та із 15.30 год. до 18.00 год., 07.08.2019 року з 12.00 год. до 13.00 год. та із 16.15 год. до 18.00 год., 08.08.2019 року з 15.45 год. до 18.00 год., 09.08.2019 року з 15.55 год. до 16.45 год., більше трьох годин безперервно (прогул) 28.08.2019 року з 14.00 год. до 18.00 год. - до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

На реалізацію даного наказу ДВБ НП України видало наказ від 25.09.2019 року № 145-ос «По особовому складу», яким ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби).

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про правомірність оскаржених наказів, зважаючи на таке.

Відповідно до п. п. 1, 2, 6 ч. 1 ст. 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - це дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників. Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу. Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського, зокрема: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку.

Згідно з нормами ст. ст. 11-14 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони. До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою. У разі вчинення поліцейським більше двох дисциплінарних порушень проводиться одне службове розслідування. Якщо протягом проведення службового розслідування поліцейським вчинено інший дисциплінарний проступок, розпочинається нове службове розслідування. Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ «Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 року № 893, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 року за № 1355/32807 (далі - Порядок № 893), службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Згідно з п. п. 1, 4 розділу 5 Порядку № 893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Тобто мета службового розслідування полягає в тому, щоб повно, об`єктивно та всебічно встановити: обставини (час, місце) і наслідки правопорушення, з приводу якого було призначено розслідування; осіб, винних у правопорушенні, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли негативним наслідкам або створювали загрозу їх спричинення; наявність причинного зв`язку між неправомірним діянням особи, щодо якої призначено службове розслідування, та його наслідками; причини правопорушення та умови, що сприяли правопорушенню; вимоги законів чи інших нормативно-правових актів, розпорядчих документів або службових обов`язків, що були порушені; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення, та мотиви протиправної поведінки поліцейського і його ставлення до вчиненого.

Як встановив суд, 09.08.2019 року начальник Волинського управління ДВБ НП України подав на ім`я начальника ДВБ НП України рапорт, з якого слідує, що 27.05.2019 року для проходження служби у Волинському управлінні ДВБ НП України прибув заступник начальника цього управління ОСОБА_1 , який поновлений на підставі рішення суду у справі № 140/2625/18 та наказу ДВБ НП України від 23.05.2019 року № 98о/с. По факту прибуття вказаного працівника було виділено для нього окреме робоче місце в службовому приміщенні ввіреного управління. Будь-які перешкоди по виконанню службових обов`язків вказаному підлеглому працівнику начальником управління не здійснювалися. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 29.05.2019 року у справі № 161/3553/19 ОСОБА_1 відсторонено від посади. Наказом від 07.06.2019 року № 109 о/с відповідно до ст. 70 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 відсторонено від виконання службових обов`язків (посади) з 29.05.2019 року до 29.07.2019 року. На виконання вимог законодавства начальником складено акти і вилучено у ОСОБА_1 службове посвідчення та спеціальний нагрудний знак, які зберігаються за місцем проходження служби. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 29.07.2019 року та прийнятим на її виконання наказом від 02.08.2019 року № 144о/с ОСОБА_1 відсторонено від виконання службових обов`язків (посади) з 29.07.2019 року до 29.09.2019 року. З вказаними документами ознайомлений особовий склад Волинського управління. З метою виконання вказаних вище ухвал суду, наказів ДВБ НП України та листа ДВБ НП України від 10.06.2019 року № 5034/42-02/0419, відповідно до функціональних обов`язків, затверджених 26.12.2018 року, начальником управління розподілено та затверджено 12.06.2019 року посадові (функціональні) обов`язки ОСОБА_1 на період його відсторонення, з якими його ознайомлено 27.06.2019 року. З дати фактичного виходу на службу ОСОБА_1 систематично перебував на лікарняних, а саме: з 04.06.2019 року до 11.06.2019 року, з 13.06.2019 року до 26.06.2019 року, з 26.06.2019 року до 28.06.2019 року, з 01.07.2019 року до 10.07.2019 року, з 15.07.2019 року до 25.07.2019 року, що підтверджується листками (довідками) непрацездатності різних медичних установ. Під час фактичного перебування на службі і по даний час, усвідомлюючи та знаючи про наділені посадові (функціональні) обов`язки ОСОБА_1 їх не виконує. Розроблені журнали обліку відвідувачів, рапортів про пророблену роботу та вручень повісток, запрошень відмовився отримувати. Взагалі результати проведеної роботи, як усно так і письмово не доповідає, вказані журнали не веде і не оформляє, контрольно-пропускний режим до адміністративного приміщення Волинського управління не здійснює, зразки посвідчень, документи у осіб, які відвідують адміністративне приміщення управління, не перевіряє. Також ОСОБА_1 всупереч норм чинного законодавства України та посадових (функціональних) обов`язків не дотримувався внутрішнього розпорядку Волинського управління. Так, начальником управління в присутності працівників управління складені та зареєстровані акти про відсутність на службі без поважних причин ОСОБА_1 з 12.00 год. до 13.00 год. 05.08.2019 року, з 15.30 год. до 18.00 год. 05.08.2019, з 12.00 год. до 13.00 год. 07.08.2019 року, з 16.15 год. до 18.00 год. 07.08.2019 року, з 11.25 год. до 13.00 год. 08.08.2019 року, з 15:45 год. до 18.00 год. 08.08.2019 року, з 15:55 год. до 16.45 год. 09.08.2019 року, з 14.00 год. до 18.00 год.28.08.2019 року. Враховуючи викладене, начальник Волинського управління ДВБ НП України полковник поліції просив провести за викладеними фактами порушення службової дисципліни підлеглим ОСОБА_1 службове розслідування та з метою об`єктивності і неупередженості створити дисциплінарну комісію з працівників ДВБ НП України.

