Справа № 540/685/20
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2020-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/685/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гомельчука С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Щасливцевської сільської ради, Виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

16.03.2020 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Щасливцевської сільської ради (далі - відповідач 1), Виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради (далі відповідач 2), у якому позивач просив суд:

- визнати протиправними дії Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області щодо порушення місячного терміну розгляду клопотання ОСОБА_1 від 12.12.2019 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, доданих до клопотання ОСОБА_1 від 12.12.2019 р.;

- визнати протиправною відмову Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області у наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, доданих до клопотання ОСОБА_1 від 12.12.2019 р (Я/1224-01.01 від 12.12.2019);

- визнати протиправним та скасувати рішення № 2079 від 31.01.2020 року, прийняте 109 сесією Щасливцевської сільської ради 7 скликання, в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні клопотання від 12.12.2019 (Я/1224-01.01 від 12.12.2019) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, доданих до клопотання ОСОБА_1 від 12.12.2019 року;

- зобов`язати Щасливцевську сільську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, доданих до клопотання ОСОБА_1 від 12.12.2019 року;

- зобов`язати Щасливцевську сільську раду подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування вимог позову позивачем зазначається, що з метою отримання у власність земельної ділянки ним було надіслано до відповідача клопотання від 12.12.2019 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки, орієнтовною площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області. До окресленого клопотання позивачем додано графічні матеріали із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням. Проте, 31.01.2020 відповідач прийняв рішення на 109 сесії №2079 про відмову в задоволені його заяви (№Я/1224-01.01 від 12.12.2019р.), у зв`язку з тим, що на запитувану земельну ділянку вже рішенням 77 сесії 7 скликання № 1269 від 02.10.2018 року надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення її у власність для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд іншій особі. Інших причин, які б заважали відповідачу видати позивачу дозвіл у спірному рішенні не зазначено. При цьому, за переконанням позивача, в рішенні не зазначено, якій саме іншій особі надавався вказаний дозвіл та на підставі чого такий дозвіл надавався. Також, позивач вказує, що заявлена ним земельна ділянка не перебувала у користуванні чи власності, а отже була вільною і він мав беззаперечне право претендувати на її отримання. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, а тому надання тотожних дозволів щодо розробки проекту землеустрою на одну й ту саму земельну ділянку не порушує прав інших осіб, яким наданий такий дозвіл.

Ухвалою суду від 17.03.2020 року позовну заяву залишено без руху та встановлено строк на усунення її недоліків. Позивач усунув недоліки заяви.

Ухвалою суду від 27.03.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

13.04.2020 року від відповідачів по справі надійшли відзиви на позовну заяву, в яких останні просили відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Позиція відповідачів у справі ґрунтується на правомірності оскаржуваного рішення, що, на їх переконання підтверджується наступним. Відповідачі вказують, що до Щасливцевської сільської ради від ОСОБА_1 надійшла заява від 11.07.2019 року (вх. №Я/1224-01.01 від 11.12.2019р.) з проханням надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки, орієнтовною площею 0,010 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , детально позначена у графічних матеріалах, що додавалися. Проте, на бажану земельну ділянку, позначену позивачем у графічних матеріалах, раніше вже було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою іншій особі, згідно з рішенням №1269 від 02.10.2018 року, яке прийнято 77 сесією Щасливцевської сільської ради 7 скликання. Вказане стало причиною відмови у задоволенні клопотання представника позивача. Також, відповідач зазначає, що надаючи дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки іншій особі, сільська рада вже взяла на себе зобов`язання у майбутньому передати дану земельну ділянку у власність, затвердивши в подальшому проект землеустрою. У разі отримання ОСОБА_1 повторного дозволу на ту ж саму земельну ділянку, сільська рада порушила б законні сподівання іншої особи на отримання земельної ділянки у власність, оскільки процедура оформлення права власності ним вже розпочата, а позивачу було б завдано шкоду в розмірі вартості послуг з виготовлення проекту землеустрою. Крім того, сільська рада повідомила, що у зв`язку з тим, що процедура оформлення права власності на земельну ділянку займає певний час, під час звернення позивача до сільської ради із заявою про надання дозволу і до суду з цим позовом, відомості про кадастровий номер в публічній карті були відсутні. Відтак, відповідач вважає свою відмову у задоволенні заяви позивача правомірною.

02.04.2020 року представник позивача - адвокат Буженко Юрій Сергійович (діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗР №21/2364 від 05.12.2019р., ордеру серії АО № 1005064 від 03.02.2020р., договору про надання правової допомоги від 03.02.2020р. №03/02/20) подав заяву про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовної вимоги, якою позивач просить суд зобов`язати Щасливцевську сільську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, доданих до клопотання ОСОБА_1 від 12.12.2019 року. Інші позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Ухвалою суду від 02.04.2020 року заяву представника позивача задоволено, тим самим, залишено без розгляду наведену вище позовну вимогу.

