Справа № 640/12393/19
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2020-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2020 року м. Київ № 640/12393/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. розглянувши в порядку спрощеного позовного провалдження справу

за позовомОСОБА_1
ДоГоловного управління Національної поліції в Київській області
провизнання протиправним та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі-позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі-відповідач/ ГУ НП в Київській області) про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 03.05.2019 р. № 859 в частині направлення для проходження стажування до Головного управління Національної поліції в Луганській та Донецькій областях поліцейського відділення № 1 взвода № 2 роти конвойної служби, старшого сержанта поліції ОСОБА_1 ; визнання протиправними дії Головного управління Національної поліції в Київській області щодо проведення стажування ОСОБА_1 ; визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 07.06.2019 р. № 1152 в частині включення ОСОБА_1 до поліцейських, які підлягають притягненню до дисциплінарної відповідальності та звільненню зі служби; визнання протиправним та скасування рішення (висновку) дисциплінарної комісії Головного управління Національної поліції в Київській області щодо порушення службової дисципліни позивачем; визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 14.06.2019 р. № 271 о/с «По особовому складу» в частині звільнення зі служби в поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_1 поліцейського відділення № 1 взвода № 2 роти конвойної служби за п. 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну Поліцію»; поновлення на службі на посаді поліцейського відділення № 1 взвода № 2 роти конвойної служби Головного управління Національної поліції в Київській області сержанта поліції ОСОБА_1 з 14.06.2019 р. та стягнення з оловного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 14.06.2019 р. до дня поновлення на роботі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.07.2019 р. прийнято вказану вище позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та встановлено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Позові вимоги мотивовані протиправними дії та накази відповідача, обґрунтовуючи позовні вимоги наступним: у травні-червні 2017 року проходив стажування в ГУ НП у м. Києві з метою набуття необхідних знань і спеціальних навичок для успішного виконання обов`язків із забезпечення публічної безпеки і порядку, а тому підстави для направлення на стажування відсутні; присягу поліцейського склав 14.06.2019 р. під час звільнення, чим порушено вимоги частини першої статті 17 Закону України «Про Національну поліцію»; про поважність причин неможливості проходження стажування у Донецькій та Луганській областях подано відповідний рапорт.

Відповідач у письмовому відзиві на позов вказав на відповідність оскаржуваного рішення вимогам чинного законодавства.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.11.2016 р. по справі №826/4093/16 ОСОБА_1 поновлено на службі в поліції на посаді поліцейського роти ДПС ГУ НП в Київській області.

03.01.2017 р. ГУ НП в Київській області видано наказ № 4о/с «По особовому складу», яким ОСОБА_1 поновлено на посаді поліцейського взводу № 5 роти забезпечення безпеки дорожнього руху ГУ НП в Київській області.

Листом Національної поліції України від 26.01.2018 р. № 1053/01/12-2918 «Про організацію проведення стажування в системі Національної поліції України» зокрема запропоновано: - організувати проходження стажування, тривалістю не менше трьох місяців, працівникам поліції, на посадах в органах та підрозділах головних управлінь Національної поліції в Донецькій та Луганській областях (для міжрегіональних територіальних органів - на відповідних посадах у підрозділах цих органів в Донецькій та Луганській областях), відповідних до тих, які вони обіймають за основним місцем служби, згідно з вимогами Положення про організацію післядипломної освіти працівників Національної поліції, затвердженого наказом МВС від 24 грудня 2015 року №1625; - при направленні для проходження стажування, у першу чергу звернути увагу на наступні категорії осіб: поліцейських, які проходили службу в поліції та були звільнені зі служби в поліції за різними підставами, а в подальшому поновлені в судовому порядку чи прийняті на службу до поліції в установленому законом порядку; поліцейських, з числа колишніх працівників міліції та військовослужбовців Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Національної гвардії України, Управління державної охорони, Цивільної оборони України, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки, Державної спеціальної служби транспорту або інших працівників правоохоронних органів, які мали спеціальні звання, класні чини та які службу в поліції не проходили, та були прийняті на службу до поліції в установленому законом порядку; поліцейських, які були відряджені до державних (міждержавних) органів, установ та організацій із залишенням на службі в поліції або набули статусу відряджених до таких органів із залишенням на службі в поліції, не проходили атестування та в подальшому направлені для подальшого проходження служби в органах та підрозділах Національної поліції України.

