Справа № 320/3399/20
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2020-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про повернення позовної заяви

27 травня 2020 року м. Київ № 320/3399/20
Суддя Київського окружного адміністративного суду Панова Г.В., розглянувши позовну заяву
Військової частини НОМЕР_1

до ОСОБА_1

про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась військова частина НОМЕР_1 з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ) на користь військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) 4080 (чотири тисячі вісімдесят) грн. 24 коп. у якості відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до вимог частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Судом під час вирішення питання про відкриття провадження у справі встановлено недоліки позовної заяви, у зв`язку із чим ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.04.2020 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали, для усунення недоліків, про які вказано в ухвалі, а саме шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду та доказів на підтвердження обставин, що свідчать про існування обставин, що об`єктивно перешкоджали позивачу своєчасно реалізувати право на звернення до суду.

На адресу суду надійшло клопотання військової частини НОМЕР_1 про поновлення строку звернення до суду, де позивач зазначив, що військова частина вважає, що наявні поважні причини для поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Так, на думку позивача спеціальним нормативно - правовим актом, який регулював спірні правовідносини матеріальної відповідальності військовослужбовців було Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95-ВР (далі за текстом - Положення) відповідно до якого визначено, що відповідно до Конституції (Основного Закону) України та інших актів законодавства України військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані зобов`язані бережливо ставитися до довірених їм озброєння, техніки та іншого військового майна, вживати заходів до запобігання шкоді.

Відповідно до статті 31 Положення, у разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає саме цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди.

Крім того, згідно п. 5 Положення час, протягом якого винного військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного може бути притягнуто до матеріальної відповідальності, не може перевищувати строків позовної давності, встановлених чинним законодавством.

Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Водночас, суд зазначає, що вказане Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі затверджене Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95-ВР станом на час звернення позивача до суду втратило чинність (у 2019 році), а відтак не може бути застосоване щодо питань строку звернення до суду.

При цьому, суд звертає увагу, що норми Цивільного кодексу України, які стосуються строку звернення до суду в адміністративному судочинстві не підлягають у даному випадку застосуванню.

По-друге, позивач зазначив, що Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 3 жовтня 2019 року № 160-ІХ, зокрема статтею 4 встановлено спеціальний строк позовної давності в даній категорії справ - «протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди», що кореспондується зі ст. 257 ЦПК України, п. 31 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95-ВР та ч. 1 ст. 122 КАС України.

Разом з тим, суд зауважує, що відповідачем не правильно розтлумачено і застосовано норми вказаного Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», оскільки статтею 4 передбачено, що особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди. Отже, визначений вказаною статтею трирічний строк стосується притягнення особи до матеріальної відповідальності, а не трирічний строк саме для звернення до суду.

Додатково позивач вказав, що ч. 1 ст. 12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 3 жовтня 2019 року № 160-ІХ визначено обов`язковий порядок досудового врегулювання спору, зокрема, «у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку».

З метою досудового врегулювання спору Військовою частиною НОМЕР_1 вживалися заходи для досудового врегулювання спору у вигляді направлення листа на адресу Баришівського районного військового комісаріату Київської області (згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 81 від 02.04.2018, оскільки відповідач направлений до вказаного комісаріату для зарахування на військовий облік) за № 900 від 06.04.2020 з метою отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача. Проте станом на день звернення до суду, так і станом на 12.05.2020 жодної відповіді військова частина НОМЕР_1 не отримала.

Так, суд погоджується з доводами позивача про те, що приписами частини першої статті 12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» обумовлено, у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Водночас, як вбачається з позовної заяви, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №20 від 04.07.2017 «Про притягнення до матеріальної відповідальності за речове майно, що не вислужило терміни носіння солдата ОСОБА_1 », за шкоду завдану державі в особі військової частини НОМЕР_1 , яка виникла внаслідок порушення строків носіння відповідного майна у зв`язку зі звільненням відповідача за обвинувальним вироком суду солдата ОСОБА_1 було притягнуто до матеріальної відповідальності на суму 3115,24 грн. згідно довідки-розрахунку №60 від 04.07.2017. Також, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №23 від 14.07.2017 «Про притягнення до матеріальної відповідальності за втрачене інвентарне речове майно солдата ОСОБА_1 » за шкоду завдану державі в особі військової частини НОМЕР_1 , яка виникла внаслідок втрати інвентарного речового майна (мішка спального, костюму для захисту від води) отриманого згідно накладної №4179 від 10.10.2016 солдата ОСОБА_1 було притягнуто до матеріальної відповідальності на суму 965, згідно довідки-розрахунку №59 від 04.07.2017.

