Справа № 420/3961/20
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2020-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3961/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ», про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю АЛЕКСКРЕДИТ, про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №61762340 від 08 квітня 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич В.Л. перебуває виконавче провадження №61762340, в якому позивач є боржником. Приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Дорошкевич В.Л. у межах виконавчого провадження №61762340 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Позивач вказала, що частиною 2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника фізичної особи, за місцезнаходженням боржника юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

За змістом ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Як зазначила позивач, аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що ними визначені вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження.

При цьому, згідно ст.25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

У силу положень ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження», якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджується відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.

Таким чином, відповідач має право на ведення незалежної професійної діяльності у виконавчому окрузі м. Києва.

Позивач зазначила, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана адреса підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 .

Тобто, на час винесення спірної постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №61762340 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса, у відповідача були відсутні докази того, що адреса реєстрації боржника здійснена у виконавчому окрузі м. Києва, а тому, на думку позивача, у відповідача не було підстав для винесення оскаржуваної постанови.

Позивач вказала, що для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Наведене є підставою для висновку, що на момент відкриття виконавчого провадження №61762340 приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. не володіла достовірною інформацією про фактичне проживання боржника за вказаною адресою у м. Києві.

Позивач вважала, що за відсутності документальних доказів фактичного проживання на момент відкриття виконавчого провадження №61762340 боржника за вказаною адресою у м. Києві, прийняття приватним виконавцем до виконання виконавчого документа та відкриття такого виконавчого провадження є необґрунтованим.

Також позивач зазначив, що висновок щодо необхідності подання стягувачем разом із заявою про відкриття виконавчого провадження (у разі направлення виконавчих документів за місцезнаходженням майна боржника або боржника) доказів, які б підтверджували місце проживання боржника станом на момент подання такої заяви за відповідною адресою викладений у постанові Верховного Суду від 25.06.2019 року у справі № 826/7969/16.

Ухвалою від 18.05.2020 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 26 травня 2020 року о 10:00 год.

Ухвалою від 18.05.2020 року у відповідача витребувано докази.

У судове засідання, призначене на 26 травня 2020 року на 10:00 год., учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, згідно приписів ч.ч.1, 2 ст.268 КАС України.

У змісті позовної заяви позивач просила розглядати справу без її участі.

Відповідач та третя особа про причини неявки суд не повідомили.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Частиною 3 ст.268 КАС України визначено, що неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання технічними засобами, що передбачено ч.4 ст.229 КАС України.

25.05.2020 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив (з доданими копіями матеріалів виконавчого провадження №61762340), відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнає та вважає їх необґрунтованими. У відзиві відповідач зазначив, що згідно з п.1 ч.1, ч. ч. 3, 7 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати. У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

Тобто, враховуючи наведені вище вимоги закону, якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність, та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.

Відповідач вказала, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» звернулося до приватного виконавця ОСОБА_2 із заявою №б/н від 30.03.2020 року про примусове виконання рішення, в якій просило відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №5399, виданого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. про стягнення з позивача на користь ТОВ «Алекскредит» заборгованості в розмірі 13828,51 грн.

Відповідач зазначила, що у виконавчому написі №5399, виданому приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. вказано, що місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_2 .

Тобто, виконавчим документом чітко встановлено, що місце проживання боржника - ОСОБА_1 є АДРЕСА_3 Київ.

Відповідач вказала, що відповідно до ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Таким чином, фактичне місце проживання особи може відрізнятися від зареєстрованого у встановленому законом порядку. Проте ані стягувач, ані виконавець не можуть зобов`язати боржника зареєструвати чи перереєструвати адресу свого місця проживання у разі розбіжностей між фактичною та зареєстрованою адресою.

Відповідач вважала, що положення ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» у взаємозв`язку з ч.3 ст. 26 цього ж Закону щодо відомостей про місце проживання, місце перебування чи місцезнаходження особи не можна тлумачити виключно як вказівку на зареєстроване місце проживання, оскільки в Законі України «Про виконавче провадження» застосовуються всі три окремих поняття.

Також приватним виконавцем було перевірено виконавчий документ на відповідність вимогам чинного законодавства України.

При прийнятті до виконання виконавчого документу виконавцем не було виявлено жодної з передбачених законом підстав для його повернення стягувачу та відмови у відкритті виконавчого провадження.

Більш того, в заяві про примусове виконання рішення стягувачем також зазначено інформацію про місце проживання боржника, як і у виконавчому написі - АДРЕСА_2 .

Відповідач зазначила, що чинною редакцією Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено проведення виконавчих дій, спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, оскільки до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни надійшов виконавчий документ, а саме: виконавчий напис №5399, виданий приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. про стягнення з позивача на користь ТОВ «Алекскредит» заборгованості в розмірі 13828,51 грн., у якому зазначено, що боржник проживає у межах виконавчого округу м. Києва, у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувану, у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання.

У зв`язку з цим, керуючись ст. 26, 24 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем 08 квітня 2020 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61762340.