03.05.2019 р. ГУ НП в Київській області видано наказ № 859 «Про направлення на стажування особового складу ГУ НП в Київській області», згідно якого направлено на стажування, на відповідні посади, у період із 07 травня по 04 серпня 2019 року (терміном 90 діб) за індивідуальним планом особовий склад ГУ НП в Київській області, зокрема позивача до ГУ НП в Луганській області.

Наказом ГУ НП в Київській області від 10.05.2019 р. № 916 «Про призначення службового розслідування» призначено службове розслідування за інформацією, викладеною у рапорті підполковника поліції Живчика О.В. щодо ймовірних порушень службової дисципліни окремих працівників.

У висновку службового розслідування за інформацією, викладеною у рапорті начальника УКЗ ГУ НП в Київській області підполковника поліції Живчика О. В., зокрема встановлено: відомості, які стали підставою для проведення службового розслідування вважати такими, що знайшли своє підтвердження; за порушення службової дисципліни, яке виявилось у порушенні вимог статті 3, пункту 1 статті 8, підпунктів 1, 2 пункту 1 статті 18, статей 19 та 64 Закону України «Про Національну поліцію», підпунктів 2, 4 пункту 3 статті 1, пункту 1 статті 5 розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII, що виразилися у невиконанні наказу ГУ НП в Київській області від 03.05.2019 р. № 859 «Про направлення на стажування особового складу ГУ НП в Київській області», у частині нездійсненні виїзду на стажування до Донецької та Луганської областей без поважних причин, поліцейського відділення №1 взводу №2 роти конвойної служби ГУ ПН в Київській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 наказано звільнити зі служби в поліції

Згідно наказу ГУ НП в Київській області від 07.06.2019 р. № 1152 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУ НП в Київській області» за порушення службової дисципліни, яке виявилось у порушенні вимог статті 3, пункту 1 статті 8, підпунктів 1, 2 пункту 1 статті 18, статей 19 та 64 Закону України «Про Національну поліцію», підпунктів 2, 4 пункту 3 статті 1, пункту 1 статті 5 розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337- у невиконан VIII, що виразилась у не виконанні наказу ГУ НП в Київській області від 03.05.2019 р. № 859 «Про направлення на стажування особового складу ГУ НП в Київській області», у частині нездійсненні виїзду на стажування до Донецької та Луганської областей без поважних причин, поліцейського відділення взводу №2 роти конвойної служби ГУ ПН в Київській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 наказано звільнити зі служби в поліції.

Наказом ГУ НП в Київській області від 14.06.2019 р. № 271о/с «По особовому складу» звільнено зі служби в поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_1 поліцейського відділення № 1 взвода № 2 роти конвойної служби за п. 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну Поліцію».

Не погоджуючись із діями відповідача та винесеним наказом, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію».

Частиною першою статті 3 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» зокрема встановлено, що поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

У разі вчинення протиправних діянь, відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Частиною 2 вказаної сттатті встановлено, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначається Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхнії керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначає Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» (далі по тексту - Дисциплінарний статут).

Частиною першою статті 1 Дисциплінарного статуту встановлено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

У відповідності до частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Згідно частини першої статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Як вбачається зі змісту матеріалів службового розслідування, порушення службової дисципліни позивачем, виявилось у невиконанні наказу від 03.05.2019 р. № 859 «Про направлення на стажування особового складу ГУ НП в Київській області» в частині нездійснення виїзду на стажування до Донецької та Луганської областей без поважних причин.

Вказаний наказ прийнято відповідно до вимог розділу ІХ Положення про організацію післядипломної освіти працівників Національної поліції України, затвердженого наказом МВС від 24 грудня 2015 року №1625 та листа Національної поліції України від 26 січня 2018 року №1053/01/12-2918 «Про організацію проведення стажування в системі Національної поліції України», з метою закріплення та вдосконалення на практиці професійних знань, умінь, навичок і компетенцій, здобутих у результаті первинної підготовки.

Організаційно-правові засади організації післядипломної освіти працівників Національної поліції України (далі - поліція), що проходять службу (працюють) на посадах, які за класифікацією професій належать до категорій керівників, професіоналів, фахівців та робітничих кадрів (далі - працівники поліції) визначає Положення про організацію післядипломної освіти працівників Національної поліції України, затвердженого наказом МВС від 24 грудня 2015 року №1625 (далі- Положення).

