Справа № 460/1042/20
Суддя: Зозуля Д.П.
Дата ухвалення: 2020-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

29 травня 2020 року м. Рівне №460/1042/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д.П., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВійськово-лікарської комісії Західного регіону, 16 регіональна ВЛК
про визнання дій протиправними, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військово-лікарської комісії Західного регіону, 16 регіональної ВЛК, в якому просила суд:

визнати протиправними дії Військово-лікарської комісії Західного регіону, 16 регіональної ВЛК щодо прийняття рішення у невнесенні змін в рішення ВЛК за заявою по встановленню причинного зв`язку смерті у колишнього військовослужбовця старшого прапорщика ОСОБА_2 від «21» вересня 2016 року Протокол № 865;

зобов`язати Військово-лікарську комісію Західного регіону, 16 регіональну ВЛК прийняти рішення по встановленню причинного зв`язку смерті у колишнього військовослужбовця старшого прапорщика ОСОБА_2 відповідно до пункту 3 частини третьої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" та п. 21.9 наказу Міністерства оборони Ураїни від 14.08.2008 № 402 Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (зареєстрований у МЮ України 17.11.08 р. за № 1109/15800).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що її чоловік ОСОБА_2 з 09 лютого 2016 року по 13 вересня 2016 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (18 окремий вертолітний загін українського національного контингенту Місії Організації Об`єднаних Націй зі стабілізації у Демократичній Республіці Конго, місто Гома). 13.09.2016 він помер у результаті зупинки серця, що пов`язана з гострою проміелоцитарною лейкемією, що супроводжувалась внутрішньою кровотечою у шпиталі «Nakasero» м. Камиала Республіки Уганда. Згідно з витягом із протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону від 21.11.2016 № 865 причиною смерті ОСОБА_2 13.09.2016 стало: «Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби у складі Миротворчих Сил ООН». В подальшому, 19.12.2019 позивач звернулась до відповідача з проханням змінити формулювання причинно-наслідкового зв`язку смерті чоловіка в протоколі засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону від 21.11.2016 №865 і вказати, що причиною смерті ОСОБА_2 є «Захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби у складі Миротворчих Сил ООН» замість «Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби у складі Миротворчих Сил ООН». Проте, листом Комісії від 29.01.2020 №94 було відмовлено у задоволенні її заяви у зв`язку з тим, що її чоловік участь у бойових діях не брав, а тому немає підстав переглядати формулювання причинного зв`язку. З таким рішенням відповідача вона не погоджується, оскільки воно ухвалено не з того питання, яке вона порушувала у своєму зверненні, а також без перевірки всіх обставин, які мають значення для його винесення. Зауважила, що проходження військової служби і є виконанням військових обов`язків у розумінні Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а тому формулювання причинного зв`язку смерті ОСОБА_2 зазначеного у протоколі засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону від 21.11.2016 №865 необхідно привести до вимог чинного законодавства. З огляду на наведене просила задовольнити її позовну заяву повністю.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому вказав, що позовні вимоги є безпідставними і необґрунтованими. Зазначив, що ухвалене ним рішення є правомірним, оскільки ОСОБА_2 під час свого відрядження у Республіку Конго участь у бойових діях не приймав, а тому немає підстав для зміни формулювання зазначеного у протоколі засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону від 21.11.2016 №865. Крім того формулювання причини смерті, яке було запропоноване позивачем у його зверненні не передбачено чинним законодавством, яке регулює такі правовідносини. Також зазначив, що 16 Регіональна військово-лікарська комісія не може бути належним відповідачем у справі у зв`язку з тим вона не є юридичною особою. З тих підстав просив у позові відмовити.

Позивач відповідь на відзив не подав.

Ухвалою суду від 18.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті на 13 квітня 2020 року.

Ухвалою суду від 27.04.2020 розгляд справи відкладено до 20.05.2020 у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці.

Представник позивач у судове засідання призначене на 20.05.2020 о 09:30 год. не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином. Подав клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні.

