Справа № 1.380.2019.003276
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2020-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.003276 пров. № А/857/786/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Макарика В.Я.

суддів Бруновської Н.В., Матковської З.М.

за участю секретаря судового засідання Волошин М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Тікетс.Юей" та Головного Управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року (головуючий суддя в суді першої інстанції Коморний О.І., м. Львів) у справі № 1.380.2019.003276 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тікетс.Юей» до Головного Управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

03 липня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Тікетс.Юей» звернулося з адміністративним позовом до Головного Управління ДПС у Львівській області в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення № від 28.05.2019 року та № від 28.05.2019 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 28.05.2019 в частині збільшення податкового зобов`язання на суму 70416,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 17604, 00 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 28.05.2019 в частині збільшення податкового зобов`язання на суму 78240,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 19560,00 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Тікетс.Юей (79039, м. Львів, вул. Шевченка, 111а; ) з Головного управління ДПС у Львівській області (вул. Стрийська 35, м. Львів, 79003; ), за рахунок бюджетних асигнувань, судовий збір в сумі 2787,30 грн (дві тисячі сімсот вісімдесят сім гривень, 30 копійок).

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю "Тікетс.Юей", яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права та без урахування всіх обставин справи, тому просило скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у цій частині, в решті рішення суду першої інстанції залишити без змін з підстав викладених у апеляційній скарзі.

Також рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач Головне управління ДПС у Львівській області. У своїй апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та постановити нове рішення, яким відмовити повністю в задоволенні позовних вимог ТзОВ «Тікетс.Юей».

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що ГУ ДФС у Львівській області, у період з 18.03.2019 по 12.04.2019 проведена документальна планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю Тікетс.Юей, податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, валютного за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 року, про що 08.05.2019 складено акт №686/14.6/36027535 (а.с.14-50).

У акті перевірки викладено висновки про порушення позивачем:

- п.п.134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу, в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток на загальну суму 192 974 грн, в т.ч. за третій квартал 2017 року в сумі 70 416 грн, за четвертий квартал 2017 року - 122 558 гривень.

- пп. а п. 198.1 та абзаців першого і другого пп. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено з податок на додану вартість на загальну суму 214 415 грн, в т.ч. за липень 2017 року в сумі 78 240 грн та за листопад 2017 року в сумі 136 175 гривень.

За наслідками перевірки відповідачем на підставі вказаного акта перевірки 28.05.2019 прийнято:

- податкове повідомлення-рішення № про збільшення позивачеві грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств в сумі 241217,50 грн (192974 грн основний платіж, 48243,50 грн штрафна (фінансова) санкція) (а.с.54).

- податкове повідомлення-рішення № про збільшення позивачеві грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в сумі 268018,75 грн (214415 грн основний платіж, 53603,75 грн штрафна (фінансова) санкція).

Згідно з п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України (далі ПК України), відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Відповідно до ст. 20.1.1 ПК України відповідачу надано право запрошувати платників податків або їх представників для перевірки правильності нарахування та своєчасності сплати податків та зборів, дотримання вимог іншого законодавства, здійснення контролю за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Письмові повідомлення про такі запрошення надсилаються в порядку, встановленому статтею 42 цього Кодексу, не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня запрошення рекомендованими листами, в яких зазначаються підстави запрошення, дата і час, на які запрошується платник податків (представник платника податків)

Згідно з п.75.1 ст.75 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

Документальною перевіркою згідно із п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Відповідно до положень Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого Наказом міністерства фінансів України № 727 від 20.08.2015р. (далі - Порядок 727), акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

В акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Відповідно до підпункту 2 Пункт 4 розділу III Порядку 727 у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно:

викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення;

викласти зміст порушень (у разі їх встановлення), в тому числі щодо правильності та повноти визначення фінансового результату до оподаткування згідно з бухгалтерським обліком відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, виконання законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних документів, документів податкового або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів.

Судом першої інстанції встановлено укладення позивачем з ТОВ Брок договору №01/08/13 НС від 25.08.2013 (а.с.58-63), відповідно до якого ТОВ Брок - "Виконавець", зобов`язується у період дії цього договору проводити рекламні кампанії Замовника на території України на робочих поверхнях рекламоносіїв, а саме: розміщувати на цих рекламоносіях рекламний матеріал, також надавати послуги з виготовлення (друку) монтажу та демонтажу рекламних матеріалів, а Замовник зобов`язується виконувати свої обов`язки згідно цього Договору.