Наказом начальника ДВБ НП України від 30.08.2019 року № 535 було призначено службове розслідування з метою повної, усебічної та об`єктивної перевірки відомостей, викладених у рапорті начальника Волинського управління, щодо порушення службової дисципліни заступником начальника управління - начальником відділу моніторингу та зонального контролю цього ж управління полковником поліції ОСОБА_1 .

За результатами зазначеного службового розслідування був складений висновок, затверджений в.о. начальника ДВБ НП України. Як встановлено із змісту цього висновку, дисциплінарна комісія, виходячи зі змісту Присяги поліцейського та сутності поняття службової дисципліни, а також враховуючи наявні в матеріалах службового розслідування документи, що підтверджують факти відсутності ОСОБА_1 на службі без поважних причин сумарно (більше трьох годин) протягом робочого дня (прогул) 05.08.2019 року у період часу з 12.00 год. до 13.00 год. та із 15.30 год. до 18.00 год., 07.08.2019 року з 12.00 год. до 13.00 год. та із 16.15 год. до 18.00 год., 08.08.2019 року з 15.45 год. до 18.00 год., 09.08.2019 року з 15.55 год. до 16.45 год., більше трьох годин безперервно (прогул) 28.08.2019 року з 14.00 год. до 18.00 год., вважала, що ОСОБА_1 вчинено умисні дії, які виразились у порушенні ним службової дисципліни, а саме відсутності на роботі більше трьох годин безперервно або сумарно/ протягом робочого дня без поважних причин та невиконанні посадових (функціональних) обов`язків. При цьому, об`єктивних та непереборних підстав для уникнення таких порушень у ОСОБА_1 не існувало, ці порушення усвідомлювались ним та залежали від його волі. Крім цього, дисциплінарна комісія зазначила, що ОСОБА_1 . 05, 07, 08, 09 та 29 серпня 2019 року свого безпосереднього керівника Волинського управління про причини своєї відсутності на службі (робочого місця), залишення адміністративного приміщення Волинського управління, а також обставини, що ускладнюють виконання функціональних обов`язків поліцейського, не інформував. За висновком службового розслідування дисциплінарною комісією запропоновано застосувати до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Щодо суті вказаних у висновку службового розслідування порушень, які в подальшому стали підставою для звільнення позивача зі служби в поліції, колегія суддів зазначає таке.

