Справа № 240/10140/19
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2020-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/10140/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Панкеєва Вікторія Анатоліївна

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

26 травня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Охрімчук І.Г. Смілянця Е. С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Довганюк В.В.,

позивача та представників відповідача, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року (повний текст рішення складено 17.02.2020р. у м.Житомирі) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області Заінчковського Івана Адамовича, заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області Макшаєвої Наталії Володимирівни про зобов`язання вчинити дії, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області Заінчковського Івана Адамовича, заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області Макшаєвої Наталії Володимирівни, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви від 19.11.2019 (а.с.149-155 т.1) просив:

- зобов`язати відповідачів - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області Заінчковського І.А., заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області Макшаєву Н.В. надати позивачу і суду протоколи нарахування соціальної виплати, розрахунки коефіцієнтів стажу, заробітної плати (доходу), виконати вимоги ст. ст.1, 3, 8, 19, 22, 48 Конституції України;

- надати позивачу і суду обов`язковий розрахунок коефіцієнта заробітної плати (доходу) за період з 01.07.2000 по 20.01.2009 по о/р 171122/0629 ОСОБА_1 ;

- врахувати його трудовий стаж за період з 01.10.1993 по 25.07.1994, врахувати при нарахуванні соціальної виплати реальний дохід за період 01.01.1999 по 31.03.2005, відповідно довідок ДФС ГУ ДФС в Житомирській області від 02.03.2018 та від 30.09.2019 №987/14/06-30-51-64-03;

- стягнути нанесену матеріальну шкоду з ГУ ПФУ в Житомирській області в розмірі 500000 грн.;

- стягнути нанесену моральну шкоду з ГУ ПФУ в Житомирській області в розмірі 500000 грн.

В обґрунтування позову вказував, що позивач з січня 2000 року отримував пенсію по інвалідності 3 групи, а з 2016 року отримує пенсію по інвалідності 2 групи. Він неодноразово звертався до об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Житомира з проханням провести перерахунок пенсії, визначити найвигідніший розмір соціальної виплати, що відповідно до ст. ст.1, 3, 46, 48 Конституції України має бути за рахунок його страхових внесків, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Ставлячи під сумнів правильність обрахування Відповідачем стажу, розрахунку коефіцієнта заробітної плати для нарахування пенсійних виплат та в цілому - обсяг наданих соціальних виплат, він, неодноразово звертався до Відповідачів для отримання із зазначених питань відповідних пояснень та розрахунків. Однак повної та об"єктивної інформації від Відповідача на свої звернення не отримав у зв"язку з чим і звернувся до суду.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в частині неналежного розгляду звернення ОСОБА_1 від 12.07.2019 та скарги ОСОБА_1 від 01.08.2019.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області належним чином повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 12.07.2019 та скаргу ОСОБА_1 від 01.08.2019, надавши повну і обґрунтовану відповідь, з урахуванням висновків даного рішення суду.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надати ОСОБА_1 письмові розрахунки коефіцієнтів страхового стажу та заробітної плати (доходу), що застосовуються для обчислення розміру пенсії ОСОБА_1 та протоколи призначення пенсії ОСОБА_1 , які містяться в матеріалах пенсійної справи.

В решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, що має відповідати законодавству України, поновить його право та збереже життя. В апеляційній скарзі зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області не надано зрозумілої, законної, повної, всебічної і об`єктивної інформації про враховані: стаж та доцільний період заробітної плати (доходу). Крім того, позивач зазначає, що такими діями Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області йому завдано істотної матеріальної та моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 12.07.2019 ОСОБА_1 в черговий раз звернувся до начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою в порядку Закону України "Про звернення громадян", в якій просив надати пояснення про незарахування стажу за період з 01.10.1993 по 25.07.1994; розрахунок коефіцієнта з/п прийнятий для нарахування пенсійної виплати та пояснити, чому не враховано реальний дохід за період з 01.01.1999 по 01.04.2005 на підставі довідки ДПІ м.Житомир. До даного звернення позивачем долучено довідки ДФС ДПІ від 02.03.2018 (а.с.6 т.1).

