Справа № 420/1102/20
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2020-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1102/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши у письмовому провадженні в порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), за участю третьої особи, на стороні відповідача Державної казначейської служби України (вул.Бастіонна,6, м.Київ, 01601) про визнання бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 протиправною, стягнути грошову компенсацію за не використані дні додаткової відпустки, стягнути з Військової частини НОМЕР_1 середній заробіток за весь час затримки по виплаті грошової компенсації за не використані дні додаткової відпустки, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), за участю третьої особи, на стороні відповідача Державної казначейської служби України (вул.Бастіонна,6, м.Київ, 01601), в якій позивач просить суд: визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (Код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 14 червня 2017 року по 15 серпня 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби протиправною; стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (Код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 14 червня 2017 року по 15 серпня 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, в розмірі: 15 545 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот сорок п`ять) гривень 45 коп.; стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (Код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по виплаті грошової компенсації за невикористанні календарні дні додаткової відпусткипо день фактичного розрахунку в розмірі: 60 294 (шістдесят тисяч двісті дев`яносто чотири) гривні; встановити строк 30 (тридцять) - календарних днів Військовій частині НОМЕР_1 (Код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) для подання звіту про виконання судового рішення за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (Код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною, стягнення грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та стягнення середнього заробітку за весь час затримки по виплаті грошової компенсації.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу не було здійснено виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 14 червня 2017 року по 15 серпня 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

До суду 16.03.2020 року (вхід. №ЕП/2490/20) від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позову заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що на цей час у зв`язку із збройною агресією проти України з боку Російської Федерації в країні діє особливий період. Також зазначено, що пунктом 19 статті 10 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що період надання інших відпусток крім відпусток військовослужбовцям жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеного в медичному висновку, але не більше як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії) припиняється, що також вказано і в роз`ясненні щодо виплати грошової компенсації учасникам бойових дій та особам прирівняним до них, за невикористані дні додаткової відпустки (14 календарних днів на рік) від Юридичного Департаменту Міністерства оборони України від 25 липня 2019 року №248/5571.

Ухвалою суду від 17лютого 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 20 березня 2020 року.

Ухвалою від 18 травня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду на 28травня 2020 року в порядку письмового провадження.

Сторони на відкрите судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час та місце призначення судового засідання, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 166 від 15.08.2019 року, старшого сержанта ОСОБА_1 , начальника складу господарчого взводу роти забезпечення військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 №31-РС від 05 серпня 2109 року відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», у запас за за підпунктом а (у зв`язку із закінченням строку контракту), вважати таким, що справи та посаду здав, і направлено для зарахування на військовий облік до Коломийського ОМВК, Івано-Франківської області. З 15 серпня 2019 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Також суд встановив, що ОСОБА_1 є ветераном війни учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 14червня 2017 року.

Судом встановлено, що додаткову відпустку із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, передбачену п.12 ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за період з 14 червня 2017 року по 15 серпня 2019 не використав.

Матеріалами справи підтверджено, що 01.11.2019 року позивач звернувся із заявою до командира військової частини НОМЕР_1 , в якій просив роз`яснити чи було здійснене нарахування та виплата грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій; в разі не здійснення нарахування та виплати, здійснити таке нарахування.

Військова частина НОМЕР_1 листом від 16.12.2019 року вих. №3438/1/1501повідомила позивача про те, що пунктом 19 статті 10 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що період надання інших відпусток крім відпусток військовослужбовцям жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеного в медичному висновку, але не більше як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії) припиняється, що також вказано і в роз`ясненні щодо виплати грошової компенсації учасникам бойових дій та особам прирівняним до них, за невикористані дні додаткової відпустки (14 календарних днів на рік) від Юридичного Департаменту Міністерства оборони України від 25 липня 2019 року №248/5571.

Проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та встановлені судом факти та обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги мають бути задоволені частково, з огляду на таке.

Стосовно позовних вимог щодо визнання бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 (Код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсаціїза невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 14 червня 2017 року по 15 серпня 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби протиправною; стягнення з Військової частини НОМЕР_1 (Код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 14 червня 2017 року по 15 серпня 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, в розмірі: 15 545 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот сорок п`ять) гривень 45 коп., суд зазначає таке.

Ці позовні вимоги мають ознаки типової справи, перелічені у постанові Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №620/4218/18.