За наведених обставин, судом розглядатимуться на предмет правомірності наступні позовні вимоги:

- визнати протиправними дії Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області щодо порушення місячного терміну розгляду клопотання ОСОБА_1 від 12.12.2019 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, доданих до клопотання ОСОБА_1 від 12.12.2019 р.;

- визнати протиправною відмову Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області у наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, доданих до клопотання ОСОБА_1 від 12.12.2019 р (Я/1224-01.01 від 12.12.2019);

- визнати протиправним та скасувати рішення № 2079 від 31.01.2020 року, прийняте 109 сесією Щасливцевської сільської ради 7 скликання, в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні клопотання від 12.12.2019 (Я/1224-01.01 від 12.12.2019) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, доданих до клопотання ОСОБА_1 від 12.12.2019 року;

- зобов`язати Щасливцевську сільську раду подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

17.04.2020 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій представник фактично продублював вимоги, які викладались ним у тексті позову, окрім вимоги про зобов`язання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою з вищенаведених підстав, та, зокрема, повідомив, що відповідачем так і не було надано доказів на підтвердження правомірності спірного рішення.

Разом з тим, у відзиві представником позивача заявлено клопотання про постановлення окремої ухвали, в якій ініціювати притягнення до відповідальності, передбаченої законом, за грубе порушення земельного законодавства посадовими особами Щасливцевської сільської ради, які були допущені при протиправній відмові позивачу в наданні йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо заявленої ним земельної ділянки.

Окрім того, 17.04.2020 до суду від представника позивача надійшло клопотання з додатком про долучення до справи документів, які підтверджують витрати на правничу допомогу адвоката.

18.05.2020 до суду від представника позивача надійшло клопотання, в якому останній просив не вирішувати питання про відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу адвоката, так як з відповідним клопотанням представник буде звертатися після вирішення справи по суті.

Розглянувши у письмовому провадженні матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 надіслано до Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області клопотання від 12.12.2019 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки, орієнтовною площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області. До окресленого клопотання ОСОБА_1 додано графічні матеріали із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням земельної ділянки. Щасливцевська сільська рада отримала дане рішення 18.12.2019 року (вх. Я/1224-01.01).

31.01.2020 Щасливцевська сільська рада Генічеського району Херсонської області прийняла рішення на 109 сесії № 2079 про відмову в задоволені заяви ОСОБА_1 (№Я/1224-01.01 від 12.12.2019), у зв`язку з тим, що на запитувану земельну ділянку вже рішенням 77 сесії 7 скликання № 1269 від 02.10.2018 року надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення її у власність для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд іншій особі.

Позивач не погоджується із вказаним рішенням 109 сесії 7 скликання № 2079 від 31.01.2020 року, в зв`язку з чим звернувся до суду із даним позовом за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.6 ст. 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для, зокрема, будівництва та обслуговування жилого будинку у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Відповідно до ч.7 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

На підставі ч.1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

При цьому, згідно п.34 ч.1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР), виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин. Відповідно до ч.1 ст.59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Таким чином, ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою або відмову у наданні такого дозволу орган місцевого самоврядування приймає виключно на пленарних засіданнях відповідної ради, що визначено Законом №280/97-ВР.

Матеріалами справи встановлено, що клопотання позивача було вручено відповідачу та не заперечується відповідачем в тексті відзиву на позовну заяву.

Визначений статтею 118 ЗК України "принцип мовчазної згоди" передбачає виключно право громадянина замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу та жодним чином не позбавляє його права на отримання від уповноваженого органу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні, а також права на судовий захист у випадку неможливості реалізації права на отримання відповідного дозволу або відмови.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10 липня 2018 року по справі №806/3095/17, від 14 серпня 2018 року по справі №806/2732/17.

При цьому, відповідно до п.71 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рисовський проти України "державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Як вказав Європейський Суд у рішенні по справі "Ольссон проти Швеції", норма національного закону не може розглядатися як право, якщо її не сформульовано з достатньою точністю так, щоб громадянин мав змогу, якщо потрібно, з відповідними рекомендаціями, до певної міри передбачити наслідки своєї поведінки. Згідно з усталеною практикою Європейського суду поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб (рішення у справах "Олександр Волков проти України", "C.G. та інші проти Болгарії" та ін). Окрім того, Європейський суд зазначає, що відповідальність за подолання недоліків законодавства, правових колізій, прогалин, інтерпретаційних сумнівів лежить, в тому числі, і на судових органах, які застосовують та тлумачать закони (рішення у справах "Вєренцов проти України", "Кантоні проти Франції").

За таких умов, суд не приймає доводи відповідача стосовно того, що права позивача оскаржуваним рішенням порушені не були.

