Справа № 420/2749/20
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2020-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2749/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (65044, Одеська обл., місто Одеса, вул. Семінарська, будинок 5; ) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1692-17 від 22.01.2020р., -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач просить визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1692-17 від 22.01.2020р. (стосовно ОСОБА_1 щодо сплати боргу у сумі 7207,38 грн.).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач здійснює господарську діяльність як фізична особа-підприємець з серпня 2005 р. та є платником єдиного внеску. З 01.01.2012р. позивач є платником єдиного податку 2 групи та будь-які інші підстави для нарахування та сплати позивачем єдиного внеску (окрім здійснення господарської діяльності як фізична особа підприємець) відсутні. Керуючись приписами п. 3 ч.1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», позивач прийняла рішення самостійно визначати та нараховувати суми єдиного внеску на розмір мінімальної заробітної плати на місяць, що встановлювався нормами чинного законодавства України, але не менше розміру мінімального страхового внеску. До середини 2013р. функції (повноваження) з адміністрування єдиного внеску було покладено на органи Пенсійного фонду України та на момент передачі таких функцій органам доходів і зборів позивач не мала заборгованості із нарахування та сплати сум єдиного внеску. Також протягом 2014-2019рр. позивачем належно виконувались зобов`язання з нарахування та сплати сум єдиного внеску. Відтак, позивач нараховувала та сплачувала суми єдиного внеску з дотриманням чинного законодавства, що, на думку позивача, свідчить про безпідставність винесення оскаржуваної вимоги та наявність підстав для її скасування.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 16634/20 від 24.04.2020р.), в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що з 01.01.2017р. до ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» було внесено зміни, одна із яких стосується порядку нарахування єдиного соціального внеску фізичними особами-підприємцями та особами, які провадять незалежну професійну діяльність, у разі відсутності у них доходу у звітному році або окремому місяці звітного року. Так, якщо раніше такі платники ЄСВ мали мали право самостійно визначати базу нарахування ЄСВ у разі відсутності доходу і сплатити суму єдиного внеску з урахуванням встановленої максимальної величини бази нарахування ЄСВ та розміру максимального страхового внеску, то з 01.01.2017р. таке самостійне визначення бази для нарахування ЄСВ стало їх обов`язком. Посилаючись на приписи ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відповідач зазначив, що згідно інформаційної системи органу доходів і зборів платника загальна сума заборгованості станом на 31.12.2019р. становила 7207,38 грн., на підставі яких сформовано оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) відповідно до вимог чинного законодавства.

Ухвалою від 04.04.2020 р. відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

За приписами ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відтак, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) є фізичною особою підприємцем (запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 2 016649 від 19.07.2005р.), основним видом дяльності якої є: інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (код КВЕД 47.19).

Позивач є платником єдиного внеску (дата взяття на облік: 20.07.2005; номер взяття на облік: 14492).

З 01.01.2012р. позивач є платником єдиного податку 2 групи (20 %) (свідоцтво платника єдиного податку серії Б № 866501 ) (а.с. 53).

22.01.2020р. Головного управління ДПС в Одеській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1692-17, згідно якої станом на 31.12.2019 р. заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені ОСОБА_1 становить 7207,38 грн. (а.с. 9).

Позивач, вважаючи протиправною вимогу про сплату боргу (недоїмки), звернулася до суду з цим позовом.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

За приписами п.1 ч.2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Мінімальний страховий внесок - сума коштів, що визначається розрахунково як добуток розміру мінімальної заробітної плати і розміру єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, встановлених законом, на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід)"

Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

З урахуванням положень п. 59.1 ст. 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Як передбачено нормою ч. 12 ст. 9 Закону № 2464-VI, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

З аналізу вищенаведених положень законодавства вбачається, що для фізичних осіб-підприємців, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, базою нарахування єдиного внеску є самостійно визначена платниками сума, що не може бути більшою максимальної величини бази нарахування єдиного внеску та меншою за розмір мінімального страхового внеску.

При цьому, Закон № 2464-VI не ставить у залежність обов`язок із сплати єдиного внеску від факту отримання чи неотримання в певному звітному періоді фізичною особою - підприємцем, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування доходу (прибутку).

Закон №2464-VI звільняє від сплати єдиного внеску лише осіб, які зазначені у пп. 4 та 5-1 ч. 1 ст. 4, та отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом від 04.12.2019 р. у справі №440/2149/19.

Суд акцентує увагу, що відповідачем жодним чином не обґрунтовано за який саме період у позивача виникла заборгованість у розмірі 7207,38 грн. та не надано жодних доказів на підтвердження правової природи виникненя такого боргу.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач здійснює господарську діяльність як фізична особа-підприємець та є платником єдиного внеску з серпня 2005 р., а з 01.01.2012р. позивач є платником єдиного податку 2 групи.