Згідно із пунктом 12 статті 12 Закону № 3551-ХІІ, учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Як встановлено судом, спірні правовідносини виникли у зв`язку з невикористанням позивачем, який є учасником бойових дій додаткової відпустки протягом 2017-2019рр.

Статтею 4 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР Про відпустки (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачені такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, особам, реабілітованим відповідно до Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України Про відпустки. Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України Про відпустки або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ, в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з пунктом 18 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ, в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ, надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у законах України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та від 06 грудня 1991 року № 1932-XII Про оборону України (далі - Закони № 3543-XII та № 1932-XII відповідно).

За визначенням статті 1 Закону № 3543-XII, особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закону № 1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, в статті 1 Закону № 3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

В постанові Великої палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року по справі № 620/4218/18 (Пз/9901/4/19) зазначено, що аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби (пункт 31 постанови).

Водночас, у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі. Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, пунктом 8 статті 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року 1991 року № 2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, статтею 16-2 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР Про відпустки.

Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі - Наказ № 260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, відслуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки (пункт 32-33 постанови Великої палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року по справі № 620/4218/18).

Таким чином, колегія суду дійшла висновку, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ (пункт 34 постанови Великої палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року по справі № 620/4218/18).

Відповідно до ч.3 ст.291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Тому, суд доходить висновку, що вказані позовні вимоги є законними та обґрунтованими та належать задоволенню шляхом визнання бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (Код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 14 червня 2017 року по 15 серпня 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби протиправною; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 (Код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 14 червня 2017 року по 15 серпня 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, в розмірі: 15545 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот сорок п`ять) грн.. 45 коп.

У зв`язку з несвоєчасним нарахуванням та виплатою позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, на думку позивача, виникли підстави для виплати середнього грошового забезпечення за час затримки остаточного розрахунку.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Нормами спеціального законодавства не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців з військової служби, а тому до таких правовідносин необхідно застосовувати положення ст.ст.116-117 Кодексу законів про працю України, як таких, що є загальними та поширюються на всіх працівників.

Так, відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином можна дійти висновку, що підставою для виплати передбаченого статтею 117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини 1 цієї статті є: - нарахування сум належних працівникові при звільнені; - відсутність спору щодо їх розміру; - невиплата нарахованих сум в день звільнення.

Підставою для виплати передбаченого статтею 117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини 2 цієї статті є: - нарахування сум, належних працівникові при звільнені; - незгода працівника з нарахованими/не нарахованими сумами, що стало підставою для виникнення трудового спору, який вирішився на користь працівника.

З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що вимога щодо стягнення з Військової частини НОМЕР_1 (Код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки по виплаті грошової компенсації за невикористанні календарні дні додаткової відпустки по день фактичного розрахунку в розмірі: 60 294 (шістдесят тисяч двісті дев`яносто чотири) гривні є передчасною та такою, що не підлягає задоволенню.

У позовній заяві позивач також просить суд встановити судовий контролю за виконанням вказаного рішення.

Вирішуючи питання про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд зазначає наступне.

Приписами 382 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Судом не встановлено, що відповідач може ухилятися від виконання даного рішення суду. Позивачем не наведено причин та не надано доказів на їх підтвердження для встановлення судового контролю.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом встановлення строку 30 (тридцять) календарних днів Військовій частині НОМЕР_1 для подання звіту про виконання судового рішення за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, стягнення грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та стягнення середнього заробітку за весь час затримки по виплаті грошової компенсації.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені у судовому засіданні факти, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність своїх дій, а тому позовні вимоги належать частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позовну ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), за участю третьої особи, на стороні відповідача Державної казначейської служби України (вул.Бастіонна,6, м.Київ, 01601) про визнання бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 протиправною, стягнути грошову компенсацію за не використані дні додаткової відпустки, стягнути з Військової частини НОМЕР_1 середній заробіток за весь час затримки по виплаті грошової компенсації за не використані дні додаткової відпустки - задовольнити частково.

2.Визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (Код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсаціїза невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 14 червня 2017 року по 15 серпня 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби протиправною.

3.Зобов`язати Військову частини НОМЕР_1 (Код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 14 червня 2017 року по 15 серпня 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, в розмірі: 15 545 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот сорок п`ять) гривень 45 коп.

4.В іншій частині позовних вимог - відмовити

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя К.С. Єфіменко

.