Представник відповідача у судове засідання призначене на 20.05.2020 о 09:30 год. не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України встановлено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведені вище положення закону, ухвалою суду від 20.05.2020 розгляд справи продовжено у письмовому провадженні, за наявними у суду матеріалами.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини справи та фактичні правовідносини сторін.

ОСОБА_2 проходив військову службу з 20.11.1995 по 13.09.2016, що підтверджується довідкою виданою Рівненським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки від 22.01.2020 №12/1/74 (а. с. 40).

Наказом першого заступника начальника Генерального штабу Збройних сил України (по особовому складу) від 27.01.2016 старший прапорщик ОСОБА_2 був увільнений від займаної посади без виключення зі списків особового складу військової частини та призначений до складу 18 окремого вертолітного загону Місії Організації Об`єднаних Націй зі стабілізації у Демократичній Республіці Конго, місто Гома (а. с. 27).

Згідно з довідкою виданою у вересні 2016 року №161 військовою частиною НОМЕР_1 Міністерства оборони України ОСОБА_2 з 09 лютого 2016 року по 13 вересня 2016 року на підставі Закону України від 19.09.2013 №582-VII «Про схвалення рішення Президента України про направлення національного контингенту для участі України в Місії Організації Об`єднаних Націй зі стабілізації у ДР Конго» проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (18 окремий вертолітний загін українського національного контингенту Місії Організації Об`єднаних Націй зі стабілізації у Демократичній Республіці Конго, місто Гома) (а. с. 41).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер у результаті зупинки серця, що пов`язана з гострою проміелоцитарною лейкемією, що супроводжувалась внутрішньою кровотечою у шпиталі «Nakasero» м. Камиала Республіки Уганда і відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 21.11.2016 №269 був виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Водночас вказано, що смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби відповідно до пункту 3 частини третьої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (а. с. 27).

Згідно з витягом із протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону від 21.11.2016 №865 по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця згадане вище захворювання ОСОБА_2 підтверджене такими документами: витягом з Наказу командира в/ч НОМЕР_1 №108 від 14.09.2016, матеріалами службового розслідування (наказ командира в/ч НОМЕР_1 №193 від 13.09.2016), висновком медичної експертизи РМ 2373/16 від 14.09.2016 Pathology Services Company Limited (м. Камиала, Республіки Уганда, свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 29.09.2016 виданого посольством України в республіці Кенія та медичного свідоцтва про смерть №5529 від 14.09.2016 виданого моргом м. Камиала, Республіки Уганда. Відповідно до перелічених документів причиною смерті ОСОБА_2 13.09.2016 стало: «Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби у складі Миротворчих Сил ООН» (а. с. 43).

Листом Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 25.07.2019 позивачу на її заяву повідомлено, що відповідно до медичного свідоцтва про смерть №5229 виданого місцевим моргом м. Кампала від 14.09.2016 смерть ОСОБА_2 пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Інших даних стосовно його смерті в документах військової частини НОМЕР_1 не виявлено (а. с. 26).

19.12.2019 позивач, яка є дружиною загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 звернулась до відповідача з проханням змінити формулювання в протоколі засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону від 21.11.2016 №865 по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця і вказати, що причиною смерті ОСОБА_2 є «Захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби у складі Миротворчих Сил ООН» замість «Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби у складі Миротворчих Сил ООН» (а. с. 5-6).

Листом 16 Регіональної військово-лікарської комісії від 27.12.2019 №1383 позивачу було повідомлено, що військово-лікарська комісія запитала особову справу, довідку про проходження військової служби та довідку, яка підтверджує участь у бойових діях ОСОБА_2 , після ознайомлення з якими буде надана відповідь на її звернення. Разом з тим, заначено, що при зверненні Дубенського ОМВК у ВЛК Західного регіону ці документи не надавались (а. с. 7).

В подальшому, листом відповідача від 29.01.2020 №94 було відмовлено у задоволенні заяви позивача від 19.12.2019 у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 участь у бойових діях не брав, а тому немає підстав змінювати формулювання причинного зв`язку його смерті зазначеного в протоколі засідання Комісії від.21.11.2016 №865. Водночас вказано, що при розгляді такого питання перевірялись документи долучені позивачем до заяви, а також довідка про проходження служби і довідки, яка підтверджує його участь у бойових діях (а. с. 8).