Листом від 26.07.2019 №К-2982 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області за підписом заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області Макшаєвої Н.В. надало позивачу роз`яснення по суті поставлених в листі від 12.07.2019 питань. Повідомлено, що з питання правильності обчислення розміру пенсії, її перерахунку та виплати ОСОБА_1 надані детальні роз`яснення в листах від 07.04.2016 № 387/К-11, від 16.05.2016 № 652/К-11, від 08.07.2016 № 1065/К-11, від 04.06.2018 № К-2748, від 15.06.2018 № К-2986, від 24.07.2018 № К-3310, від 10.08.2018 № К-3685, від 21.08.2018 № К-3681, від 21.09.2018 № К-3998, від 18.10.2018 № К-4353, від 19.11.2018 № К-4685, від 06.12.2018 №К-4984, які залишаються в силі. Постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2019 №543 передбачено, що з 1 липня 2019 в разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат з урахуванням передбачених законодавством надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсії (крім пенсії за особливі заслуги перед Україною) в осіб, які отримують пенсію, призначену відповідно до Закону з урахуванням страхового стажу, передбаченого абзацом 1 частини 1статті 28 Закону (чоловікам - 35 років), не досягає 2000 гривень, таким особам надається доплата до пенсії у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру. Повідомлено позивачу, що за матеріалами пенсійної справи його страховий стаж становить 41 рік 3 місяці 26 днів, в тому числі додатковий стаж 11 років 4 місяці 6 днів, коефіцієнт страхового стажу - 0,41250. Індивідуальний коефіцієнт заробітної плати становить 0,85464. Розмір пенсії за віком для обчислення пенсії по інвалідності становить 1812,43 грн., де:

- 1552,70 грн. - основний розмір пенсії (4404,35 грн. х 0,85464 х 0,41250);

- 11,30 грн. - доплата до мінімального розміру пенсії 1564,00 грн.;

- 248,43 грн. - доплата за 16 років стажу понад необхідних 25 років для чоловіків в розмірі 16 % від основного розміру пенсії (1552,70 грн. х 16%).

З 01.07.2019 розмір пенсії по інвалідності становить 2000,00 грн., де:

- 1631,19 грн. - основний розмір пенсії (1812,43 грн. х 90%);

- 7,22 грн. - доплата до 100,00 грн. підвищення з 01.03.2019 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124;

- 361,59 грн - доплата до 2000,00 грн з 01.07.2019.

Вказано, що пенсія обчислена відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.18 т.1).

Вважаючи, що лист управління від 26.07.2019 №К-2982 не містить відповідей на поставлені питання, позивач ОСОБА_1 01.08.2019 звернувся до начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області Заінчковського І.А. зі скаргою в порядку Закону України "Про звернення громадян", в якій зазначив, що ясних, чітких, повних та зрозумілих відповідей на поставлені питання і розрахунків вказаний лист не містить. Позивач посилався на те, що йому не роз`яснено період з 01.10.1993 по 25.07.1994, чи входить в загальний страховий стаж 41 рік 3 місяці 26 днів, не роз`яснено, чому в порушення вимог ст.ст.3,22 Конституції України коефіцієнт страхового стажу з 0,5425 в 2015 році - стає 0,41250. ОСОБА_1 просив невідкладно забезпечити надання відповідних пояснень і розрахунків, для запобігання звернення до суду з метою поновлення конституційного права, яке порушено з жовтня 2015 року та притягнення недбалих посадових осіб до відповідальності (а.с.17 т.1).

Листом від 15.08.2019 №К-3427 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило позивачу, що повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання не розглядаються, якщо перше вирішено по суті. Детальні роз`яснення з питання правильності обчислення розміру його пенсії, її перерахунку та виплати, періодів, які враховано до страхового стажу, заробітної плати, яку враховано для обчислення розміру пенсії надані в листах від 07.04.2016 № 387/К-11, від 16.05.2016 № 652/К-11, від 08.07.2016 № 1065/К-11, від 04.06.2018 № К-2748, від 15.06.2018 № К-2986, від 24.07.2018 № К-3310, від 10.08.2018 № К-3685, від 21.08.2018 № К-3681, від 21.09.2018 № К-3998, від 18.10.2018 № К-4353, від 19.11.2018 № К-4685, від 06.12.2018 № К-4984, від 26.07.2019 № К-2982, які залишаються в силі (а.с.19 зворот т.1).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області неналежно розглянуто звернення ОСОБА_1 від 12.07.2019р. та його скарги від 01.08.2019р.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким частково задоволено позов, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України декларовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

В розумінні ст.3 Закону №393/96-ВР заява (клопотання) це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. А скарга це звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до ст.15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Порядок розгляду скарг громадян передбачений ст.16 вказаного Закону, згідно якої скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду. Громадянин може подати скаргу особисто або через уповноважену на це іншу особу. Скарга в інтересах неповнолітніх і недієздатних осіб подається їх законними представниками.