В спірних правовідносинах позивачем, при поданні позову до його уточнення, вирішувалось питання саме про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, надання якого не призводить до автоматичного виділення земельної ділянки особі, та є лише однією зі стадій реалізації особою права на отримання земельної ділянки у власність.

Суд відзначає, що надання дозволу не гарантує особі прийняття відповідним органом в подальшому рішення про надання земельної ділянки у власність. Дозвіл і проект землеустрою, розроблений на його підставі, є лише стадіями єдиного процесу надання земельної ділянки у власність. З даним твердженням по тексту відзиву погодився і сам відповідач.

Разом з тим, той факт, що на запитувану позивачем земельну ділянку вже був наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не є підставою відмови у наданні дозволу позивачу. Положення Земельного кодексу України не встановлюють жодних обмежень щодо надання таких дозволів, крім випадків визначених положеннями ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України. Таким чином, з огляду на вищевикладене, відповідач має право видати двом різним особам дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення однієї земельної ділянки. Твердження позивача про те, що вибрана ним земельна ділянка юридично та фактично вважається вільною, відповідач не спростував. Тому підстав для відмови позивачу у наданні дозволу у відповідача не було.

Вказане, на переконання суду, свідчить про протиправність рішення 109 сесії 7 скликання №2079 від 31.01.2020 року Щасливцевської сільської ради в частині надання позивачу дозволу на розробку проект землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за клопотанням позивача від 12.12.2019 року (вх. № Я/1224-01.01.), та, виходячи з цього, наявності підстав для його скасування в означеній частині.

Що стосується позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача 1 щодо порушення місячного терміну розгляду клопотання позивача суд зазначає наступне.

Пунктами 3, 4 частини 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно ч.1 ст.77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 р. № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

В силу вказаних приписів, позивач має право на оскарження протиправних дій або бездіяльності відповідача-1, у тому числі, щодо несвоєчасного розгляду клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки звертаючись до суду з вказаною вимогою позивач пов`язує порушення своїх прав з недотриманням Щасливцевською сільською радою встановленого законом строку розгляду його клопотання.

Як вже зазначалося, ч.7 ст.118 ЗК України встановлено місячний строк розгляду клопотання особи щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до п.34 ст.26 Закону № 280/97-ВР вирішення питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно ч.5 ст.46 Закону № 280/97-ВР сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Отже, чинним законодавством України не передбачено право суб`єкта владних повноважень змінювати встановлений законом режим (періодичність) проведення сесій рад не менше одного разу на місяць у випадку надходження на розгляд до ради документів з питань відведення земельних ділянок (зокрема, клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, проекту землеустрою на погодження або затвердження тощо). Оскільки останні являються частинами єдиного процесу відведення земельних ділянок, а тому охоплюються терміном "питання відведення земельних ділянок".

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 17.12.2018 р. у справі № 509/4156/15-а.

З наданих відповідачами доказів вбачається, що клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою зареєстровано в Щасливцевській сільській раді 18.12.2019 року, та того ж дня сільським головою проставлено резолюцію "на земельну комісію".

Вказане клопотання розглянуто на сесії Щасливцевської сільської ради 31.01.2020 року.

Суд зазначає, що строк розгляду клопотання є строком виконання органом місцевого самоврядування своїх повноважень (компетенції). Цей строк разом з іншими елементами (складовими) утворюють структуру повноважень суб`єкта владних повноважень. Недотримання строку виконання обов`язку є свідченням формального порушення реалізації повноважень, проте, повинно оцінюватися в межах причин і умов, які призвели до цього. Недотримання строку виконання обов`язку не означає припинення повноважень органу місцевого самоврядування і втрату ним правоможності на ухвалення будь-яких рішень, в тому числі й тих, які є предметом спору у цій справі. Тому, пропуск цього строку сам по собі не свідчить про протиправність прийнятого відповідачем 1 рішення.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17.12.2018 року по справі № 509/4156/15-а.

Суд зауважує, що дотримання строку розгляду клопотання позивача у даній справі не впливає на його права, оскільки Щасливцевською сільської радою було розглянуто клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та прийнято відповідне рішення. Саме рішення відповідача 1 від 31.01.2020 року № 2079 про відмову у наданні дозволу позивачу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність порушує права позивача, а тому підлягає оцінці з точки зору відповідності вказаних у ньому підстав вимогам ч.7 ст.118 ЗК України.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині протиправними дій відповідача 1 щодо порушення місячного терміну розгляду клопотання задоволенню не підлягають.