Разом з тим, у роз`ясненнях від 13.02.2020 №139 16 Регіональною військово-лікарською комісією у відповідь на звернення позивача було зазначено, що постанова про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця ОСОБА_2 за протоколом засідання ВЛК Західного регіону №865 від 21.11.2016 встановлена обґрунтовано і підстав для її перегляду немає (а. с. 43-44).

Вважаючи рішення відповідача викладене у листі про невнесення змін у постанову Військово-лікарської комісії Західного регіону прийняту на засіданні від 21.11.2016 (Протокол №865) щодо причинного зв`язку смерті колишнього військовослужбовця ОСОБА_2 протиправним, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з такого.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" від 19 листопада 1992 року №2801-XII (надалі - Закон №2801-XII) законодавство України про охорону здоров`я базується на Конституції України і складається з цих Основ та інших прийнятих відповідно до них актів законодавства, що регулюють суспільні відносини у сфері охорони здоров`я.

Так, статтею 70 Закону №2801-XII передбачено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при військових комісаріатах і закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Служби безпеки України та інших військових формувань, а також Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Порядок встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) у військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на збори та колишніх військовослужбовців зі службою у Збройних Силах України регламентовано пунктом 21 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України №402 від 14.08.2008 (далі - Положення №402).

Відповідно до п.1.1. розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Пунктом 1.3 розділу І Положення №402 передбачено, що основними завданнями військово-лікарської експертизи є зокрема визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть.

У відповідності до п.2.1 розділу II Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Згідно з пунктом 2.2 розділу 2 Положення №402 штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать, зокрема, Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК).

Відповідно до частин 2, 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає:

підготовку громадян до військової служби;

приписку до призовних дільниць;

прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу;

проходження військової служби;

виконання військового обов`язку в запасі;

проходження служби у військовому резерві;

дотримання правил військового обліку.

Частинами 1, 2 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», передбачено, що Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється:

громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом;

іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Згідно ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби : 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Підпунктом 21.30 пункту 21 Положення №402 передбачено, що постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), яке призвело до смерті військовослужбовця і причину смерті приймається в одному з формулювань, вказаних у пунктах 21.5, 21.6 розділу II Положення.

Відповідно до п.п.21.5 п.21 розділу II Положення №402, постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються, зокрема, в таких формулюваннях :

ж) "Захворювання, ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби під час участі в бойових діях у складі Миротворчих Сил ООН" - якщо захворювання виникло у військовослужбовця при виконанні миротворчих операцій Місії ООН на території інших держав, де велись бойові дії, або захворювання, що виникло до виконання миротворчих операцій, за період служби у складі миротворчого контингенту досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі і тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності і він визнаний учасником бойових дій;

з) "Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби у складі Миротворчих Сил ООН" - якщо захворювання виникло у військовослужбовця при виконанні миротворчих операцій Місії ООН на території інших держав, де не велись бойові дії, або захворювання, що виникло до виконання миротворчих операцій Місії ООН, за період служби у складі миротворчого контингенту досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі і тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності.

Згідно п. 21.7 Розділу II Положення №402, постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або засвідченої копії Акта про нещасний випадок (додаток 1 до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №36 від 06.02.2001 (зі змінами), у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва). На військовослужбовців довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) оформляється у 2 примірниках, перший подається у госпітальну (гарнізонну) ВЛК, а другий зберігається постійно в особовій справі військовослужбовця. У виняткових випадках допускається розгляд ВЛК копії вказаної довідки, засвідченої відповідною посадовою особою та скріпленої гербовою печаткою військової частини (закладу охорони здоров`я Збройних Сил України).