Відповідач вважала, що нею жодним чином не порушено норми Закону України «Про виконавче провадження», зокрема ст.24 цього Закону.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що 14 листопада 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту №1636099 (а.с. 101-104).

30 березня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. видано виконавчий напис №5399 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ» заборгованості у розмірі 13828,51 грн. (а.с. 110).

07.04.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2 Леонідівни із заявою про примусове виконання виконавчого напису №5399 від 30.03.2020 року (а.с. 100).

У вказаній заяві про примусове виконання рішення стягувачем зазначено, що адресою місця реєстрації боржника - ОСОБА_1 є: АДРЕСА_4 , а адресою проживання: АДРЕСА_5 .

08 квітня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №61762340 з виконання виконавчого напису №5399, виданого 30.03.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ» заборгованості у розмірі 13828,51 грн. (а.с. 115-116).

08 квітня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною прийнято постанову про арешт коштів боржника ВП №61762340 з виконання виконавчого напису №5399, виданого 30.03.2020 року, якою накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 (а.с. 78-79).

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 р. (далі за текстом - Закон №1404-VIII) примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно ч.1 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом приписів п.1 ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» №1403-VIII від 02.06.2016 р. (далі за текстом - Закон №1403-VIII) про початок діяльності приватний виконавець повідомляє Міністерство юстиції України. Пунктом 2 частини 2 вказаної статті передбачено, що у повідомленні про початок діяльності обов`язково зазначаються виконавчий округ, на території якого приватний виконавець має намір здійснювати діяльність.

Пунктом 4 частини 2 статті 23 Закону №1403-VIII передбачено, що у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 6 статті 25 Закону №1403-VIII виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Інформація про приватних виконавців виконавчого округу та реквізити їхніх офісів розміщуються у всіх судах та в органах державної виконавчої служби, розташованих у межах відповідного виконавчого округу.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Згідно ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що і Закон України «Про виконавче провадження», і Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначають вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. При цьому згідно частини 3 статті 25 Закону №1403-VIII право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

При цьому, зі змісту наведеної норми частини 2 статті 24 Закону №1404-VIII вбачається, що у разі якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.

Частиною 5 статті 24 Закону №1404-VIII визначено, що у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України. Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 3 статті 26 Закону №1404-VIII встановлено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Згідно абз.1 ч.5 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Судом встановлено, що приватний виконавець Дорошкевич В.Л. здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва.

Також з матеріалів справи вбачається, що боржник у виконавчому провадженні ВП №61762340 - фізична особа ОСОБА_1 , з 19.09.2007 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 , що підтверджується відповідною відміткою в її паспорті серії НОМЕР_1 , виданому Татарбунарським РС ГУДМС України в Одеській області 18.07.2015 року (а.с. 12-14).

Отже, місце реєстрації проживання боржника не відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець Дорошкевич В.Л. здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України, а виконавчий документ у виконавчому провадженні ВП №61762340 прийнято до виконання відповідачем не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи.

Обґрунтовуючи правомірність постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №61762340, відповідач у відзиві на позов посилався на те, що у даному випадку виконавчий документ було прийнято не за місцем реєстрації, а за місцем проживання (перебування) боржника - фізичної особи, оскільки у виконавчому написі №5399, виданому 30.03.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., з виконання якого і було відкрито виконавче провадження №61366744, вказано місце проживання боржника - ОСОБА_1 - АДРЕСА_5 . Крім того, у заяві стягувача про примусове виконання рішення також зазначено інформацію про місце проживання боржника, вказану у зазначеному виконавчому написі.

Однак, суд вважає безпідставними вказані доводи відповідача, оскільки матеріали виконавчого провадження ВП №61762340, копії якого долучені до матеріалів справи, не місять жодних доказів на підтвердження того, що адресою проживання (перебування) боржника є саме АДРЕСА_5 . Натомість надані стягувачем разом із заявою про примусове виконання рішення і наявні у цьому виконавчому провадженні копії договору про надання кредиту № 1636099 від 14.11.2018 року, укладеного між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» (Кредитодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник), у численних додаткових угодах до кредитного договору зазначено лише одну адресу боржника, а саме: місце реєстрації ОСОБА_1 - АДРЕСА_6 (а.с. 101-109).

Отже, з огляду на встановлені судом обставини, зазначена третьою особою у заяві про примусове виконання рішення та у виконавчому написі нотаріуса адреса місця проживання боржника документально не підтверджена, тому таку інформацію неможливо вважати відомостями, що ідентифікують боржника.

З приводу доводів відповідача, що Закон України №1404-VIII не покладає на нього обов`язок перевіряти до відкриття виконавчого провадження місце проживання/ перебування боржника, суд зазначає про їх помилковість, оскільки відсутність у законі прямої вказівки на вчинення таких дій жодним чином не звільняє приватного виконавця від виконання вимог закону, зокрема, приписів Закону №1404-VIII та Закону №1403-VIII, щодо прийняття ним до виконання виконавчих документи саме за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи або за місцезнаходженням майна боржника в межах відповідного округу, в якому приватний виконавець здійснює діяльність.