Як встановив суд і описано вище, підставами звільнення позивача були висновки службового розслідування про те, що він не вів журналів обліку відвідувачів, вручення повісток та запрошень, рапортів про пророблену роботу та не подавав щоденно відповідних рапортів, а також, що позивач був неодноразово відсутній на робочому місці без поважних причин, тобто допускав прогули.

Як описано вище, наказами ДВБ НП України від 07.06.2019 року № 109 о/с та від 02.08.2019 року № 144 о/с ОСОБА_1 було відсторонено від виконання службових обов`язків (посади) з 29.05.2019 року до 29.07.2019 року і з 29.07.2019 року до 29.09.2019 року відповідно.

12.06.2019 року начальник Волинського управління ДВБ НП України затвердив посадові (функціональні) обов`язки заступника начальника управління - начальника відділу моніторингу та зонального контролю Волинського управління ОСОБА_1, з якими позивач ознайомлений 27.06.2019 року.

Так, згідно з розділом ІІ посадових (функціональних) обов`язків позивача на нього покладались функції, зокрема, із забезпечення контрольно-пропускного режиму до адміністративного приміщення Волинського управління ДВБ НП України, дотримання внутрішнього розпорядку, забезпечення виконання окремих завдань і доручень керівництва Волинського управління ДВБ НП України, перевірки зразків посвідчень, документів у осіб, які відвідують адміністративне приміщення Волинського управління ДВБ НП України, ведення журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до Волинського управління ДВБ НП України, забезпечення контролю за відвідувачами щодо недопущення внесення до приміщення заборонених предметів, а також здійснення їх супроводження як до службового приміщення управління, так із службового приміщення за територію адміністративного приміщення ГУ НП у Волинській області, дотримання норм професійної етики, здійснення доставки та вручення повісток, викликів особам для їх участі у процесуальних діях чи при розгляді заяв, повідомлень, звернень, а також іншої кореспонденції, що надходить до Волинського управління ДВБ НП України. Також ОСОБА_1 був зобов`язаний щоденно доповідати рапортом начальнику Волинського управління ДВБ НП України про проведену роботу.

Вказані посадові (функціональні) обов`язки були розподілені начальником управління на період відсторонення позивача від займаної посади.

З 01.07.2019 року у Волинському управлінні ДВБ НП України були заведені Журнал обліку відвідувачів, Журнал вручення повісток та запрошень і Журнал рапортів про пророблену роботу.

Як вбачається з доповідної записки провідного документознавця Волинського управління ДВБ НП України ОСОБА_2 від 11.07.2019 року, ОСОБА_1 відмовився отримувати під підпис вказані журнали. Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_2 підтвердила факт відмови позивача отримувати під підпис вищевказані журнали, однак зазначила, що такі лежали на робочому столі позивача.

Суд першої інстанції, дослідивши оригінали зазначених журналів, констатував, що вони ОСОБА_1 не заповнювались, в зв`язку з чим суд дійшов висновку, що факт невиконання позивачем свої функціональних обов`язків в частині ведення цих журналів та здійснення щоденної доповіді рапортом про пророблену роботу, знайшов своє підтвердження. При цьому, суд відхилив доводи позивача про те, що вказані журнали ним не велись у зв`язку з відсутністю такої необхідності, оскільки відсутність відвідувачів та необхідності вручення повісток могла зумовити невнесення позивачем відповідних записів до відповідних журналів, однак журнал рапортів про пророблену роботу свідчить про те, що такі рапорти всупереч вимог посадових обов`язків ОСОБА_1 щоденно не подавались, що також підтверджується витягом з протоколу наради від 01.08.2019 року № 27.

Колегія суддів вважає описані висновки суду першої інстанції помилковими, зважаючи на таке.