Відповідно до приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» № 406-VII від 04.07.2013 р. та Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» № 407-VII від 04.07.2013 р., функції з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування передано від органів ПФУ до органів доходів і зборів.

З урахуваннм положень абз. 3 п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» № 406-VII від 04.07.2013 р., органи ПФУ продовжували адмініструвати єдиний внесок у частині завершення процедур такого адміністрування.

Згідно п. 3.5 Порядку обміну інформацією між Міністерством доходів і зборів України, Пенсійним фондом України та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 16-1 від 19.09.2013 р., інформація, що передається територіальними органами Пенсійного фонду України органам доходів і зборів:

відомості, необхідні для завершення процедур адміністрування єдиного внеску;

копії таблиць 1, 2, 3, 4 додатка 4 та таблиць додатка 5 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерством доходів і зборів України від 09 вересня 2013 року № 454, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 вересня 2013 року за № 1628/24160.

На підтвердження факту відсутності у позивача заборгованості із нарахування та сплати сум єдиного внеску на момент передачі повноважень від ПФУ до органів доходів і зборів позивач послався на лист Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі №16617/06.1 від 07.08.2018р.; рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2018р. у справі № 420/5214/18.

За змістом листа Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі №16617/06.1 від 07.08.2018р., станом на 30.09.2013р. актом передачі залишків по ЄСВ до ДПІ щодо ФОП ОСОБА_1 передано переплату на загальну суму 2735,77 грн., з якої по р. «ЄВ за найманих працівників» в сумі 1541,74 грн., по р. «ФО спрощена система 34,7 %» в сумі 1194,03 грн. (а.с. 12)

Факт відсутності у позивача заборгованості із нарахування та сплати сум єдиного внеску на момент передачі повноважень від ПФУ до органів доходів і зборів також встановлено рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2018р. у справі № 420/5214/18, яке набрало законної сили, відтак зазначена обставина з урахуванням приписів ч. 4 ст. 78 КАС України не потребує доказування.

Крім того, судом при вирішенні справи № 420/5214/18 встановлено, що протягом 2014-2017 рр. ФОП ОСОБА_1 поквартально сплачувались кошти єдиного внеску, що було підтверджено копіями платіжних доручень.

Щодо сплати позивачем сум єдиного внеску протягом 2018-2019рр., суд зазначає наступне.

За приписами ст. 95 КЗпП України мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Аналогічні положення містить ст. 95 Закону України «Про оплату праці».

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 40 Бюджетного кодексу України законом про Державний бюджет України визначаються розмір мінімальної заробітної плати на відповідний бюджетний період.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 р. № 2246-VIII установлено у 2018 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 3723 гривні.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 р. № 2629-VIII установлено у 2019 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 4173 гривні.

Згідно ч. 5 ст. 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Суд акцентує увагу на тому, що згідно п. 3 ч.1 ст. 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, у разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Мінімальний страховий внесок - сума коштів, що визначається розрахунково як добуток розміру мінімальної заробітної плати і розміру єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, встановлених законом, на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід)" (абз. 9 ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

З урахуванням наведеного, мінімальний страховний внесок у 2018р. становить 819,06 грн. (22 відсотки (ставка єдиного внеску) х 3723 грн. (мінімальна заробітна плата); у 2019р. - 918,06 грн.

Відтак, з урахуванням приписів п. 3 ч.1 ст. 7, ч. 5 ст. 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для таких платників як позивач встановлено у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску, який нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

На підтвердження факту нарахування єдиного внеску у встановленому законом розмірі позивачем надано копії звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску та докази їх отримання контролюючим органом (а.с.20-27).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у період з 01.01.2018р. до 31.12.2018р. позивач сплатив єдиний внесок:

за період з 01.01.2018р. по 31.03.2018р., ставка 22 %, нарахована сума єдиного внеску 2457,18 грн., термін сплати згідно абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI - до 20.04.2018р.; фактична дата сплати 17.04.2018р. (сплачувалось щомісячно) (платіжні доручення № 556 від 31.01.2018р. на суму 819,06 грн., №572 від 06.03.2018р. на суму 819,06 грн., № 585 від 17.04.2018р. на суму 819,06 грн.) (а.с. 28-30);

за період з 01.04.2018р. по 30.06.2018р., ставка 22 %, нарахована сума єдиного внеску 2457,18 грн., термін сплати згідно абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI - до 20.07.2018р.; фактична дата сплати 05.07.2018р. (сплачувалось щомісячно) (платіжні доручення № 616 від 05.06.2018р. на суму 819,06 грн., №625 від 05.07.2018р. на суму 819,06 грн., № 632 від 12.07.2018р. на суму 819,06 грн.) (а.с. 31-33);