Аналіз фактичних обставин справи вказує на те, що старший прапорщик ОСОБА_2 наказом першого заступника начальника Генерального штабу Збройних сил України (по особовому складу) від 27.01.2016 був увільнений від займаної посади без виключення зі списків особового складу військової частини та призначений до складу 18 окремого вертолітного загону Місії Організації Об`єднаних Націй зі стабілізації у Демократичній Республіці Конго, місто Гома.

З 09 лютого 2016 року по 13 вересня 2016 року на підставі Закону України від 19.09.2013 №582-VII «Про схвалення рішення Президента України про направлення національного контингенту для участі України в Місії Організації Об`єднаних Націй зі стабілізації у ДР Конго» ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (18 окремий вертолітний загін українського національного контингенту Місії Організації Об`єднаних Націй зі стабілізації у Демократичній Республіці Конго, місто Гома).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер у результаті зупинки серця, що пов`язана з гострою проміелоцитарною лейкемією, що супроводжується внутрішньою кровотечою у шпиталі «Nakasero» м. Камиала Республіки Уганда і відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 21.11.2016 №269 був виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Водночас вказано, що смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби відповідно до пункту 3 частини третьої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

З огляду на наведене, суд вважає беззаперечним той факт, що старший прапорщик ОСОБА_2 , перебуваючи у відрядженні поза військовою частиною у Демократичній Республіці Конго, місто Гома за вказаним вище наказом відповідного командира, виконував обов`язки військової служби, шляхом її проходження, тобто помер під час виконання обов`язків військової служби.

Цей факт також підтверджується листом Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 25.07.2020 у якому зазначено, що відповідно до медичного свідоцтва про смерть №5229 виданого місцевим моргом м. Кампала від 14.09.2016 смерть ОСОБА_2 пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

19.12.2019 позивач, яка є дружиною загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 звернулась до відповідача з проханням змінити формулювання в протоколі засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону від 21.11.2016 №865 по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця і вказати, що причиною смерті ОСОБА_2 є «Захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби у складі Миротворчих Сил ООН» замість «Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби у складі Миротворчих Сил ООН».

В подальшому, рішенням відповідача викладеним у листі від 29.01.2020 №94 було відмовлено у задоволенні заяви позивача від 19.12.2019 у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 участь у бойових діях не брав, а тому немає підстав змінювати формулювання причинного зв`язку його смерті зазначеного в протоколі засідання Комісії від.21.11.2016 №865. Водночас вказано, що при розгляді такого питання досліджувались документи долучені позивачем до заяви, а також довідка про проходження служби і довідки, яка підтверджує його участь у бойових діях.

З системного аналізу вказаних норм Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та Положення № 402 судом встановлено звуження поняття "військовий обов`язок" при визначенні причинного зв`язку захворювання, поранень, контузій, травм, каліцтв відповідно до абзацу "ж" пп. 21.5 п.21 розділу II Положення №402, зокрема до складової вказаного поняття - "проходження військової служби".

Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, в Ухвалі щодо прийнятності Заяви № 65518/01 «Салов проти України» (Salov v. Ukraine) від 27 квітня 2004 р. Європейський суд з прав людини зазначає, що під терміном «закон» […] слід розуміти як норми, встановлені писаним правом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві. Закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам «доступності» та «передбачуваності» (див. рішення у справі «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom), заява № 18139/91, рішення від 23 червня 1995 року, п. 37).

Суд зазначає, що «закон» повинен бути належним чином доступним: громадянин повинен мати змогу отримати адекватну інформацію за обставин застосування правових норм у конкретному випадку. Крім того, норма не може розглядатися як «закон», якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку. Громадянин повинен мати можливість у разі необхідності за належної правової допомоги передбачити, наскільки це розумно за конкретних обставин, наслідки, до яких може призвести певна дія (див. рішення у справі «Толстой-Мілославський проти Сполученого Королівства»). Ці наслідки не повинні бути «передбачуваними» з абсолютною точністю: досвід показує, що це недосяжно. Знову ж, тоді як певність є дуже бажаною, вона може призвести до надмірної закостенілості, а закон повинен пристосовуватися до обставин, що змінюються. Таким чином, не можна уникнути ситуації, коли багато законів викладені термінами, які є, тією чи іншою мірою, неясними і тлумачення та застосування яких є питанням практики (див. рішення у справі «"Санді Таймс" проти Сполученого Королівства» від 26 квітня 1979 року, серія А, № 30, п. 49). Наскільки чітко не були б сформульовані правові положення, завжди існує елемент судового тлумачення, оскільки завжди існує потреба у роз`ясненні спірних питань та в пристосуванні до зміни обставин.

