Справа № 480/1877/20
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2020-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 травня 2020 р. Справа № 480/1877/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Кунець О.М.,
розглянувши в приміщенні суду в м. Суми в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін адміністративну справу №480/1877/20 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Шосткинська виправна колонія (№66) Північно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про стягнення грошової компенсації та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Державної установи "Шосткинська виправна колонія (№66) Північно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України у якій просить суд:
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористану соціальну відпустку за 2015-2018 роки.
09.04.2020 до суду надійшов відзив ДУ "ШВК (№66)", у якому відповідач проти позовних вимог заперечував та зазначив, що, враховуючи відсутність коштів на виплату грошової компенсації, та той факт, що бюджетні асигнування на компенсацію за речове майно установі виділені не були, здійснити зазначену виплату на час звільнення та на теперішній час немає підстав. За наявності кошторисних призначень та наявності коштів на відповідні цілі компенсація буде виплачена. Щодо стягнення грошової компенсації соціальної відпустки, відповідач зазначив, що право на отримання щорічної додаткової оплачуваної відпустки тривалість 10 календарних днів без урахуваннях святкових і неробочих днів має одинока матір, а не розлучена. Так, позивач надала до ДУ "ШВК (№66)" свідоцтво про народження дитини та рішення Шосткинського міськрйаонного суду від 30.01.2015 про розірвання шлюбу. Будь-яких інших доказів, підтверджуючих статус позивача як одинокої матері, не надано. Просить відмовити у задоволенні позову.
Ухвалою суду від 24.03.2020 відкрито провадження у даній справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Ухвалою суду від 28.04.2020 розгляд справи відкладено на 27.05.2020 без виклику сторін та запропоновано позивачу надати суду відповідь на відзив, а також витребувано докази наявності у позивача статусу одинокої матері у період з 2015 по 2018.
14.05.2020 засобами поштового зв`язку до суду надійшла заява ОСОБА_1 про приєднання до матеріалів справи довідки з дошкільного навчального закладу №11 від 12.05.2020 та довідку КО "Шосткинська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №5 Шосткиснкьої міської ради Сумської області №01-34/55 від 08.05.2020.
Суд, перевіривши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходила службу у Державній установі "Шосткинська виправна колонія (№66)".
04.07.2018 ОСОБА_1 звільнена зі служби (а.с. 6).
При звільнені з позивачем не проведено компенсаційні розрахунки: за вартість речового майна та щорічну соціальну відпустку.
17.07.2018 позивач зверталась до ДУ "ШВК (№66)" з письмовою заявою з вимогою про погашення заборгованості виплати грошової компенсації за неотримане речове майно та грошової компенсації за невикористану соціальну відпустку, проте, листом від 03.08.2018 №5/1258 їй повідомлено, що виплата грошової компенсації за неотримане речове майно буде проведена після надходження додаткових коштів. Щодо компенсації невикористаної соціальної відпустки, відповідач повідомив, що позивач не надала доказів наявності статусу одинокої матері (а.с.12-13).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України. Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.
На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 578 "Про забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби", затверджений Порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби (далі по тексту - Порядок), який визначає механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами.
Пунктом 23 Порядку визначено, що грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку. Вартість предметів речового майна особистого користування визначається ДПтС відповідно до їх закупівельної вартості.
За приписами пункту 27 Порядку під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення.
Відповідно до п.60 Порядку для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки.
На час підписання наказу від 04.07.2018 №75/ОС-18 про звільнення ОСОБА_1 , остання мала право на грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна, які вона не отримала у період проходження служби.
Посилання відповідача на абз. 2 п.22 Порядку, як на підставу невиплати грошової компенсації, у зв`язку з відсутністю коштів є необґрунтованими, оскільки пункт 22 Порядку регулює порядок виплати грошової компенсації за речове майно не звільненим особам, а тим, хто продовжує службу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану соціальну відпустку за 2015-2018 роки.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 23 Закону України від 23.06.2005 року № 2713-IV «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» (далі - Закон № 2713-IV) держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.
Згідно із частиною другою статті 23 Закону № 2713-IV умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.
Частиною п`ятою статті 23 Закону №2713-IV передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
Підпунктом другим пункту першого «Порядку виплати грошового забезпечення та компенсації виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України», затвердженого 28.03.2018 року наказом Міністерства юстиції України №925/5 (далі - Порядок) визначено, що цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України (далі - особи рядового і начальницького складу).
Згідно з підпунктом п`ятим пункту першого Порядку виплата грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу здійснюється за місцем їх служби в межах асигнувань, затверджених кошторисом відповідного органу або установи на грошове забезпечення. Особам рядового і начальницького складу, які проходять службу в державних підприємствах Державної кримінально-виконавчої служби України, грошове забезпечення виплачується за рахунок і в межах коштів відповідних підприємств.
Відповідно до підпункту шостого пункту першого Порядку грошове забезпечення визначається залежно від посади, спеціального звання, тривалості, інтенсивності та умов проходження служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання особи рядового чи начальницького складу.