Розділом ІІІ Положення визначено види післядипломної освіти: спеціалізація - складова спеціальності, що передбачає профільну спеціалізовану освітньо-професійну чи освітньо-наукову програму підготовки працівників поліції; перепідготовка - професійне навчання, спрямоване на оволодіння працівниками поліції іншою професією; підвищення кваліфікації - підвищення рівня готовності працівника поліції до виконання її професійних завдань та обов`язків або набуття особою здатності виконувати додаткові завдання та обов`язки шляхом набуття нових знань і вмінь у межах професійної діяльності або галузі знань; стажування - набуття працівником поліції досвіду виконання завдань і обов`язків певної професійної діяльності або галузі знань.

Пунктом 1 розділу ІХ Положення передбачено, що стажування працівників поліції здійснюється з метою формування і закріплення на практиці професійних знань, умінь, навичок і компетенцій, здобутих у результаті теоретичної підготовки.

У відповідності до пункту 2 розділу ІХ Положення стажування проходять: працівники поліції, які зараховані до кадрового резерву, - для просування по службі; працівники поліції, які вперше призначені на посади керівного складу Національної поліції України; інші працівники поліції - при призначенні на нову посаду.

Згідно пункту 10 розділу ІХ Положення особи, які проходять стажування, зобов`язані: своєчасно прибути до місця стажування; сумлінно та у відповідні строки виконувати зазначені в плані заходи; брати участь у нарадах, які проводяться за місцем стажування; вести облік проведеної роботи в щоденнику згідно з планом стажування; після закінчення строку стажування підготувати звіт та подати його на затвердження керівникові, на якого покладено організацію стажування.

З аналізу наведених правих норм вбачається, що призначення стажування можливе виключно щодо трьох категорій співробітників поліції, а саме: працівники поліції, які зараховані до кадрового резерву, - для просування по службі; працівники поліції, які вперше призначені на посади керівного складу Національної поліції України; інші працівники поліції - при призначенні на нову посаду.

При цьому, Положення чи будь-які інші нормативно-правові акти не містять посилань на можливість проведення стажування щодо інших категорій поліцейських.

У свою чергу, можливість призначення стажування щодо зазначених трьох категорій, передбачає певні зміни у становищі поліцейського, які сталися, або мають статися відносно його посади, що, в свою чергу, передбачає його зацікавленість у такому стажуванні.

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач зарахований до кадрового резерву для просування по службі, вперше призначений на посади керівного складу Національної поліції України чи призначений на нову посаду.

Таким чином, підстави для призначення стажування позивача відсутні.

Крім того, суд не приймає до уваги посилання відповідача на нездійснення позивачем виїзду на стажування до Донецької та Луганської областей без поважних причин, оскільки матеріали справи підтверджують, що позивачем подано рапорт на підтвердження поважності причин щодо неможливості здійснення виїзду на стажування та відповідні докази на підтвердження таких обставин.

З огляду на зазначене, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування наказу від 03.05.2019 р. № 859 в частині направлення для проходження стажування до ГУ НП в Луганській та Донецькій областях позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача щодо проведення стажування позивача задоволенню не підлягають, оскільки фактично стажування проведено не було.

Згідно частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика.

Частиною четвертою статті 5 Дисциплінарного статуту зокрема передбачено, що у разі одержання наказу, що суперечить закону, підлеглий не повинен виконувати його, про що зобов`язаний невідкладно в письмовій формі доповісти керівнику, який віддав (видав) наказ, та своєму безпосередньому керівникові, а в разі наполягання на його виконанні - письмово повідомити про це прямому керівнику.

Враховуючи протиправність наказу від 03.05.2019 р. № 859 в частині направлення для проходження стажування до ГУ НП в Луганській та Донецькій областях позивача, невиконання якого стало підставою для прийняття наказів про накладення дисциплінарного стягнення та звільнення зі служби, суд приходить до висновку про відсутність підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Приймаючи рішення по справі, суд, крім іншого, бере до уваги наступні обставини.