У п. 49 рішення «Волохи проти України» (Voloha v. Ukraine) від 2 листопада 2006 року (заява № 23543/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що Суд завжди дотримувався думки, що словосполучення «згідно із законом» не просто відсилає до національного законодавства, а й пов`язане з вимогою якості «закону», тобто вимогою дотримання принципу «верховенства права», про що прямо говориться у преамбулі Конвенції... Отже, цей вислів означає і це випливає з предмета і мети статті 8, що в національному законодавстві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання державних органів у права, гарантовані пунктом 1 [...].

Таким чином, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку, що звуження поняття "військовий обов`язок" до поняття "проходження військової служби" відповідно до до абзацу "ж" пп. 21.5 п.21 розділу II Положення №402 суперечить принципам верховенста права та законності, а також є невипраданим втручанням у права позивача зі сторони держави.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідачем при наданні відповіді сформованої у листі від 29.01.2020 № 94 повторно не перевірялись медичні документи на основі яких був встановлений причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 , а саме: витяг з Наказу командира в/ч НОМЕР_1 №108 від 14.09.2016, матеріали службового розслідування (наказ командира в/ч НОМЕР_1 №193) від 13.09.2016, висновок медичної експертизи РМ 2373/16 від 14.09.2016 Pathology Services Company Limited (м. Камиала, Республіки Уганда, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 від 29.09.2016 видане посольством України в республіці Кенія та медичне свідоцтво про смерть №5529 від 14.09.2016 виданого моргом м. Камиала, Республіки Уганда. Проте, на підставі цих документів комісією, власне, і ухвалювалось рішення змінити яке просить позивач. Жодних доказів для спростування таких обставин відповідач суду не надав.

Крім того, суд наголошує, що у заяві позивача мова не йшла про зміну підпунктів пункту 21.5 Положення № 403, зокрема, з підпункту «з» на підпункт «ж», як зазначено у рішенні відповідача, а лише про приведення формулювання за підпунктом «з» у відповідність до статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Тобто суть заяви полягала у тому щоб змінити формулювання в протоколі засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону від 21.11.2016 №865 по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця і вказати, що причиною смерті ОСОБА_2 є «Захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби у складі Миротворчих Сил ООН» замість «Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби у складі Миротворчих Сил ООН». Тому, рішення відповідачем було ухвалено не з того питання, яке порушувалось у зверненні позивача.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що рішення 16 регіональної ВЛК викладене у листі від 29.01.2020 №94 винесене поверхнево без врахування всіх обставин, які мають значення для його прийняття, а тому не відповідає критеріям правомірності визначеним у статті 2 Кодексу адміністративного суду України. Відтак, є протиправним і підлягає скасуванню у судовому порядку.

Щодо тверджень Комісії, що вона є неналежним відповідачем у справі, оскільки немає статусу юридичної особи суд зазначає наступне.

Положення №402 (п.2.4.5) встановлює права ВЛК регіону, зокрема, приймати постанови, а за необхідності переглядати свої постанови про причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та смерті у осіб, звільнених з військової служби, з військовою службою (крім постанов ЦВЛК).

Судом встановлено, що Військово-лікарська комісія Західного регіону, як було заначено вище здійснювала щодо позивача публічно-владні управлінські функції на підставі законодавства, а саме встановлювала причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця ОСОБА_2 .

Поряд з цим, наявність або відсутність статусу юридичної особи для визначення особи, яка має відповідати за позовом, не має значення, оскільки відповідно до положень пунктів 7, 9 статті 4, частини 4 статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачами у справах адміністративної юрисдикції можуть бути суб`єкти владних повноважень незалежно від того, чи є ці суб`єкти юридичними особами або ні.

