Справа № 160/2834/20
Суддя: Маковська Олена Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року Справа № 160/2834/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маковської О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати незаконними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у переведенні на пенсію державного службовця згідно Закону України "Про державну службу" з урахуванням наданих довідок №77 від 31.01.2020 та №78 від 31.01.2020;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити переведення на пенсію державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу" та довідок №77 від 31.01.2020 та №78 від 31.01.2020 у розмірі 86% заробітної плати та без обмеження граничного розміру з дати звернення 03.02.2020.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що їй була призначена пенсія відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу», а в подальшому переведена на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування». Позивач звернулась до відповідача із заявою про переведення на пенсію державного службовця. Проте, відповідач відмовив оскільки позивачем одночасно не дотримано умови, визначені Порядком №622, а тому обчислення пенсії на умовах Порядку №622 неможливо.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.04.2020 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Від відповідача 13.05.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється за документами, наявними в пенсійній справі. Також, відповідач зазначає, що фактично позивач просить здійснити перерахунок пенсії, що суперечить Закону України «Про державну службу». Щодо вимоги позивача про виплату пенсії без обмеження, то відповідач вказує, що така вимога суперечить п.3 ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» , оскільки максимальний розмір пенсії не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач працювала на посаді начальника Новомосковського відділу обслуговування громадян ГУ ПФУ у Дніпропетровській області. Звільнена з державної служби 24.01.2020 у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на державній службі.
Відповідно до Протоколу призначення пенсії від 05.02.2020 страховий стаж позивача становить 45 років 5 місяців 20 днів.
Позивачу з 25.01.2010 призначена пенсія за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу».
В 2017 році позивача переведено на пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З 22.01.2018 за заявою позивача її переведено на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про держану службу».
За заявою позивача з 26.03.2019 її переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В подальшому, 03.02.2020 позивач звернулась до відповідача із заявою про переведення на пенсію державного службовця.
Проте, листом від 03.02.2020 №16 відповідач відмовив у переведенні на пенсію державного службовця. Відмова обгрунтована тим, що Постановою №469 доповнено Порядок призначення пенсії деяким категоріям осіб, затверджений постановою КМУ від 14.09.2016 №622 пунктом 3-1, яким регулюється порядок визначення заробітної плати особам, яким призначається пенсія згідно Закону України «Про державну службу. Так, з 01.01.2020 право на обчислення пенсії на умовах Порядку №622 мають особи:
- які на 01.05.2016 займали посади державної служби;
- яким призначено пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» у період з 01.10.2011 по 01.05.2016;
- особам, які в період роботи на «Спецпосадах» не отримували пенсію згідно Закону №3723 до дня набрання чинності Законом №889, тобто до 01.05.2016;
- які звільнились з посади державної служби, в тому числі до 01.01.2020.
Відповідач у листі від 03.02.2020 робить висновок про те, що оскільки зазначені умови не дотримано одночасно, то обчислення пенсії на умовах Порядку №622 не можливо.
Позивач, не погоджуючись з такою відмовою відповідача, звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.
Згідно з статтею 46 Конституції України право на пенсійне забезпечення гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках. Встановивши в законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об`єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо). Законодавець повинен робити це з дотриманням вимог Конституції України, в тому числі принципів рівності та справедливості.
За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року, (далі - Закон №1058- ІV).
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частинами першою та другою статті 10 Закону №1058 визначено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
Згідно із частиною 3 статті 45 Закону №1058 переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Зі змісту наведеного слідує, що особа, яка одночасно має право на декілька видів пенсії, може обрати один вид пенсії шляхом подання відповідної заяви. Таке переведення здійснюється на підставі документів з дня подання заяви відповідно до чинних на момент такого переведення положень законодавства
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом № 889. Відповідно до п. 2 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889 з 01.05.2016 втратив чинність Закон №3723, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.
Вказаний Закон є чинним на час звернення позивача до органу пенсійного фону із вказаною заявою.
За загальним правилом застосування норм у разі відсутності спеціального правового регулювання суспільних відносин застосуванню підлягає загальне законодавство, яке регулює такі відносини.
В даному випадку спеціальним законом, який регулює особливості призначення та перерахунку пенсії державним службовцям, є Закон України від 10.12.2015 №889 «Про державну службу», а загальним законом, що регулює пенсійне забезпечення осіб, є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до статті 90 Закону України «Про державну службу» пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно з пунктом 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889 втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 19.12.1993 №3723, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Зокрема, п. 10, 12 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889 передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723, за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Частиною 1 ст. 37 Закону №3723 встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону №1058, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 даного Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
При цьому, судом встановлено, що позивач на дату призначення пенсії та перед звільненням працювала в органах Пенсійного фонду, тобто була державним службовцем.
Таким чином, оскільки у позивача станом на 01.05.2016 був наявний необхідний стаж державної служби вона має право на призначення їй пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723.
Суд критично ставиться, до висновків відповідача про неможливість переведення на пенсію державного службовця через те, що довідки про складові заробітної плати, що надані позивачем, вказані за грудень 2019 року та січень 2020, оскільки такі підставі відмови не були покладені в основу оскаржуваного рішення. Тобто, відмова у переведенні на інший вид пенсії, викладена в листі від 03.02.2020, обгрунтована іншими підставами відмови.
Суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, у справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, останній не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.
Таким чином, відповідачем не спростована, а позивачем доведена наявність підстав для переведення позивача на пенсію державного службовця за нормами Закону України «Про державну службу».
Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити переведення на пенсію державного службовця, то суд вважає за необхідне зазначити таке.
Статтею 58 Закону №1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.
Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії. Повноваження адміністративних судів визначені Кодексом адміністративного судочинства України. При цьому, суд не може підміняти державний орган, приймати рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Відповідно до частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Виходячи зі змісту положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Позивач, заявляючи вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити переведення на пенсію державного службовця фактично просить суд втрутитися у дискреційні повноваження відповідача.
Аналогічна правова позиція щодо наведених обставин викладена у постанові Верховного Суду від 07.03.2018 року у справі №233/2084/17 (№К/9901/2399/17).
Таким чином, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.02.2020 та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України з урахуванням даних висновків суду.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат у даному випадку відсутні.
Керуючись ст.ст.72-74, 77, 241-246, 250, 260 - 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у переведенні на пенсію державного службовця згідно з Законом України "Про державну службу".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.02.2020 про переведенні на пенсію державного службовця згідно Закону України "Про державну службу" з урахуванням висновків суду.
В решті позовних вимог відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Маковська