Тим більше, як зазначалося вище, ч.5 ст.24 Закону №1404-VIII визначено, що у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України. Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Відповідачем не надано обґрунтованих пояснень та доказів на підтвердження проживання боржника на території м. Києва.

Доводи відповідача з посиланням на норми Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (далі за текстом - Закон) суд оцінює критично та не бере їх до уваги, оскільки положення ст.6 вказаного Закону стосуються випадків, коли особа проживає у двох і більше місцях. В даному ж випадку жодного доказу того, що боржник проживає у двох чи більше місцях матеріали виконавчого провадження не містять. При цьому саме зареєстроване місце проживання боржника є адресою для офіційного листування з ним та вручення офіційної кореспонденції.

Крім того, відповідно до абз.9 ст.3 Закону документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

Як зазначено судом вище, відомості про місце проживання позивача внесені до його паспорту громадянина України та є офіційними відомостями.

Посилання відповідача у відзиві на позов на правову позицію Верховного Суду, викладену в ухвалі від 25.01.2019 року у справі № 511/1342/17 суд вважає безпідставним, оскільки даною ухвалою Верховний Суд відмовив у відкритті касаційного провадження, не здійснюючи касаційний розгляд, і з цієї ухвали Верховного Суду не вбачається, яким чином було визначено місце перебування боржника судом апеляційної інстанції та якими доказами воно підтверджувалося. Крім того, в ухвалі Верховного Суду йшлося саме про місце перебування боржника, а не про його місце проживання, тому обставини у даній справі та справі № 511/1342/17 не є подібними.

Отже, відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів, що у своїй сукупності свідчили б про наявність визначених законом підстав для відкриття виконавчого провадження №61762340 у межах виконавчого округу м. Києва.

При цьому суд також не бере до уваги посилання позивача на постанову Верховного Суду від 25.06.2019 року у справі № 826/7969/16, оскільки у вказаній постанові йдеться про відкриття виконавчого провадження за місцезнаходженням майна боржника, тобто обставини у справі даній справі та у справі № 826/7969/16 не є подібними.

Зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що відповідач прийняв до виконання виконавчий документ з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців за наявності достовірної інформації про реєстрацію місця проживання боржника (позивача) в іншому виконавчому окрузі.

За таких обставин, оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження від 08.04.2020 р. ВП №61762340 прийнята відповідачем з порушенням приписів ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки приватним виконавцем виконавчий документ прийнято до виконання не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи (позивача).

Згідно з п.10 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Таким чином, у даному випадку приватний виконавець повинен був повернути виконавчий документ стягувачу у зв`язку із пред`явленням його не за місцем виконання, що у даному випадку зроблено не було.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 вказаної статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність, рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак відповідач не довів суду правомірність оскаржуваного рішення, в той час як позивач довів суду протиправність рішення приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають повному задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, згідно ч.1 ст.139 КАС України, суд присуджує позивачу здійснені ним документально підтверджені витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн. за рахунок відповідача.

Щодо компенсації судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат, пов`язаних із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи в сумі 5000 грн., суд зазначає наступне.

Дійсно, відповідно до ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно ч.1 ст.138 КАС України розмір витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою справи до розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Проте, як вбачається з доданого до позову договору про надання юридичних послуг № 06/05 від 06.05.2020 року, укладеного між позивачем та спеціалістом в галузі права ФОП ОСОБА_3 , та акта приймання-передачі надання послуг № 1 (а.с.15-17), вказані документи по суті стосуються надання позивачу правничої допомоги по даній справі (усна консультація, аналіз документів, підготовка позовної заяви) та не пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою справи до розгляду. Позивач не вказує у позові, які саме процесуальні дії вчинялися та про яку підготовку справи до розгляду йдеться, в розумінні саме п.5 ч.2 ст.132 КАС України, у зв`язку з чим позивач понесла витрати.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для відшкодування цих витрат за рахунок відповідача.

При цьому суд зауважує, що відшкодування витрат на професійну правничу допомогу передбачено п.1 ч.3 ст.132 та ст.134 КАС України, яка стосується витрат на правничу допомогу саме адвоката. Однак матеріали справи не містять доказів того, що ФОП ОСОБА_3 є адвокатом.

Тому суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають лише витрати зі сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 132, 134, 138, ч.1 ст.139, ч.9 ст.205, ч.4 ст.229, ст.ст.241-246, 268, 269, 287, п.3 розділу VI, п.15.5 ч.1 розділу VII КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_4 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни (адреса: вул. Окіпної Раїси, 4-А, офіс 71-А, м. Київ, 02002), за участю третьої особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ» (адреса: вул.Якова Самарського, 12А, ) задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про відкриття виконавчого провадження №61762340 від 08 квітня 2020 року з виконання виконавчого напису №5399, виданого 30.03.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ» заборгованості у розмірі 13828,51 грн.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у строк десять днів з дня складення повного судового рішення, але не менше ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд з одночасною подачею копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.В. Андрухів