Справа № 420/4582/20
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2020-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4582/20
УХВАЛА

01 червня 2020 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Завальнюк І.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державного реєстратора Великодолинської сільської ради Мельник Тетяни Іванівни, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа - ОСОБА_3 , про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію, визнання протиправним та скасування розпорядження,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом, в якому просять суд визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Великодолинської сільської ради Мельник Тетяни Іванівни про державну реєстрацію прав та їх обмежень (з відкриттям розділу) індексним номер № 51688260 від 13.03.2020 18:35:10 про реєстрацію права власності за суб`єктом ОСОБА_3 на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати розділ № 101, відкритий 13.03.2020 18:35:10 у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; визнати протиправним та скасувати розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про присвоєння адреси № 129 від 01.04.2020 житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою для звернення за судовим захистом до адміністративного суду позивач зазначив, що відповідно до договору дарування від 13.06.2008 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є співвласниками будинку за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 1/6 частини у кожного.

Також співвласником вищевказаного будинку є ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 28.12.2019 у розмірі 179/300.

Будинок знаходиться на неприватизованій земельній ділянці.

У користуванні співвласників знаходиться земельна ділянка розміром 565 кв.м., порядок користування якої сторони визначити не можуть, тому позивачами готується звернення до суду із відповідним позовом.

Однак нещодавно позивачам стало відомо, що ОСОБА_3 вживає незаконних заходів щодо виділу у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, а саме будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

13.03.2020 рішенням № 51688260 державний реєстратор Великодолинської селищної ради Мельник Т.І. зробила виділ частки об`єкта нерухомого майна із спільної часткової власності на користь ОСОБА_3 з поміткою про погашення права власності та відкриттям нового розділу у реєстрі нерухомого майна.

На переконання позивачів, державний реєстратор Мельник Т.І. незаконними діями відділів частку домоволодіння ОСОБА_3 в окрему одиницю.

При цьому жодних договорів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підписували та не надавали жодних дозволів на виділ у натурі частки із майна, яке знаходиться у спільній частковій власності, а саме житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, 01.04.2020 Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради було винесено розпорядження про присвоєння адреси житловому будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на адресу: АДРЕСА_1 ж на підставі рішення № 51688260 від 13.03.2020 державного реєстратора Мельник Т.І. про виділ частки спільного нерухомого майна.

Вивчивши подані матеріали, суд дійшов висновку, що у відкритті провадження за адміністративним позовом слід відмовити.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.1, п.2 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб`єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Головне завдання адміністративної юстиції - утвердження верховенства права над адміністративним свавіллям, захист прав і законних інтересів громадян від неправомірних дій і рішень органів виконавчої влади і, врешті-решт, забезпечення законності у сфері публічного управління.

Публічно-правові відносини можна визначити як врегульовані правом суспільні відносини, що складаються в процесі здійснення державою, її органами та посадовими особами, іншими суб`єктами владних повноважень. Публічне право є певним чином функціонально-структурною підсистемою права, яка виражає державні, міждержавні і суспільні відносини. До предмета правового регулювання публічним правом належать такі об`єкти: побудова і функціонування держави та її інститутів; інститути громадянського суспільства; механізм і рівні самоврядування; засади правової системи, правотворчості і правозастосування; принципи, норми та інститути міждержавних відносин і міжнародних організацій.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій. Наведене узгоджується і з положеннями статей 2, 4, 19 КАС України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

З огляду на те, що спір пов`язаний із захистом прав спільної часткової власності позивачів, набутих в результаті дарування, які за позицією позивачів порушені неправомірним виділом у натурі частки з нерухомого спільного майна, - визнання незаконним (протиправними) за встановлених судом обставин рішення державного реєстратора є способом захисту цивільних прав та інтересів. Відтак, цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України, оскільки пов`язаний з реалізацією майнових інтересів.

Таку правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 14 червня 2016 року у справі № 21-41а16 та від 26 січня 2016 року у справі № 2а-10699/11/2670 (21-3367а15), а також у постанові Великої палати Верховного суду від 18 квітня 2018 року по справі № 804/1001/16.

При цьому в постанові від 04.09.2018 року по справі № 823/2042/16 (№ в ЄДРСР 77969515) ВП ВС відступила від висновків, викладених у низці постанов, в т.ч. від 16.05.2018 по справі № 826/4460/17, від 04.04.2018 по справі № 817/567/17, зазначивши, що скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами.

Отже, в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження. А тому мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно з п.1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

При зазначених вище обставинах, враховуючи, що спір виник з приводу виконання цивільно-правового договору та реєстрацією права, які виникли внаслідок його невиконання, - Одеський окружний адміністративний суд не є «встановленим законом судом» щодо розгляду такого спору, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження по справі.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України,

У Х В А Л И В :

Відмовити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у відкритті провадження по справі за їх позовом до Державного реєстратора Великодолинської сільської ради Мельник Тетяни Іванівни, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа - ОСОБА_3 , про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію, визнання протиправним та скасування розпорядження.

Роз`яснити позивачам, що даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Копію ухвали надіслати позивачам разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подачі через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.В. Завальнюк