Про надання передбачених договором послуг ТОВ Брок та ТОВ ТІКЕТС.ЮЕЙ підписано акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-9023 від 31.07.2017 (а.с.66) щодо: виготовлення, монтажу, демонтажу та обслуговування рекламних матеріалів площею 180 кв.м. -201040 грн. (без ПДВ); виготовлення, монтажу, демонтажу та обслуговування рекламних матеріалів площею 99 кв.м. -126 420 грн. (без ПДВ); виготовлення, монтажу, демонтажу та обслуговування рекламних матеріалів площею 24 кв.м. - 63 740 грн (без ПДВ) та податкову накладну від 31.07.2017 №906 на суму ПДВ - 78 240 грн.

Факт розміщення реклами на носіях підтверджується долученими фотозвітами (а.с.67-68, 115-118).

Додатком №39 від 30.06.2017 року (а.с.64) сторони погодили загальну вартість робіт на суму 469440 грн (п.2.4) та погодили, що оплата рекламної кампанії здійснюється замовником (позивачем) на підставі рахунка-фактури виконавця до 15 серпня 2017 року (п.3).

Також судом встановлено, що позивачем оплата рекламних послуг проведена повністю 04.08.2017 року в сумі 469440 грн в тому числі ПДВ 78240 грн.

Згідно з пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 розд. IІІ ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно з ст. 9 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (далі Закон №996) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п. 5-8 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 Витрати, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318 (далі - П(С)БО 16), витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податковий кодекс України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Верховний Суд у постанові від 21.05.2019 (по справі №826/11026/15) погодився з висновком, що податковим органом помилково ототожнений господарський характер витрат платника на оплату рекламних послуг з економічною ефективністю таких витрат, оскільки витрати визначаються такими, що понесені у рамках господарської діяльності платника, якщо вони спрямовані на отримання платником позитивного економічного ефекту, є необхідними для забезпечення економічної діяльності платника з отримання прибутку. Економічна ж ефективність витрат відображає лише ступінь умілості ведення господарської діяльності та є якісним показником. Суб`єкт господарювання самостійно вирішує, які саме витрати йому необхідно здійснити для забезпечення своєї діяльності, та вправі самостійно обирати виконавців послуг. Здійснення господарської компетенції знаходиться за межами контролю податкового органу.

В рамках здійснення податкового контролю податковий орган лише перевіряє реальність операцій з придбання рекламних послуг, наявність у платника належним чином оформлених первинних документів на підтвердження факту понесення витрат за цими операціями, однак без оцінювання доцільності такої реклами, її ефективності, впливу змістового наповнення такої реклами на результат діяльності платника.

Під рекламними засобами слід розуміти будь-які засоби, що використовуються для реклами до її споживача в будь-якій формі та в будь-який спосіб. Законодавство не обмежує у способах проведення реклами, тобто будь-яка інформація (усна, письмова), що містить у собі дані про товариство, товар та його господарську діяльність, є рекламою.

Згідно п. 198.3.ст.198 Податкового Кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.180.1. Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платником податку є:

1) будь-яка особа, що провадить господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу;

2) будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку;

3) будь-яка особа, що ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України, а також:

- особа, на яку покладається дотримання вимог митних режимів, які передбачають повне або часткове умовне звільнення від оподаткування, у разі порушення таких митних режимів, встановлених митним законодавством;

- особа, яка використовує, у тому числі при ввезенні товарів на митну територію України, податкову пільгу не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із цим Кодексом, а також будь-які інші особи, що використовують податкову пільгу, яку для них не призначено.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України є дата здійснення першої з наступних подій:

а) дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг);

б) дата отримання податкової накладної.