Розділом ІІ посадових (функціональних) обов`язків позивача, визначених на час відсторонення його від виконання обов`язків за займаною посадою, основними функціями, які на нього покладались, було: забезпечення контрольно-пропускного режиму до адміністративного приміщення, дотримання внутрішнього розпорядку, забезпечення контролю за відвідувачами щодо недопущення внесення до приміщення заборонених предметів, здійснення їх супроводження, а також здійснення доставки та вручення повісток, викликів, повідомлень, звернень та іншої кореспонденції.

Отже, основними завданнями ОСОБА_1 на цей період було забезпечення контрольно-пропускного режиму та забезпечення контролю за відвідувачами.

В свою чергу, відповідач не надав будь-яких доказів невиконання позивачем саме цих (основних) обов`язків, а саме доказів порушення ним чи іншими особами контрольно-пропускного режиму до адміністративного приміщення Волинського управління ДВБ НП України, нездійснення чи неналежне здійснення контролю за відвідувачами, зокрема, допущення внесення до приміщення заборонених предметів, вчинення відвідувачами протиправних дій тощо. А ведення вказаних вище журналів, зокрема, Журналу обліку відвідувачів, на думку колегії суддів, є похідним обов`язком від зазначених вище, і відповідні записи в цьому журналі здійснюються лише за необхідності. При цьому, суд першої інстанції сам зазначив, що відсутність відвідувачів та необхідності вручення повісток могла зумовити невнесення позивачем відповідних записів до відповідних журналів.

Крім того, відповідач не надав доказів наявності у вказані періоди інформації, яку ОСОБА_1 повинен був вносити до вказаних журналів, зокрема, подання позивачу для реєстрації у відповідному журналі рапортів про виконану роботу співробітниками Волинського управління ДВБ НП України, повісток та повідомлень. Крім того. Відповідач не надав наказу щодо встановлення режиму відвідування, реєстрації відвідувачів тощо.

Водночас, колегія суддів враховує, що відповідно до п. п. 5, 8 ст. 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія та керівник враховують характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Отже, одним з визначальних критеріїв для визначення виду дисциплінарного стягнення, яке застосовується до поліцейського, є характер проступку, що включає, зокрема, його тяжкість і те, чи відповідне порушення вимог законодавства або службових обов`язків є грубим чи ні.

На думку колегії суддів, неведення позивачем описаних вище журналів та неподання щоденно рапортів про виконану роботу, хоч і є порушенням службової дисципліни (за умови доведення таких фатів), проте з врахуванням відсутності доказів невиконання чи неналежного виконання ОСОБА_1 основних завдань (забезпечення контрольно-пропускного режиму та забезпечення контролю за відвідувачами), не може розцінюватись як грубе порушення та, відповідно, не може бути підставою для накладення найсуворішого виду дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції.

Крім того, колегія суддів бере до уваги, що за період служби з 23.05.2019 року до дня звільнення зі служби будь-яких стягнень не було і заходів впливу до позивача не застосовувалось.

Також колегія суддів враховує, що наказом керівника Національної поліції України від 30.07.2016 року № 654 затверджено внутрішній розпорядок для поліцейських, державних службовців та працівників апарату центрального органу управління поліції, відповідно до якого встановлено: початок робочого дня - о 09.00; обідня перерва - 45 хвилин: з 13.00 год. до 13.45 год.; закінчення робочого дня: у понеділок, вівторок, середу, четвер - о 18.00 год., у п`ятницю - о 16.45 год., напередодні святкових днів: у понеділок, вівторок, середу, четвер - о 17.00 год., у п`ятницю - о 15.45 год.; вихідні дні - субота і неділя; рекомендований час завчасного прибуття на робоче місце - о 08.45 год. Аналогічний внутрішній розпорядок співробітників Волинського управління ДВБ НП України затверджений начальником управління 07.12.2018 року.