Частиною третьою статті 19 Дисциплінарного статуту передбачено, що під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні, а до суду відповідачем не надано належні та допустимі докази врахування вищезазначених критеріїв при накладенні на позивача дисциплінарного стягнення, неможливості застосування інших заходів дисциплінарного впливу та необхідності застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Аналогічна позиція щодо обґрунтування виду дисциплінарного покарання викладена також у постановах Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року (справа №21-1288а15) та від 20 жовтня 2015 року (справа №21-2103а15), та крім того зазначено, що искредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (національної поліції) за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що звільнення позивача відбулося за відсутності правових підстав, та про скасування наказів ГУ НП в Київській області від 07.06.2019 р. № 1152 в частині включення позивача до поліцейських, які підлягають притягненню до дисциплінарної відповідальності та звільненню зі служби в поліції та від 14.06.2019 р. № 271о/с «По особовому складу», в частині звільнення зі служби ОСОБА_1 .

Відтак, з огляду на неправомірність прийняття оскаржуваних наказів, задоволенню також підлягають вимоги ОСОБА_1 в частині поновлення його на посаді.

Частиною першою статті 235 Кодексу законів про працю передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).

Із пункту 5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Відповідно до абзацу третього пункту 8 Порядку середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 січня 2014 року №21-395а13.

Судом встановлено, що позивача звільнено 14.06.2019 р. (останній робочий день), відповідно сума виплат за два календарні місяці роботи, для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу повинна обчислюватись виходячи з виплат за квітень, травень 2019 року.

Відповідно до довідки про доходи від 22.07.2019 п. № 472, виданої ГУ НП в Київській області, заробітна плата ОСОБА_1 за квітень 2019 року складає 9 001,30 грн., за травень 2019 року складає 8 916,15 грн., що у сумі становить 17 917,45 грн.

Згідно додатку до листа Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2019 рік» кількість робочих днів у квітні 2019 року становить 21 днів, у травні 2019 року - 21 робочий день.

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача складає 426,60 грн. (17 917,45 грн. (середня заробітна плата за останні два місяці роботи, згідно наданої довідки) / 42 (кількість робочих днів).

Виходячи із поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі незаконного звільненого працівника, в даному випадку з 14 червня 2019 року по 29 травня 2020 року.

Судом на підставі листів Міністерства праці та соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу» встановлено, що кількість робочих днів за період з 14 червня 2019 року по 29 травня 2020 року становить 240 днів, а саме: червень 2019 року - 9 робочих днів, липень 2019 року - 23 робочих дні, серпень 2019 року - 21 робочий день, вересень 2019 року - 21 робочий день, жовтень 2019 року - 22 робочих дні, листопад 2019 року - 21 робочий день, грудень 2019 року - 21 робочий день, січень 2020 року - 21 робочих днів, лютий 2020 року - 20 робочих днів, березень - 21 робочий день, квітень- 21 робочий день, травень -19 робочих днів.

З огляду на зазначене, середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 за період з 14 червня 2019 року по 29 травня 2020 року становить 102 384,00 грн. (240 днів х 426,60 грн. (середньоденна заробітна плата).

Згідно ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про: 2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; 3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Разом з тим, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення (висновку) дисциплінарної комісії ГУ НП в Київській області щодо порушення службової дисципліни позивача задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Частиною п`ятнадцятою статті 15 Дисциплінарного статуту встановлено, що за результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

Суд звертає увагу, що завданням адміністративного судочинства, згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення зокрема про: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Отже, з наведених процесуальних норм випливає, що судовому захисту підлягає лише порушене право; до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. В контексті наведених приписів Кодексу адміністративного судочинства України має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Однак, в даному випадку рішення (висновку) дисциплінарної комісії ГУ НП в Київській області щодо порушення службової дисципліни позивача, на думку суду, безпосередньо не створює для позивача правових наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення прав; вказане рішення не містить приписів вчинити обов`язкові дії позивачу, а тому не є рішенням суб`єкта владних повноважень (актом індивідуальної дії) в розумінні статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України та, відповідно, не порушує права свободи та інтереси позивача у сфері публічно - правових відносин.

При цьому, юридично значимими для позивача є рішення та дії, прийняті/вчинені за наслідками складання рішення (висновку) дисциплінарної комісії ГУ НП в Київській області щодо порушення службової дисципліни позивачем.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача в частині. Разом з тим, відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході судового розгляду не довів обґрунтованість своїх висновків і правомірності прийнятого на їх підставі рішення.