Врахувавши наведене вище, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірне віднесення позивачем витрат по господарських операція з ТзОВ Брок в сумі 469440 грн (391200 грн без ПДВ) та відповідно про завищення позивачем показників витрати на збут за 3 квартал 2017 року на суму 391200 грн, заниження податку на прибуток за 3 квартал 2017 року в сумі 70416 грн, визначення завищення податкового кредиту по взаємовідносинах з ТзОВ Брок на суму ПДВ 78240 за липень 2017 року, тому податкове повідомлення - рішення № від 28.05.2019, за платежем податок на прибуток приватних підприємств в частині збільшення податкового зобов`язання на суму основного платежу 70416,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 17604, 00 грн та податкове повідомлення - рішення № від 28.05.2019, за платежем податок на додану вартість в частині збільшення податкового зобов`язання на суму основного платежу 78240,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 19560,00 грн - в цій частині є протиправними.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено укладення позивачем з ТзОВ ЄВРО ФУД ГРУП договору купівлі-продажу №700/11 від 30.11.2017 (а.с.86-88), відповідно до якого Продавець ТзОВ ЄВРО ФУД ГРУП зобов`язується передати у власність Покупця ТзОВ ТІКЕТС.ЮЕЙ Товар, а Покупець зобов`язується прийняти Товар і сплатити за нього кошти на умовах даного Договору. Найменування, кількість та ціна Товару за цим Договором вказується у Додатку №1 (Специфікація), що є невід`ємною частиною даного Договору.

На виконання умов вказаного договору ТзОВ ЄВРО ФУД ГРУП оформлено для ТОВ ТІКЕТС.ЮЕЙ видаткову накладну від 30.11.2017 №700/11 та податкову накладну від 30.11.2017 №700 на суму ПДВ - 136175,3 грн (а.с.75,).

У той же день 30.11.2017 позивачем з ТзОВ ЄВРО ФУД ГРУП укладено договір відповідального зберігання майна (а.с.76-77), за яким придбаний позивачем товар на суму 817051 грн прийнятий ТОВ ЄВРО ФУД ГРУП на відповідальне зберігання, про що складено акт (а.с.80).

ТзОВ ТІКЕТС.ЮЕЙ перерахувало кошти на рахунок ТзОВ ЄВРО ФУД ГРУП відповідно до наступних платіжних доручень: від 27.03.2018 №2018 на суму 549 374,70 грн, від 11.04.2018 №2429 на суму 75 000 грн, від 13.04.2018 №2488 на суму 80 000 грн, від 16.05.2018 №3253 на суму 112 676,92 грн (а.с.82-85).

Позивачем 25.09.2018 укладено договір купівлі продажу №8П/18 з ТзОВ Західінвестком, предметом якого є продаж позивачем товару згідно специфікації на суму 1462071,19 грн з ПДВ.

Відповідно до підписаного акта приймання-передачі від 28.09.2018 (а.с.81) позивачем отримано з відповідального зберігання ТзОВ ЄВРО ФУД ГРУП придбаний товар на суму 673336,15 грн.

28.09.2018 позивачем виписано ТзОВ Західінвестком видаткову накладну (а.с.90) та податкову накладну (а.с.91) на суму 673396,26 грн.

Згідно платіжного доручення від 02.12.2019 року №815 позивач отримав від ТзОВ Західінвестком кошти в сумі 673396,26 грн (а.с.201).

Також між позивачем та ТзОВ ЄВРО ФУД ГРУП складались акти приймання передачі товару (а.с.133-140), який у подальшому позивачем списаний згідно актів про списання товарів (а.с.193-200).

Проведення господарських операцій суб`єкта господарювання, за змістом ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік.

Згідно частини 2 статті 3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

Пунктом 177.4. статті 177 Податкового кодексу України встановлено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом ІІІ цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. Приписами розділу ІІІ Податкового кодексу України (в редакції з 01.01.2015) встановлено, що фінансовий результат до оподаткування (прибутку або збитку), визначається у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК визначено, що господарська діяльність це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК не включаються до складу витрат, що не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У статті 198 ПК встановлено підстави, за яких у платника ПДВ виникає право на податковий кредит; визначено умови, дату, час та порядок його формування; визначено права і обов`язки платників податку в цій сфері податкових правовідносин; підстави, що унеможливлюють віднесення сплаченого (нарахованого) податку до податкового кредиту.

Підпунктом а пункту 198.1 статті 198 ПК встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За змістом пункту 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Право на формування податкових вигод виникає у покупця за наявності сукупності обставин та підстав, однією із яких є ділова мета.

Відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК розумна економічна причина (ділова мета) це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 та 2 статті 3 Господарського Кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Згідно з ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво як вид господарської діяльності - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Із зазначених норм видно, що витрати позивача, понесені у зв`язку із придбанням товарів чи послуг, належать до категорії витрат, що формують собівартість реалізованих товарів, робіт, послуг і зменшують оподатковуваний дохід платника, якщо вони понесені у процесі реальної господарської діяльності, яка документально підтверджується.