Як описано вище, у висновку та матеріалах службового розслідування вказується, що ОСОБА_1 05.08.2019 року з 12.00 год. до 13.00 год. та з 15.30 год. до 18.00 год., 07.08.2019 року з 12.00 год. до 13.00 год. та із 16.15 год. до 18.00 год., 08.08.2019 року з 15.45 год. до 18.00 год., 09.08.2019 року з 15.55 год. до 16.45 год., 28.08.2019 року з 14.00 год. до 18.00 год. був відсутній у приміщенні Волинського управління ДВБ НП України без поважних причин, про що зазначено у актах про відсутність на службі від вказаних дат.

У своїх поясненнях від 11.09.2019 року, наданих в ході службового розслідування, ОСОБА_1 зазначив, що 05, 07, 08 та 09 серпня 2019 року перебував на роботі, а про свої відлучення зі служби (з метою підготовки до суду та виїзду до м. Києва, виходом до аптеки) повідомляв працівників Волинського управління ДВБ НП України у зв`язку з відсутністю на місці керівника. Також пояснив, що 28.08.2019 року був відсутній на службі, про що керівник управління був повідомлений відповідним рапортом.

Крім описаних вище актів про відсутність позивача на робочому місці, суд першої інстанції на підтвердження даних тверджень відповідача посилався також на показання допитаних в якості свідків працівників Волинського управління ДВБ НП України.

Зокрема, старший оперуповноважений Волинського управління ДВБ НП України ОСОБА_3 вказала, що нею в присутності інших працівників управління були підписані акти про відсутність на службі ОСОБА_1 у зазначені вище дні і час. Також зазначила, що 05.08.2019 після 15.00 року перебувала в приміщенні канцелярії, де до неї підійшов ОСОБА_1 та у зв`язку з відсутністю керівника управління залишив рапорт про відсутність на роботі 06.06.2019 року через виклик до суду і повідомив, що йде готуватись до судового засідання. Надані ОСОБА_1 документи та зміст розмови були передані нею керівнику управління після його прибуття на робоче місце. Також свідок ОСОБА_3 показала, що адміністративне приміщення Волинського управління ДВБ НП України розміщується на четвертому поверсі приміщення ГУ НП у Волинській області, вхід до якого здійснюється за допомогою системи електронних замків. Робочий стіл ОСОБА_1 знаходився в коридорі адміністративного приміщення. В періоди, за які складені акти про відсутність на службі позивача, останнього на робочому місці ніхто не бачив. При цьому, двері в канцелярію управління, як правило, відчинені, що дає змогу спостерігати за тим, чи перебуває хтось в коридорі.

Допитана в судовому засіданні як свідок провідний документознавець Волинського управління ДВБ НП України ОСОБА_2 вказала, що нею був підписаний акт від 28.08.2019 року про відсутність ОСОБА_1 на службі, при цьому зазначила, що акт складався комісійно і в ньому стоять підписи працівників управління, які були присутні на місці в той час, коли ОСОБА_1 не було на робочому місці. Також показала, що ОСОБА_1 неодноразово повідомляв її про те, що відлучається, однак рапорт окремо не подавав.

В матеріалах службового розслідування наявний рапорт ОСОБА_1 від 27.08.2019 року, поданий начальнику Волинського управління ДВБ НП України, про те, що 28.08.2019 року він буде відсутній на робочому місці у зв`язку з викликом до суду. Листом судді Луцького міськрайонного суду Волинської області Калькової О.А. від 24.09.2019 підтверджується факт перебування ОСОБА_1 в цьому суді 28.08.2019 року з 09.30 год. до 10.20 год. При цьому, на переконання відповідача, з яким погодився суд першої інстанції, після обіду позивач повинен був знаходитись на робочому місці.