за період з 01.07.2018р. по 30.09.2018р., ставка 22 %, нарахована сума єдиного внеску 2457,18 грн., термін сплати згідно абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI - до 20.10.2018р.; фактична дата сплати 05.10.2018р. (платіжні доручення № 641 від 02.08.2018р. на суму 819,06 грн., №651 від 30.08.2018р. на суму 819,06 грн., № 666 від 05.10.2018р. на суму 819,06 грн.) (а.с. 34-36);

за період з 01.10.2018р. по 31.12.2018р., ставка 22 %, нарахована сума єдиного внеску 2457,18 грн., термін сплати згідно абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI - до 20.01.2019р.; фактична дата сплати 27.12.2018р. (сплачувалось щомісячно) (платіжні доручення № 675 від 05.11.2018р. на суму 819,06 грн., №685 від 07.12.2018р. на суму 819,06 грн., № 693 від 27.12.2018р. на суму 819,06 грн.) (а.с. 37-39);

за період з 01.01.2019р. по 31.03.2019р., ставка 22 %, нарахована сума єдиного внеску 2754,18 грн., термін сплати згідно абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI - до 20.04.2019р.; фактична дата сплати 04.04.2019р. (сплачувалось щомісячно) (платіжні доручення № 708 від 07.02.2019р. на суму 918,06 грн., №717 від 05.03.2019р. на суму 918,06 грн., № 732 від 04.04.2019р. на суму 918,06 грн.) (а.с. 40-42);

за період з 01.04.2019р. по 30.06.2019р., ставка 22 %, нарахована сума єдиного внеску 2754,18 грн., термін сплати згідно абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI - до 20.04.2019р.; фактична дата сплати 08.07.2019р. (сплачувалось щомісячно) (платіжні доручення № 741 від 07.05.2019р. на суму 918,06 грн., №751 від 05.06.2019р. на суму 918,06 грн., № 760 від 08.07.2019р. на суму 918,06 грн.) (а.с. 43-45);

за період з 01.07.2019р. по 30.09.2019р., ставка 22 %, нарахована сума єдиного внеску 2754,18 грн., термін сплати згідно абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI - до 20.10.2019р.; фактична дата сплати 07.10.2019р. (сплачувалось щомісячно) (платіжні доручення № 772 від 07.08.2019р. на суму 918,06 грн., №781 від 06.09.2019р. на суму 918,06 грн., № 790 від 07.10.2019р. на суму 918,06 грн.) (а.с. 46-48);

за період з 01.10.2019р. по 31.12.2019р., ставка 22 %, нарахована сума єдиного внеску 2754,18 грн., термін сплати згідно абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI - до 20.10.2019р.; фактична дата сплати 26.12.2019р. (сплачувалось щомісячно) (платіжні доручення № 803 від 07.11.2019р., №814 від 27.11.2019р., № 831 від 26.12.2019р.) (а.с. 49-51).

Системний аналіз встановлених судом обставин та норм чинного законодавства свідчить, що позивач нараховувала та сплачувала суми єдиного внеску за період 2018-2019рр. у строки та у розмірі, встановленому чинним законодавством.

Факту наявності у позивача заборгованості зі сплати єдиного внеску станом на 31.12.2019р. відповідач не довів, належними та допустимими доказами не підтвердив. Доводи відповідача щодо наявності у позивача обов`язку самостійного визначення та сплати суми єдиного внеску з урахуванням встановленої максимальної величини бази нарахування ЄСВ та розміру максимального страхового внеску, на яких ґрунтується правова позиція контролюючого органу, є необґрунтованими, оскільки позивач не посилався на відсутність у нього доходу та обов`язку сплачувати єдиний внесок. Жодних інших доводів в обґрунтування правомірності винесення податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1692-17 від 22.01.2020р. відповідачем не зазначено, доказів на підтвердження таких обставин не надано.

За приписами пп.4.1.3 п. 4.1 ст. 4 ПК України податкове законодавство України, зокрема, ґрунтується на таких принципі невідворотність настання визначеної законом відповідальності у разі порушення податкового законодавства.

За приписами п. 36.5 ст. 36 ПК України відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (п. 109.1 ст. 109 ПК України).

Відповідно до пп.14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно пп.14.1.152 п. 14.1 ст. 14 ПК України погашення податкового боргу - зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.

Згідно п. 6 ч.1 ст. 1 Закону № 2464-VI недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.