Стосовно позовної вимоги щодо визнання протиправною відмову відповідача 1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, то вона задоволенню не підлягає, оскільки, по-перше, є тотожною вимозі про визнання протиправним та скасування рішення відповідача 1 щодо відмови у задоволенні клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, по-друге, така відмова викладена у рішенні Щасливцевської сільської ради від 31.01.2020 року № 2079, яке також є предметом оскарження у цій справі.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведена правомірність оскаржуваного рішення в контексті застосування при його прийнятті норм ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Проте, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому суд, обираючи спосіб захисту порушеного права, звертає увагу на таке. Згідно правової позиції Верховного Суду України (постанова від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15), суд при прийнятті рішення повинен визначити такий спосіб відновлення порушеного права, який є ефективним та який виключив би подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Такого правового висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 23 травня 2018 року у справі №825/602/17, яка в силу ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

За результатом розгляду даної справи судом встановлено, що в оскаржуваному рішенні не були визначені конкретні підстави відмови у наданні дозволу позивачу на розробку проекту землеустрою. Крім того, на час розгляду справи суду невідомо, чи набула будь-яка особа право власності на спірну ділянку. За таких обставин, на даний час зобов`язання за рішенням суду відповідача надати дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту відведення спірної земельної ділянки набуде ознак втручання суду у дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування у сфері регулювання земельних відносин, що є неприпустимим і суперечить завданням адміністративного судочинства.

На переконання суду ефективним та належним (щодо даних правовідносин) способом захисту прав позивача наразі є зобов`язання Щасливцевської сільської ради повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 12.12.2019 року у встановленому законодавством порядку та прийняти рішення, відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України, про задоволення клопотання або мотивованої відмови у наданні дозволу. При цьому суд зазначає, що при прийнятті в подальшому відповідачем рішення, сільська рада не вправі відмовляти позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з тих самих підстав, які визнані судом протиправними.

В позовній заяві позивач клопотав про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, шляхом зобов`язання відповідача подати у строк встановлений судом з дня набрання ним законної сили звіту про його виконання, а також звертався із клопотанням про постановлення окремої ухвали щодо посадових осіб відповідача 1, в якій просив ініціювати притягнення їх до відповідальності за грубе порушення земельного законодавства, допущене при розгляді клопотання позивача від 12.12.2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Частинами першою, другою, четвертою статті 249 КАС України визначено, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними. В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

З огляду на вищезазначені статті, оскільки встановлення судового контролю та постановлення окремої ухвали щодо відповідного суб`єкта владних повноважень є правом суду, а не обов`язком, суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю та постановлення окремої ухвали.

Питання про відшкодування витрат позивачу на правову допомогу адвоката не вирішується судом з підстави подання його представником заяви, в якій останній наголосив на тому, що ним подаватиметься заява про вирішення означених судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог, що свідчить про відсутність необхідності у вирішенні відповідного питання станом на момент вирішення справи по суті.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Щодо вимоги про стягнення саме з виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради судових витрат, понесених позивачем, суд зазначає наступне.

У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 22 Бюджетного кодексу України, головними розпорядниками бюджетних коштів за бюджетними призначеннями, визначеними рішеннями про місцеві бюджети можуть бути виключно місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників.

Наказом Міністерства фінансів України від 22.12.2011 року № 1691 визначено порядок формування Єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів. Відповідно до даних Єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів Щасливцевська сільська рада не є ні розпорядником, ні одержувачем бюджетних коштів.

Відповідно до ст. 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів міських рад належать власні повноваження, зокрема щодо забезпечення виконання місцевого бюджету, а також: здійснення в установленому порядку фінансування видатків з місцевого бюджету.

В даному випадку неможливість стягнення з Щасливцевської сільської ради суми судових витрат, присуджених на користь позивача, та винятковість випадку пов`язана з відсутністю відповідного рахунку, з якого можливе стягнення та який одночасно наявний у її виконавчого органу - виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради, свідчить про необхідність стягнення судових витрат на користь позивача саме з останнього.

Оскільки за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про обґрунтованість основної частини позовних вимог, то на користь позивача з відповідача 1 за рахунок його бюджетних асигнувань підлягає стягненню судовий збір у сумі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 9, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до Щасливцевської сільської ради (, 75580, Херсонська область, Генічеський район, с. Щасливцево, вул. Миру, 26), Виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради (, 75580, Херсонська область, Генічеський район, с. Щасливцево, вул. Миру, 26) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 2079 від 31.01.2020 року, прийняте 109 сесією Щасливцевської сільської ради 7 скликання, в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні клопотання від 12.12.2019 року (вх. №Я/1224-01.01 від 12.12.2019р.) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, доданих до клопотання ОСОБА_1 від 12.12.2019 року.

Зобов`язати Щасливцевську сільську раду Херсонської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 12.12.2019 року (Я/1224-01.01 від 12.12.2019р.) у встановленому законодавством порядку та прийняти рішення, відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України, з урахуванням правових висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 грн., шляхом безспірного списання.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", від 02.04.2020 року Розділ VІ Прикінцевих положень КАС України доповнено п. 3 відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Суддя С.В. Гомельчук

кат. 109020100