Згідно з підпунктом 20 пункту першого Порядку грошове забезпечення, не виплачене особі рядового чи начальницького складу своєчасно або виплачене у меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, що передував моменту звернення за одержанням недоотриманого грошового забезпечення, протягом якого вказана особа мала на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 22 Порядку днем звільнення зі служби вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення, яка не повинна передувати даті звільнення.
День звільнення вважається останнім днем служби.
Грошове забезпечення виплачується до дня звільнення зі служби включно.
За невикористані дні відпусток особам рядового або начальницького складу, які звільняються зі служби, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.
Виплата грошової компенсації за невикористані дні відпусток проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого особа рядового чи начальницького складу має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби з врахуванням пункту 22 розділу I цього Порядку. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру місячного грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток вказується в наказі про звільнення.
У разі звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. Кількість днів надмірно нарахованої частини чергової відпустки вказується в наказі про звільнення.
У разі звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби розрахунок суми грошового забезпечення, яка підлягає відрахуванню за надмірно нараховану частину чергової відпустки, здійснюється, виходячи з розміру грошового забезпечення, яке отримала особа рядового або начальницького складу за дні чергової відпустки.
Статтею 4 Закону України «Про відпустки» від 05.11.1996 року № 504/96-ВР передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
В даному випадку позивач стверджує, що мала право на додаткову оплачувану відпустку тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів як одинока матір, яка працює і має дитину віком до 15 років.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про відпустки» жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або яка усиновила дитину, матері особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів.
Визначення "одинокої матері" наведено у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року № 9 та пунктом 5 частини 12 статті 10 Закону України "Про відпустки ".
В пункті 9 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України визначено, що одинокою матір`ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама.
Пунктом 5 частини 12 статті 10 Закону України "Про відпустки" зазначено, що щорічні відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються одинокій матері (батьку), які виховують дитину без батька (матері); опікунам, піклувальникам або іншим самотнім особам, які фактично виховують одного або більше дітей віком до 15 років за відсутності батьків.
При цьому, слід зазначити, що пункт 5 частини 12 статті 10 Закону України "Про відпустки " визначає одиноку матір як таку, яка виховує дитину без батька, факт утримання для надання відпустки значення не має.
Отже, право на додаткову відпустку мають такі одинокі матері: жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдова; жінка, яка виховує дитину без батька (в тому числі і розлучена жінка, яка виховує дитину без батька, незважаючи на факт отримання аліментів, і жінка, яка вийшла заміж, але її дитина новим чоловіком не усиновлена).
Отже законодавство не містить конкретного переліку документів, які слід пред`явити жінці, яка виховує дитину без батька, для отримання додаткової соціальної відпустки.
Відповідно роз`яснень Міністерства соціальної політики України, викладених у листі від 30.05.2014 №193/13/123-14, додатковими документами, що підтверджують виховання матір`ю дитини без батька, можуть бути: рішення суду про позбавлення відповідача батьківських прав, рішення органів опіки та піклування або суду щодо участі батька у вихованні дитини, ухвала суду або постанова слідчого про розшук відповідача у справі за позовом про стягнення аліментів, тощо.
Крім того, підтвердженням відсутності участі батька у вихованні дитини може бути акт, складений соціально-побутовою комісією, створеною первинною профспілковою організацією чи будь-якою іншою комісією, утвореною на підприємстві, в установі, організації, а також довідка зі школи про те, що батько не бере участі у вихованні дитини (не спілкується з вчителями, не забирає дитину додому, не бере участі в батьківських зборах) тощо.
Отже, розлучена жінка, яка дійсно виховує сама дитину (без батька), для отримання додаткової соціальної відпустки має надати копію свідоцтва про народження дитини, копію свідоцтва про розірвання шлюбу та документ, який підтверджував би те, що батько не бере участі у вихованні дитини.
Зі свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 18.02.2015 вбачається, що ОСОБА_2 є батьком сина позивача - ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).
Із довідок КО "Шосткинський дошкільний НЗ (ясла-садок" №9 "Десняночка" Шосткинської міської ради Сумської області" №11 від 12.05.2020 та довідки КО "Шосткинська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №5 Шосткинської міської ради Сумської областц №01-34/55 від 08.05.2020 свідчить, що у період з 2014 по 2017 (період навчання у ДНЗ) ОСОБА_2 не брав участь у вихованні дитини - ОСОБА_3 : не приводив і не забирав дитину з дитсадка, не відвідував батьківські збори та не цікавився в будь-який спосіб рівнем знань та досягнень свого сина. Участь у вихованні ОСОБА_3 брала лише його мати ОСОБА_1 (а.с.35). З 01.09.2017 (навчання у школі) батько учня, ОСОБА_2 , не проявляв ніякого інтересу до шкільного життя та навчання сина, не відвідував батьківські збори, не брав участь у житті класу (а.с.36).
З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що вимоги позивача у цій частині позовних вимог є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.
Частиною першою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи "Шосткинська виправна колонія (№66) Північно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові у сумі 840,80 грн.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи "Шосткинська виправна колонія (№66) Північно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про стягнення грошової компенсації та зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Кунець