Також, позивачем у позові зазначено, що 02.04.2018 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 81 молодшого сержанта ОСОБА_1 звільнено з військової служби за обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили та виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Отже, судом встановлено, що 02.04.2018 відповідача було звільнено з військової служби, проте до суду позивач звернувся після спливу двох років із вказаної дати. Доводи позивача про те, що ним проводився досудовий порядок вирішення спору, зокрема направлено лист на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 (згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 81 від 02.04.2018 відповідач направлений до вказаного комісаріату для зарахування на військовий облік) за № 900 від 06.04.2020 з метою отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача, не спростовують того, що до суду позивач звернувся після спливу двох років з моменту звільнення відповідача з військової служби. Також позивачем не зазначено інших обставин щодо вчинення дій досудового врегулювання спору, окрім як направлення листа на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 та не вчинення дій щодо отримання відповіді на вказане звернення.

Позивач звертав увагу суду, що військова частина НОМЕР_1 не може нести відповідальність за відсутність будь-яких порушень, окрім визначеної чинним законодавством, так само і бути позбавлена свого права звернення до суду, які стали наслідком законодавчої та правозастосовної невизначеності, оскільки законодавчий та судові органи державної влади не забезпечили належного механізму регулювання правовідносин звернення до суду за захистом своїх прав стосовно відшкодування завданої шкоди колишніми військовослужбовцями, створивши таким чином правову колізію між Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженою Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95 та нормами Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд зазначає, що поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист. Крім того, суд звертає увагу, що у законодавстві жодних колізій щодо строків звернення до суду не було. Дані строки чітко встановлені Кодексом адміністративного судочинства України.

При цьому слід враховувати, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (рішення Європейського суду з прав людини від 21.02.1986 справа «Стаббігс та інші проти Великобританії»).

Також в обґрунтування клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду військова частина НОМЕР_1 зазначила про те, що починаючи з березня 2014 року так само як і на даний час військова частина НОМЕР_1 в умовах особливого періоду виконує бойові завдання в районі Операції об`єднаних сил, під час яких відбувається постійне переміщення особового складу, цивільна кореспонденція надходить на юридичну адресу військової частини, а посадові особи, які можуть приймати рішення по даних категоріях справ постійно знаходяться в польових умовах та в районі проведення Операції об`єднаних сил, що ускладнює оперативне реагування на виникаючі проблеми та питання.

При цьому, позивач зазначає, що вказані обставини визнані поважними, що підтверджено ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 вересня 2017 року у справі 814/1049/16 (провадження К/800/22130/17) за позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 (Військова частина - польова пошта НОМЕР_4 ), третя особа - Центральний районний військовий комісаріат міста Миколаєва, про зобов`язання вчинити певні дії.

Водночас, ознайомившись зі змістом даної ухвали судом встановлено, що в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 11 вересня 2017 року у справі 814/1049/16 жодним чином не описано про підстави за яких суд поновив військовій частині- польова пошта НОМЕР_4 ( НОМЕР_1 ) строк звернення до суду.

Щодо доводів позивача про те, що починаючи з березня 2014 року так само як і на даний час військова частина НОМЕР_1 в умовах особливого періоду виконує бойові завдання в районі Операції об`єднаних сил, під час яких відбувається переміщення особового складу, суд зауважує, що на підтвердження таких доводів позивачем не було надано жодних доказів відносно того, що дійсно протягом двох років були відсутні посадові особи, які можуть приймати рішення по даній категорії справ.

Відтак, розглянувши заяву позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду та письмові пояснення щодо обґрунтування пропуску такого строку, судом не приймаються до уваги доводи позивача про те, що строк звернення до суду пропущено з поважних причин.

Відповідно до частини першої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

За викладених обставин, суд дійшов висновку, що викладені позивачем в обґрунтування заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду обставини не є поважними.

Будь-яких інших належним та допустимих доказів неможливості звернутись до суду за захистом порушеного права у строк, визначений чинним законодавством України, позивачем не надано.

Відтак, суд дійшов висновку, що заява позивача про поновлення пропущеного строку не містить поважних причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

Пунктом 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно пунктів 1 та 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху у встановлений судом строк; у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Беручи до уваги ту обставину, що позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про існування обставин, що об`єктивно перешкоджали звернутись з даним позовом до суду у межах строків, встановлених законом, а судом з позовної заяви та доданих до неї матеріалів не встановлено підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає поверненню.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до приписів частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню позивача до суду з подібним позовом після того, як перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного, керуючись статтями 121-123, 161, 169, 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

1. Позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, - повернути позивачеві.

2. Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

3. Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.