До скарги додаються наявні у громадянина рішення або копії рішень, які приймалися за його зверненням раніше, а також інші документи, необхідні для розгляду скарги, які після її розгляду повертаються громадянину.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідачів - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області Заінчковського І.А., заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області Макшаєву Н.В. надати позивачу протоколи нарахування соціальної виплати, розрахунки коефіцієнтів стажу, заробітної плати (доходу), виконати вимоги ст. ст.1, 3, 8, 19, 22, 48 Конституції України, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області - Куц В.В. пояснила, що ОСОБА_1 відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян" надавались відповіді з 2015 року. Так, на вимогу пояснити про не зарахування стажу за період з 01.10.1993 по 25.07.1994 була надана відповідь 12.11.2015 №517/К-6.

Зі змісту листа від 12.11.2015 №517/К-6 судом встановлено, що ОСОБА_1 роз`яснено причини не зарахування стажу за період з 01.10.1993 по 25.07.1994 по ТОВ "Круг" до загального стажу роботи, так, як у трудовій книжці відсутній запис (наказ) про звільнення (а.с.134-135 т.2).

Проте як видно зі змісту листів від 26.07.2019 №К-2982 та від 15.08.2019 №К-3427 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області не посилається на те, що пояснення ОСОБА_1 про не зарахування стажу за період з 01.10.1993 по 25.07.1994 було надане в листі від 12.11.2015 № 517/К-6.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповіді на вказане питання позивач не отримав.

Щодо позовної вимоги, де позивач просить надати розрахунок коефіцієнта заробітної плати, прийнятий для нарахування його пенсійної виплати, крім того посилається на те, що не отримав коефіцієнта стажу за період з 1999 по 2004 роки, отримані відповіді не містять розрахунків.

Так, порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії регулюється статтею 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV.

Приписами частини 2 вказаної статті передбачено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки.

Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n);

К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи за кожний місяць страхового стажу, який враховується при обчисленні пенсії, визначається за формулою: Кз = Зв : Зс, де:

Кз - коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи;

Зв - сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу);

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу), а в разі одноразової сплати єдиного внеску відповідно до частини 5 статті 10 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - за місяць, в якому укладено договір про добровільну участь.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.04.2016 позивачу було надано відповідь за №387/К-11 на звернення, зокрема про те, що згідно з наданими довідками про заробітну плату, для обчислення пенсії зараховано заробітну плату за найбільш доцільний період з 01.07.1990 по 30.11.1996. Індивідуальний коефіцієнт заробітної плати, який обчислюється шляхом ділення фактичної заробітної плати на середню заробітну плату в Україні за відповідний рік у розрізі за кожний місяць у 1996 році найвищий та становить: січень - 1,45236, лютий - 1,37678, березень - 1,70140, квітень - 1,37599, травень - 1,67448, червень - 1,43461, липень 1996 - 1,37973, серпень 1,38472, вересень - 1,69555, жовтень - 1,70535, листопад - 1,89007.

Для порівняння наведено величину індивідуальних коефіцієнтів заробітної плати за 1990 рік, які не враховано для обчислення розміру пенсії, так як менш доцільні, зокрема, за червень 1990 - 1,04032, за травень 1990 - 0,72581, за квітень 1990 - 1,07258, за березень 1990 - 0,93548, за лютий 1990 - 0,89113, за січень 1990 - 0,90323. При обчисленні розміру пенсії із врахуванням заробітної плати з 01.07.1990 по 30.11.1996 та з 01.07.2000 по 31.05.2007 індивідуальний, коефіцієнт заробітної плати становить 0,78434 (розрахунок індивідуального коефіцієнта заробітної плати за період з 01.07.1990 по 30.11.1996 та з 01.07.2000 по 31.05.2007 додається). З урахуванням заробітної плати з 01.01.1990 по 31.05.1996 та з 01.07.2000 по 31.05.2007 індивідуальний коефіцієнт заробітної плати становитиме 0,74663.