Підсумувавши наведене вище, суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріалами справи та показаннями свідків підтверджується та обставина, що ОСОБА_1 05.08.2019 року з 12.00 год. до 13.00 год. та з 15.30 год. до 18.00 год., 07.08.2019 року з 12.00 год. до 13.00 год. та із 16.15 год. до 18.00 год., 08.08.2019 року з 15.45 год. до 18.00 год., 09.08.2019 року з 15.55 год. до 16.45 год., 28.08.2019 року з 14.00 год. до 18.00 год. був відсутній на робочому місці без поважних причин, що є порушенням внутрішнього розпорядку Волинського управління ДВБ НП України.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Спеціальне законодавство, зокрема, Закон № 580-VIII і Дисциплінарний статут, а також Кодекс законів про працю України не містять визначення поняття прогулу, тому колегія суддів враховує роз`яснення, надані у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9, якою визначено, що прогулом під час розгляду позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Із всіх днів, за які було складено акти про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці, лише з акту від 28.08.2019 року вбачається, що позивач був відсутній більше трьох годин безперервно (з 14.00 год. до 18.00 год.). Водночас, як описано вище, в цей день позивач перебував у Луцькому міськрайонному суді Волинської області, про що попереднього дня повідомив керівника рапортом та що підтверджується листом судді цього суду Калькової О.А. від 24.09.2019 року, яким підтверджено факт перебування ОСОБА_1 в цьому суді 28.08.2019 року з 09.30 год. до 10.20 год.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що після обіду позивач повинен був знаходитись на робочому місці і факт його прибуття підтверджується показаннями допитаного судом свідка ОСОБА_5 , який показав, що, перебуваючи на посаді оперуповноваженого Волинського управління ДВБ НП України, 28.08.2019 року був допитаний як свідок у кримінальному провадженні відносно позивача та після обіду спілкувався з ОСОБА_1 в бесідці в дворі ГУ НП у Волинській області.

Посилання суду першої інстанції на те, що Волинське управління ДВБ НП України не є структурним підрозділом ГУ НП у Волинській області, не спростовує показань свідка ОСОБА_5 , оскільки, як описано вище, адміністративне приміщення Волинського управління ДВБ НП України розміщується у приміщенні ГУ НП у Волинській області.

В інші дні, а саме 05.08.2019 року, 07.08.2019 року, 08.08.2019 року і 09.08.2019 року, згідно із складеними посадовими особами відповідача актами, ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці, за твердженням відповідача, більше трьох годин сумарно, тобто в окремі періоди менше трьох годин кожен.

Однак крім самих актів викладені в них обставини (відсутність позивача на робочому місці) не підтверджені жодними доказами, а тому колегія суддів вважає, що ці акти не є достатніми доказами.

Так, колегія суддів звертає увагу, що в актах не вказано на підставі яких доказів встановлено факт відсутності позивача саме в ці періоди (протягом певного часу), відсутні посилання на докази, які підтверджують факт відсутності позивача в конкретний проміжок часу, а із змісту актів можливо встановити лише факт відсутності позивача в певний момент коли складався сам акт. При цьому, відповідач не пояснив, які заходи вживались ним для встановлення причин відсутності позивача на робочому місці на момент складення цих актів, а також ним не надано мотивованої оцінки поясненням ОСОБА_1 , наданим під час службового розслідування про те, що 05, 07, 08 та 09 серпня 2019 року перебував на роботі, а про свої відлучення зі служби (з метою підготовки до суду та виїзду до м. Києва, виходом до аптеки) повідомляв працівників Волинського управління ДВБ НП України у зв`язку з відсутністю на місці керівника. Також, зважаючи, що адміністративне приміщення Волинського управління ДВБ НП України є окремим приміщенням з пропускним режимом, та що забезпечення контрольно-пропускного режиму було покладено на позивача, відповідач на підтвердження фактів відсутності позивача на робочому місці повинен був встановити місце його перебування та причини відсутності, а не просто констатувати ці обставини, надати докази відсутності протягом всього часу, вказаного в актах, наприклад, відеозаписи з камер спостереження (за наявності таких). Крім того, відповідач не надав будь-яких відомостей про порушення контрольно-пропускного режиму в адміністративному приміщенні за час можливої відсутності ОСОБА_1 .

