Справа № 640/1552/20
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2020-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2020 року м. Київ № 640/1552/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Григоровича П.О., за участі секретаря судового засідання Морозової Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доОфісу Генерального прокурора
про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
За участі:

позивача ОСОБА_1 ;

представника відповідача Романова Р.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу Генерального прокурора (надалі - відповідач), в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Генеральної прокуратури України, її правонаступника Офісу Генерального прокурора щодо невиплати вихідної допомоги ОСОБА_1 та щодо невиплати середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги по день фактичного розрахунку;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора України вихідну допомогу у зв`язку зі звільненням у розмірі 48 072,50 грн;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора України середній заробіток за весь час затримки виплати вихідної допомоги по день фактичного розрахунку, який станом на 30.04.2020 становить 201904 гривень 50 копійок.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.01.2020 відкрито загальне провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою від 19.05.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні.

Під час розгляду справи в судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, посилаючись при цьому на те, що відповідачем протиправно не було виплачено йому вихідну допомогу при звільненні, внаслідок чого порушені права підлягають захисту у визначений спосіб.

Представник відповідача проти позову заперечив, посилаючись при цьому на те, що Законом України «Про прокуратуру» (в редакції на час звільнення позивача), який є спеціальним в рамках спірних правовідносин не передбачено виплати вихідної допомоги. За таких обставин представник відповідача просить суд в позові відмовити.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Наказом Генерального прокурора від 21.12.2019 № 2082ц Позивача звільнено з посади начальника другого слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України та з органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 24 грудня 2019 року.

Цим же наказом Департамент планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Генеральної прокуратури України зобов`язано провести остаточний розрахунок та виплатити Позивачу усі належні виплати при звільнені.

У день звільнення - 24.12.2019 Позивача ознайомлено з наказом, надано його копію та вручено трудову книжку. Проте остаточний та повний розрахунок, а саме виплату вихідної допомоги, в цей день не проведено.

За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом та просить його задовольнити.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (далі - Закон України №1697-VII) містить спеціальні норми щодо організації та порядку діяльності органів прокуратури України, особливостей розгляду трудових спорів (зокрема, питання проходження служби в органах прокуратури, звільнення з неї, права і обов`язки прокурорів, їх соціальні гарантії та ін.).

Відповідно до ч.1 ст. 81 Закону заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 3 ст. 16 Закону України №1697-VII, прокурор може бути звільнений лише з підстав та в порядку, передбачених цим Законом.

Пункт 9 ч.1 ст.51 цього Закону передбачає, що прокурор звільняється з посади, зокрема, у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Норми цього Закону є пріоритетними перед нормами Кодексу законів про працю України, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального закону не врегульовані спірні правовідносини або коли про застосування приписів трудового законодавства прямо йдеться у спеціальному законі.

Стаття 44 КЗпП України зазначає, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Разом з тим, позивача не було звільнено відповідно до будь-якої з наведених норм КЗпП України, у тому числі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Закон України «Про прокуратуру» в редакції від 05 листопада 1991 року, у тому числі ч. 1 ст. 46-2, якою передбачалось звільнення прокурорів із застосуванням норм КЗпП України, втратив чинність 15 липня 2015 року на підставі п. 1 пп. 1 п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року.

Крім того, правовідносини, пов`язані зі звільненням прокурорів саме на підставі пункту 9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру», законодавець окремо врегулював у частині 5 цієї ж статті, зокрема: на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Таким чином суд приходить до висновку про те, що відсутність норми про виплату вихідної допомоги при звільненні прокурорів за п. 9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» не свідчить про прогалину закону щодо конкретного виду правовідносин.

У той же час, позивач помилково ототожнює звільнення з посади прокурора на підставі спеціального закону та розірвання трудового договору з працівником з ініціативи роботодавця у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Враховуючи те, що позивача звільнено з підстав та в порядку, передбачених Законом України №1697-VII «Про прокуратуру», яким не передбачено виплату вихідної допомоги при звільненні, позивач не набув права на її отримання.

Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду від 31 січня 2018 року по справі №820/1119/16 (К/9901/1729/18)

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи те, що позовна вимога про стягнення з Відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні є похідною від першої позовної вимоги, вона також не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Офіс Генерального прокурора (ідентифікаційний , адреса: 01011, м.Київ, вул. Різницька, 13/15).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 25.05.2020

Суддя П.О. Григорович