Крім того, при обчисленні індивідуального коефіцієнта заробітної плати виключено період з 01.04.2002 по 11.12.2004, тобто 33 місяці, що становить 10% тривалості наявного страхового стажу (27 х 12 + 9 = 333 місяці). Даний період виключено з обчислення розміру пенсії, тому що індивідуальні-коефіцієнти заробітної плати за цей період є найнижчими і ведуть до зменшення розміру пенсії. Для порівняння наведено індивідуальні коефіцієнти заробітної плати, які не оптимізовані за 2005: січень - 0,43228, лютий - 0,41708, березень - 0,38395, квітень - 0,42768, травень - 0,41576, червень - 0,37291; у 2002: січень - 0,20576, лютий - 0,20079, березень - 0,18602. До даної відповіді відповідачем долучено додаток на 3 арк. 1 примірнику (а.с.99-101 т.1)

Так, листом від 16.05.2016 №652/К-11 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило, зокрема, що у листі від 07.04.2016 № 387/К-11 позивачу надані детальні роз`яснення, що для обчислення розміру пенсії йому враховано оптимальний, найбільш доцільний період заробітної плати та наведені розрахунки, що інші періоди заробітної плати є недоцільними. Індивідуальний коефіцієнт заробітної плати позивача становить: у 1982 - 0,65133; у 1983 - 0,79016; у 1984 - 1,07010; у 1985 - 0,85345; у 1986 - 0,55540; у 1987 - 0,88783; у 1988 - 0,66958; у 1989 - 0,98165; у 1990 - 0,94388. З урахуванням заробітної плати з 01.04.1988 по 31.08.1993 та з 01.07.2000 по 31.05.2007 індивідуальний коефіцієнт заробітної плати становитиме - 0,71622. Для обчислення пенсії враховано заробітну плату за найбільш доцільний період з 01.07.1990 по 30.11.1996 та з 01.07.2000 по 31.05.2007 де індивідуальний коефіцієнт заробітної плати становить 0,78434 (а.с.95-98 т.1).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що питання щодо надання розрахунку коефіцієнта заробітної плати, прийнятого для нарахування пенсійної виплати ОСОБА_1 відповідачем розглядалось, проте відповіді від 07.04.2016 та 16.05.2016 не містять письмового розрахунку коефіцієнта заробітної плати (доходу) та стажу, передбаченого ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Що стосується питання позивача, чому не враховано реальний дохід за період з 01.01.1999 по 01.04.2005 на підставі долученої ним довідки ДПІ м.Житомир від 02.03.2018, то виходячи з матеріалів справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, з зазначеного питання, звернення не розглядалися, що є порушенням вимог Закону України "Про звернення громадян". Виходячи з неналежного розгляду Відповідачем звернення позивача від 12.07.2019 та його скарги від 01.08.2019, колегія суддів погоджується з визначеною судом першої інстанції необхідністю обов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області належним чином повторно розглянути звернення позивача та його скаргу, а також надати позивачу письмові розрахунки коефіцієнтів страхового стажу та заробітної плати (доходу), що застосовуються для обчислення розміру його пенсії.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідачів виконати вимоги ст.ст.1, 3, 8, 19, 22, 48 Конституції України, то колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, що відповідачі не дотримуються вимог наведених норм Конституції України. Інших підстав для зобов`язання відповідачів виконати вимоги ст. ст.1, 3, 8, 19, 22, 48 Конституції України, судом не встановлено.

Щодо вимоги позивача про надання обов`язкового розрахунку коефіцієнта заробітної плати (доходу) за період з 01.07.2000 по 20.01.2009 по о/р 171122/0629 ОСОБА_1 , то колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено факт його звернення до відповідачів з вказаною вимогою. Матеріали справи даних доказів не містять. Більше того, як встановлено судом, позивач у зверненні від 12.07.2019 та скарзі від 01.08.2019 просив надати розрахунок коефіцієнта заробітної плати прийнятий для нарахування пенсійної виплати (а.с.6, 6 зворот т.1).