Отже, з цих підстав суд відхиляє доводи про те, що ВЛК Західного регіону не може бути належним відповідачем у спірних правовідносинах.

Щодо зобов`язання відповідача зобов`язати Військово-лікарську комісію Західного регіону,16 регіональну ВЛК прийняти рішення по встановленню причинного зв`язку смерті у колишнього військовослужбовця старшого прапорщика ОСОБА_2 відповідно до пункту 3 частини третьої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" та п. 21.9 Положення № 402 суд зауважує таке.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Відтак, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

В Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, зазначено, що під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, вирішення питань щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у цьому конкретному випадку є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією органів державної виконавчої служби (державних виконавців).

У справі, що розглядається, Положення №402 не визначає безальтернативного обов`язку відповідача винести постанову про причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), яке призвело до смерті військовослужбовця і причину смерті в певному формулюванні, а саме: причина смерті - «Захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби у складі Миротворчих Сил ООН», навпаки встановлює можливість вибору такого формулювання на підставі перевірки медичних документів.

Відтак, адміністративний суд, відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України, не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесено до компетенції цього органу.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів, що застосовують надані їм у межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження в будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами. Втручання в такі повноваження суб`єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що позовна вимога щодо зобов`язання Військово-лікарської комісії Західного регіону,16 регіональної ВЛК прийняти рішення по встановленню причинного зв`язку смерті колишнього військовослужбовця старшого прапорщика ОСОБА_2 відповідно до пункту 3 частини третьої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" та п. 21.9 Положення № 402 до задоволення в редакції запропонованій позивачем не підлягає.

Проте, з метою повного захисту та відновлення порушеного права позивача, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовної вимоги позивача в наступній редакції: "зобов`язати Військово-лікарську комісію Західного регіону,16 регіональної ВЛК повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.12.2019 щодо перегляду питання по встановленню причинного зв`язку смерті колишнього військовослужбовця старшого прапорщика ОСОБА_2 з урахуванням правової оцінки спірних правовідносин наданих судом у рішенні".

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 9, статтею 72, частинами першою, другою, п`ятою статті 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Як вже зазначалось вище, відповідачем у справі не надано суду жодних доказів, які б спростували доводи викладені позивачем у позовній заяві та встановлені у ході судового розгляду обставини справи.

В ході судового розгляду адміністративної справи відповідач частково виконав процесуальний обов`язк доказування та частково підтвердив правомірність своїх дій, натомість позивачем частково доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, а тому позов належить задовольнити частково.

Відповідно до ст. 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до 16 Регіональної військово-лікарської комісії (вул. Стрийська, 73А, м. Львів, Львівська область, 79031, ) задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення 16 Регіональної військово-лікарської комісії викладене у формі листа від 29.01.2020 №94, яким відмовлено у зміні формулювання в протоколі засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону від 21.11.2016 №865 по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця і вказати, що захворювання і причина смерті ОСОБА_2 «Захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби у складі Миротворчих Сил ООН» замість «Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби у складі Миротворчих Сил ООН».

Зобов`язати Військово-лікарську комісію Західного регіону, 16 регіональної ВЛК (вул. Стрийська, 73А, м. Львів, Львівська область, 79031, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.12.2019 щодо перегляду питання по встановленню причинного зв`язку смерті колишнього військовослужбовця старшого прапорщика ОСОБА_2 з урахуванням правової оцінки спірних правовідносин наданих судом у рішенні.

В задоволенні позовної вимоги про зобов`язання 16 Регіональної військово-лікарської комісії прийняти рішення по встановленню причинного зв`язку смерті у колишнього військовослужбовця старшого прапорщика ОСОБА_2 відповідно до пункту 3 частини третьої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" та п. 21.9 НАКАЗУ МІНІСТЕРСТВА ОБОРОНИ УКРАЇНИ 14.08.2008 № 402 Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (зареєстрований у МЮ України 17.11.08 р. за № 1109/15800) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 29 травня 2020 року.

Суддя Зозуля Д.П.