Щодо питання розподілу судових витрат Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У свою чергу статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» встановлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі для працездатних осіб з 1 січня 2019 року - 1 921,00 грн., тому, фізична особа за немайнову вимогу адміністративного позову має сплатити 768,40 грн.

Суд встановив, що звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір в загальному розмірі 1 536,80 грн., тобто за дві позовні вимоги немайнового характеру.

Враховуючи, що згідно з пунктами 1 і 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, судовий збір за позовні вимоги №№5, 6, 7 не сплачується.

Таким чином, позивач повинен був сплатити судовий збір за чотири позовні вимоги немайнового характеру у розмірі 3 073,60 грн., тобто позивачем не сплачено судовий збір ще за дві позовні вимоги немайнового характеру у сумі 1 536,80 грн.

Враховуючи, що позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо проведення стажування позивача та про визнання протиправним та скасування рішення (висновок) дисциплінарної комісії Головного управління Національної поліції в Київській області щодо порушення службової дисципліни позивача, за які сплачено судовий збір, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

У свою чергу, судовий збір в частині двох задоволених позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказів відповідача від 03 травня 2019 року №859 та від 07 червня 2019 року №1152 належить стягнути на користь Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань ГУ НП в Київській області.

Пункт 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У частинах першій і другій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, позивачем надано в матеріали справи копію ордера про надання правової допомоги серії КС №375366 від 05 липня 2019 року, копію договору про надання професійної правничої допомоги від 27 червня 2019 року, попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу від 05 липня 2019 року на загальну суму 14 023,30 грн. та копію квитанції від 05 липня 2019 року, виданої адвокатом Олексієнко З.О. на суму 12 000,00 грн.

Згідно попереднього розрахунку витрат на професійну правничу допомогу від 05 липня 2019 року, орієнтовний розмір витрат клієнта складе 14 023,30 грн., за роботу, пов`язану з наданням наступних послуг: консультації з правових питань, підготовка, погодження та підписання документів, що підтверджують повноваження адвоката (2 години роботи адвоката) - 1 921,00 грн.; збір доказів - 1 921,00 грн. (2 години роботи адвоката); вивчення матеріалів, доказів, судової практики, підстави звернення до суду з позовними вимогами - 1 921,00 грн.; підготовка, складання позовної заяви, підготовка доказів, підготовка клопотання, подання позовної заяви до суду - 6 723,50 грн., судовий збір 1 536,80 грн.

Враховуючи сплачений позивачем судовий збір, орієнтовний розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу складе 12 486,50 грн.

Суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять детального опису робіт (наданих послуг), фактично виконаних адвокатом, часу витраченого на виконання відповідних робіт, а також позивачем не надано доказів на підтвердження фактично здійснених витрат на суму 12 486,50 грн.

З огляду на зазначене, вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 03.05.2019 р. № 859 «Про направлення на стажування особового складу ГУ НП в Київській області» в частині направлення для проходження стажування до Головного управління Національної поліції в Луганській та Донецькій областях поліцейського відділення № 1 взвода № 2 роти конвойної служби, старшого сержанта поліції ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 07.06.2019 р. № 1152 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУ НП в Київській області» в частині включення ОСОБА_1 до поліцейських, які підлягають притягненню до дисциплінарної відповідальності та звільненню зі служби.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 14.06.2019 р. № 271 о/с «По особовому складу» в частині звільнення зі служби в поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_1 поліцейського відділення № 1 взвода № 2 роти конвойної служби за п. 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну Поліцію».

Поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського відділення № 1 взвода № 2 роти конвойної служби Головного управління Національної поліції в Київській області з 14.06.2019 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15; ). на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 червня 2019 року і до моменту прийняття судом рішення про поновлення на роботі - 29 травня 2020 року у розмірі 102 384,00 грн.

В решті позову відмовити.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді поліцейського відділення № 1 взвода № 2 роти конвойної служби Головного управління Національної поліції в Київській області та стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - УК у Печерському районі міста Києва, код отримувача (код ЄДРПОУ) - 38004897, рахунок отримувача - UA4026007, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача - 899998, код класифікації доходів бюджету - 22030101) судовий збір у розмірі 1 536,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ НП в Київській області.

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П.Васильченко