Отже, з зазначеної підстави, вимога надати обов`язковий розрахунок коефіцієнта заробітної плати (доходу) за період з 01.07.2000 по 20.01.2009 по о/р 171122/0629, також, задоволенню не підлягає.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про врахування до його трудового стажу періоду з 01.10.1993 по 25.07.1994, врахування при нарахуванні соціальної виплати реального доходу за період 01.01.1999 по 31.03.2005, відповідно довідок ДФС ГУ ДФС в Житомирській області від 02.03.2018 та від 30.09.2019 №987/14/06-30-51-64-03.

Відповідно до п.1.5. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1) заява про перерахунок пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію

Пунктом 1.7. Порядку №22-1 передбачено, що днем звернення за перерахунком пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Приписами п.4.1.-4.2. Порядку №22-1 визначено, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про перерахунок виплати при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3). Заяви про перерахунок пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів. Заяви осіб про перерахунок пенсії реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

При прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Пунктом 4.3. вказаного Порядку передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для перерахунку пенсії, орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо перерахунку пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Після надходження даних про сплату страхових внесків за останній місяць роботи, що передує місяцю подання заяви про призначення пенсії, протягом місяця проводиться перерахунок пенсії з урахуванням цього періоду з дати призначення пенсії. При цьому, якщо у разі проведення перерахунку пенсії її розмір зменшився, виплата пенсії в новому розмірі проводиться з місяця, наступного за місяцем проведення перерахунку.

В аналогічному порядку після визначення Пенсійним фондом України розміру середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, здійснюється перерахунок пенсії у разі відсутності на дату призначення пенсії даних про середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про перерахунок пенсії.

У разі якщо на дату звернення особи за перерахунком пенсії відповідно до частини 4 статті 42 Закону в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про страховий стаж за двадцять четвертий місяць після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, за бажанням особи перерахунок пенсії проводиться за наявні місяці страхового стажу або після надходження відповідних даних за цей місяць за умови, якщо дані надійшли не пізніше трьох місяців від дня звернення за перерахунком пенсії. У цьому разі днем звернення за перерахунком пенсії є день приймання органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Рішення органу про перерахунок пенсії візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу начальника управління щодо розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.

Як вбачається з матеріалів пенсійної справи позивача, останній не звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з відповідною заявою (додаток 3) про перерахунок пенсії з вимогою врахувати його трудовий стаж за період з 01.10.1993 по 25.07.1994, врахування при нарахуванні соціальної виплати реального доходу за період 01.01.1999 по 31.03.2005, відповідно довідок ДФС ГУ ДФС в Житомирській області від 02.03.2018 та від 30.09.2019 №987/14/06-30-51-64-03, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає, оскільки доказів існування відповідних правовідносин у сторін з вказаного питання позивачем не надано.

Щодо вимоги позивача про стягнення на користь останнього з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області матеріальної та моральної шкоди, колегія суддів зазначає таке.

Так, статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 1 ст.22 Цивільного кодексу України (ЦК України) визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст.1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Таким чином, для відшкодування шкоди за правилами ст.1166 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме:

- неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо заподіювач шкоди не був уповноважений на такі дії.

- наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі.

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювана шкоди.

- вина заподіювана шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

В межах спірних правовідносин під матеріальною шкодою можливо розуміти втрату активів чи недоотримання належних позивачу доходів, що сталися внаслідок порушення законодавства відповідачем шляхом дій або бездіяльності його посадових (службових) осіб.

Проте, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про можливе настання негативних наслідків в межах даних правовідносин.

Щодо моральної шкоди, слід зазначити наступне.

Згідно з ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто, аналізуючи наведені положення законодавства, з урахуванням обставинами справи, а також зваживши на згадані вище роз`яснення Пленуму Верховного Суду України щодо відшкодування моральної шкоди, то насамперед треба звернути увагу на те, що сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.

Так, згідно зі ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.ст.73,74 КАС України надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений ст.77 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.

Так, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Тобто, для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Однак, позивачем таких доказів суду не надано.

За таких підстав, суд першої інстанції вірно визначився і відносно вимог - відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Таким чином, виходячи зі змісту уточнених Позивачем заявлених вимог та змісту оскарженого судового рішення, на переконання колегії суддів, останне (рішення) приймалось відповідно до поданих позовних вимог.

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315,316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 28 травня 2020 року.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Охрімчук І.Г. Смілянець Е. С.