За приписами п. 7 ч.1 ст. 13 Закону № 2464-VI податкові органи мають право: стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Відповідно до положень пп.19-1.1.34 п. 19-1.1 ст.19-1 ПК України контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу: забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов`язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

За змістом ч. 6 ст. 25 Закону № 2464-VI, за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Відповідно до ч. 16 ст. 25 Закону № 2464-VI строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Відповідно до п. 1 розділу ІV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України №449 від 20.04.2015р. (далі - Інструкція № 449), до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

За змістом п. 2 розділу ІV Інструкції № 449, у разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити у звітності, що подається платником до органів доходів і зборів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до п.3 розділу ІV Інструкції № 449, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

На підставі письмових доказів судом встановлено, а відповідачем не спростовано, що позивач за період здійснення нею підприємницької діяльності, у період з 2005р. до 2019р. належно виконувала обов`язок з нарахування та сплати єдиного внеску у розмірі та у строки, встановлені Законом № 2464-VI, а факту наявності у позивача боргу (недоїмки) зі сплати відповідач не довів, належними та допустимими доказами не підтвердив, що свідчить про протиправність вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1692-17 від 22.01.2020р. та наявність пыдстав для скасування останньої.

Частиною 1 ст.5 КАС України встановлено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, згідно з статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997р., (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Дану справу суд вирішує як справу майнового характеру, на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. у справі "Щокін проти України", зі змісту якого вбачається, що збільшення податковим органом зобов`язань особи з податку є втручанням до його майнових прав.

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини вимога про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень, яке впливає на склад майна позивача, у тому числі шляхом безпідставного стягнення податків, зборів, штрафних санкцій тощо, є майновою.

У зв`язку з викладеним, протиправне винесення податковим органом оскаржуваних податкових повідомлень-рішень становить втручання у мирне володіння майном суб`єкта господарювання, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.

Рішення Європейського суду з прав людини згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" застосовуються судами як джерело права.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у п. 110 рішення від 23.07.2002 р. у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

З огляду на зазначене суд вважає, що вимога Головного управління ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1692-17 від 22.01.2020р. є такою, що не відповідає нормам чинного законодавства, тому підлягає скасуванню.

У прохальній частині позовної заяви викладено клопотання про розподіл судових витрат, зокрема сплаченого судового збору та понесених витрат на професійну правничу/правову допомогу адвоката.

У відповідності з ч.ч. 1, 3 ст. 132 КАС України cудові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи висновки суду про задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління ДПС в Одеській області (65044, Одеська обл., місто Одеса, вул. Семінарська, будинок 5; ) судового збору у розмірі 840,40 грн.

Судом встановлено, що 13.11.2019р. між позивачем (клієнт) та адвокатом Северяновим Денисом Ігоровичем укладено договір про надання правової допомоги №15-2019, за умовами якого адвокат зобов`язався надавати клієнту правову допомогу (адвокатські послуги) щодо представництва в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій (забезпечення реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та/або конституційному судочинстві), органах держвної влади та місцевого самоврядування, перед будь-якими іншими юридичними або фізичними особами, суб`єктами, що не мають статусу юридичної особи, здійснення захисту (у разі необхідності) клієнта, надання інших видів правової допомоги клієнту - з усіх питань, пов`язаних із правовідносинами між клієнтом та ГУ ДПС в Одеській області, в тому числі з питань оскарження вимоги ГУ ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1692-17 від 22.01.2020р. (а.с. 55-56).

Судом встановлено, що авокат Север`янов Денис Ігорович представляв інтереси позивача в суді.

На підтвердження понесення витрат із розглядом даної справи позивачем витрати на надання праововї допомоги надано копії: рахунка-фактури № 1/03/20 від 24.03.2020р. на суму 2850,00 грн., платіжного доручення № 859 від 24.03.2020р. на суму 2850,00 грн., (а.с. 57-58).

На підтвердження витрат, пов`язаних із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи позивачем надано копії рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, накладних, чеків (т.2, а.с. 43-44).

Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У відповідності з ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи повязані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи на якій такі дії вчинялись.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.3 ст. 134 КАС України).

За приписами ч.5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.6 ст. 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст. 134 КАС України).

Згідно ч. 3 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Отже, враховуючи, що позовні вимоги задоволено, виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 2850,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (65044, Одеська обл., місто Одеса, вул. Семінарська, будинок 5; ) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1692-17 від 22.01.2020р.,- задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1692-17 від 22.01.2020р.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області (65044, Одеська обл., місто Одеса, вул. Семінарська, будинок 5; ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збыр у розмірі 840,40 грн. (вісімсот сорок гривень 40 коп.), витрати на правничу допомогу у розмірі 2850,00 грн. (дві тисячі вісімсот п`ятдесят гривень 00 коп.).

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, з урахуванням пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 року №540-ІХ.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя: Г.П. Самойлюк

.