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що надані відповідачем акти про відсутність позивача на робочому місці 05.08.2019 року, 07.08.2019 року, 08.08.2019 року, 09.08.2019 і 28.08.2019 року самі по собі не є належними та достатніми доказами підтвердження факту вчинення ним цих порушень, а саме відсутності ОСОБА_1 на робочому місці як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня. Також, як зазначено вище, відповідачем не встановлено причин відсутності позивача, місця його перебування на час складення актів, а також не надано мотивованої оцінки його поясненням щодо причин відсутності.

Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, колегія суддів вважає, що наказ ДВБ НП України від 25.09.2019 року № 587 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» щодо накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції є протиправним та підлягає скасуванню, як такий, що не відповідає критеріям обґрунтованості, пропорційності, прийнятий без урахування усіх обставин, що мали значення для його прийняття.

Також, зважаючи, що наказ ДВБ НП України від 25.09.2019 року № 184 о/с «По особовому складу» щодо звільнення позивача з посади заступника начальника - начальника відділу моніторингу та зонального контролю Волинського управління ДВБ НП України винесений відповідачем на реалізацію наказу від 25.09.2019 року № 587, а саме у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, то даний наказ також є протиправним і підлягає скасуванню.

Крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ч. 3 ст. 77 Закону № 580-VIII день звільнення вважається останнім робочим днем.

Враховуючи наведене вище, а саме незаконність звільнення позивача, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 необхідно поновити на посаді, яку він займав перед звільненням, а саме заступника начальника - начальника відділу моніторингу та зонального контролю Волинського управління ДВБ НП України з 28.09.2019 року.

Також відповідно до ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Враховуючи норми п. п. 2, 3, 5, 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, «Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 року за № 669/28799, відомості про грошове забезпечення ОСОБА_1 за два повних відпрацьованих місяці перед звільненням (липень і серпень 2019 року), вказані у довідці ДВБ НП України від 15.11.2019 року № 152, з якої встановлено, що середньоденне грошове утримання позивача складало 267,65 грн., час вимушеного прогулу позивача за період з 28.09.2019 року до 26.05.2020 року становить 242 календарних дні, колегія суддів вважає, що розмір середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу, що підлягає виплаті на його користь, становить 64771,30 грн. (267,65 грн. х 242 календарних дні), з якого слід відрахувати податки, збори та інші обов`язкові платежі, які утримуються із сум доходу, нарахованого на користь фізичної особи.

Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, колегія судів зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Також колегія суддів враховує роз`яснення, надані у п. п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», де зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до положень ч. ч. 2-5 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Враховуючи зміст наведеної норми законодавства, колегія суддів зазначає, що саме по собі порушення прав особи ще не свідчить про заподіяння їй моральної шкоди, оскільки така шкода повинна мати певний прояв у вигляді, зокрема, фізичних та/або душевних страждань, приниженні честі і гідності тощо, і наявність таких обставин повинна довести особа, яка вважає, що їй заподіяно моральну шкоду.

Зважаючи на наведене вище, оцінивши і проаналізувавши надані позивачем пояснення та докази, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність позивачем того, що оскаржуваним звільненням зі служби ДВБ НП України заподіяло ОСОБА_1 моральну шкоду, а саме позивач не надав належних пояснень та будь-яких доказів того, в чому полягає моральна шкода, якими доказами вона підтверджується (наявність душевних переживань, погіршення стану здоров`я тощо), наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та заподіянням йому шкоди, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди тощо.

Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, оскільки суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи і рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 317, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року у справі № 140/3180/19 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати наказ Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 25 вересня 2019 року № 587 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Визнати протиправним і скасувати наказ Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 25 вересня 2019 року № 184 о/с «По особовому складу».

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника - начальника відділу моніторингу та зонального контролю Волинського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 28 вересня 2019 року.

Стягнути з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу з 28 вересня 2019 року до 26 травня 2020 року в сумі 64771 (шістдесят чотири тисячі сімсот сімдесят одна) гривня 30 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 29 травня 2020 року