Судом першої інстанції зазначено, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що понесені позивачем витрати на придбання продуктів у ТзОВ ЄВРО ФУД ГРУП на суму 680876 грн, які залишені на зберіганні у ТзОВ ЄВРО ФУД ГРУП пов`язані з господарською діяльністю позивача.

Проведеною перевіркою встановлено (а.с.23) що на виконання умов вказаного договору ТОВ ТІКЕТС.ЮЕЙ перерахувало кошти на рахунок ТОВ ЄВРО ФУД ГРУП відповідно до наступних платіжних доручень: від 27.03.2018 №2018 на суму 549 374,70 грн, від 11.04.2018 №2429 на суму 75 000 грн, від 13.04.2018 №2488 на суму 80 000 грн, від 16.05.2018 №3253 на суму 112 676,92 грн.

В бухгалтерському обліку дані операції відображена наступними проведеннями з формуванням витрат у відповідних податкових періодах а саме:

Дт 93 Витрати на збут Кт 6851 Розрахунки з іншими кредиторами на суму 680 876 грн, Дт 6442 Податковий кредит Кт 6851 Розрахунки з іншими кредиторами на суму 136 175 грн, Дт 6851 Розрахунки з іншими кредиторами Кт 311 Поточні рахунки в національній валюті на суму 817 052 гривень.

Однак долученими до справи доказами жодним чином не підтверджується господарський зв`язок витрат позивача на придбання продуктів у ТзОВ ЄВРО ФУД ГРУП із збутом власної продукції чи наданням послуг, як і відсутні докази отримання економічного ефекту від придбання позивачем товару на суму 817051 грн у ТОВ ЄВРО ФУД ГРУП.

Судом встановлено, що відповідно до підписаного акта приймання-передачі від 28.09.2018 (а.с.81) позивачем отримано з відповідального зберігання ТзОВ ЄВРО ФУД ГРУП придбаний товар на суму 673336,15 грн та 28.09.2018 позивачем виписано ТзОВ Західінвестком видаткову накладну (а.с.90) та податкову накладну (а.с.91) на суму 673396,26 грн.

Тобто різниця в сумі між придбанням та продажем становить 60,11 грн.

Не свідчить на користь отримання позивачем вигоди від здійснення 28.09.2018 вказаної господарської операції отримання коштів більше ніж через рік після продажу товару (згідно платіжного доручення від 02.12.2019 №815 позивач отримав від ТзОВ Західінвестком кошти в сумі 673396,26 грн).

Долучені до справи акти на списання товарів (а.с.193-200) не є належними доказами використання придбаних товарів у ТзОВ ЄВРО ФУД ГРУП у власній господарській діяльності з метою одержання економічної вигоди.

В матеріалах справи відсутні сертифікати якості та походження придбаних у ТзОВ ЄВРО ФУД ГРУП товарів (солодощів), відсутні докази транспортування (перевезення) товарів та довіреності на отримання зі зберігання товарів, що свідчить про відсутність реальності здійснення вказаних господарських операцій.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу на ту обставину, що позивач продукцію (солодощі) у ТзОВ ЄВРО ФУД ГРУП придбав та залишив на зберіганні 30 листопада 2017 року.

Частину із вказаної продукції позивач на суму 673396,26 грн продав 28 вересня 2018 року ТзОВ Західінвестком (видаткова накладна (а.с.90) та податкова накладна (а.с.91)).

Жодних доказів того, що товар має такий значний термін придатності до справи позивачем не надано. Водночас, наприклад термін придатності, згідно відомостей https://stimulsweet.com/product-marshmallow/marshmallow-glaze/, Зефіру Глясе, який зазначений у видатковій накладній на придбання від ТзОВ ЄВРО ФУД ГРУП від 30.11.2017 (а.с.75) та видатковій накладній позивача на продаж ТзОВ Західінвестком від 28.09.2018, становить лише 21 день.

Врахувавши наведені фактичні обставини справи та норми чинного законодавства суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість висновків відповідача у акті перевірки (а.с.26) про завищення позивачем показників витрати на збут у 4 кварталі 2017 року на суму 680876 грн, заниження податку на прибуток за 4 квартал 2017 року на суму 122558 грн та неправомірне визначення податкового кредиту за листопад 2017 року по взаємовідносинах з ТзОВ ЄВРО ФУД ГРУП в сумі 136175 грн.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційні скарги слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Тікетс.Юей" та Головного Управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 1.380.2019.003276 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з урахуванням пункту 3 розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В. Я. Макарик
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 28 травня 2020 року.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду