Справа № 160/11464/19
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2020-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕНЕЗІС ЕНЕРДЖИ»
до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
21.11.2019 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.
23.12.2019 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було задоволено клопотання відповідача та продовжено строк для подання відзиву на позовну заяву та продовжено строк для вчинення процесуальних дій до 20.01.2020 року.
24.12.2019 року від позивача надійшла заява про надання доказів на підтвердження понесених судових витрат.
23.01.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого вказано, що відповідачем була проведена перевірка позивача в ході якої встановлені порушення вимог діючого законодавства. За наслідками встановлених порушень відповідачем складено акт перевірки та винесено оскаржувані податкові повідомлення - рішення. Відповідач вважає податкові повідомлення - рішення правомірними, та такими, що винесені відповідно до вимог діючого законодавства, у зв`язку з чим, підстави для їх скасування відсутні.
10.02.2020 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішення по справі №160/9701/19.
13.05.2020 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду поновлено провадження у справі, вирішено продовжити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
- п. 16.11 підрозділу 10 Розділу XX ПКУ - занижено об`єкт оподаткування військовим збором на загальну суму 405818,34 грн., в результаті чого не нарахований, не утриманий та не перерахований до бюджету військовий збір у сумі 6087,28 грн., у тому числі: у січні 2017 року 2 565,0 грн., у травні 2017 року - 288,0 грн., у березні 2018 року - 1 620,0 грн., у травні 2018 року 1 614,28 грн.,
- п. 1 частини 2 ст. 6, п. 1 частини 1 ст. 7 Закону № 2464 - не нараховано, не сплачено єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 89 280,03 грн., у тому числі: у січні 2017 року - 37 620,0 грн., у травні 2017 року - 4 224,0 грн., у березні 2018 року - 23 760,0 грн., у травні 2018 року - 23 676,03 грн.;
- п. 176.2 ст. 176 ПКУ та розділу 3 Порядку № 4 - надано до податкових органів звіти за формою 1-ДФ за І, ІІ кв. 2017 року та за І, II кв. 2018 року з недостовірними відомостями про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податку та сум ПДФО, які підлягають нарахуванню та сплаті з сум нарахованих та виплачених доходів на користь фізичних осіб.
Не погоджуючись із висновками акту перевірки позивачем було подано відповідачу заперечення вих.№01/07-19 від 10.07.2019 року на акт перевірки.
«Документальною перевіркою встановлено порушення:
2) порушення п. 16.11 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ підприємство занизило об`єкт оподаткування військовим збором на загальну суму 4 515,77 грн., в результаті чого не нарахований, не утриманий та не перерахований до бюджету військовий збір у розмірі 6087,28 грн. (405 818,34 х 1,5%), у тому числі: у січні 2017р. в сумі 2 565,00 грн., у травні 2017р. в сумі 288,00 грн., у березні 2018р. в сумі 1 620,00 грн., у травні 2018р. в сумі 1 614,28 грн.,
3) порушення до п. 1 частини 2 ст. 6, п. 1 частини 1 ст. 7 Закону № 2464 підприємством не нараховано, не сплачено єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 42 633,80 грн., у тому числі: у січні 2017р. в сумі 8 800,00 грн., у травні 2017р. в сумі 9 262,00 грн., у березні 2018р. в сумі 12 285,90 грн., у травні 2018 р. в сумі 12 285,00 грн.;
4) порушення п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ та розділу 3 Порядку № 4 підприємство надало до податкових органів звіти за формою 1-ДФ за І, ІІ кв. 2017 року та за І, II кв. 2018 року з недостовірними відомостями про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податку та сум ПДФО, які підлягають нарахуванню та сплаті з сум нарахованих та виплачених доходів на користь фізичних осіб.».
16.08.2019 року позивач подав до ДФС України скаргу на вищевказані рішення.
18.10.2019 року рішенням ДФС про результати розгляду скарги №6091/6/99-00-08-05-04 вищевказані податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення.
Позивач не погоджується із вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями та вважає їх такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
У відповідності до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.
Підпунктом 62.1.3 пункту 62.1 ст. 62 Податкового кодексу України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок, відповідно до вимог цього Кодексу, а також, перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого, покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Пунктом 75.1 ст.75 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до ст.75.1.2. статті 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів.
Щодо порушень встановлених під час перевірки, суд зазначає наступне.
Відповідно до п.п. 163.1.2. п. 163.1. ст. 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є: доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).
Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (п.п. 164.1.2. п. 164.1. ст. 164 Податкового кодексу України).
Відповідно до п. 38.1 ст. 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Згідно з п. 171.1. ст. 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.
Відповідно до п.п. "а" п. 171.2. ст. 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є: податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.
Пункт 57.1. статті 57 Податкового кодексу України визначає, що податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.
Згідно з п.п. 168.1.1. п. 168.1. ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету (п.п. 168.1.2. п. 168.1. ст. 168 Податкового кодексу України).
Відповідно до п.п. 168.1.5. п. 168.1. ст. 168 Податкового кодексу України якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.
Платники податків, податкові агенти та/або їх посадові особи несуть відповідальність у разі вчинення порушень, визначених законами з питань оподаткування та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (п. 110.1. ст. 110 Податкового кодексу України).
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
Частиною другою статті 9 Закону №2464-VI визначено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Згідно з частиною третьою статті 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Відповідно до частин сьомої, восьмої, одинадцятої статті 9 Закону №2464-VI єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Частиною одинадцятою статті 25 Закону № 2464-VI встановлено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.
Отже, єдиний внесок повинен сплачуватись із тієї суми доходу, з якої сплачується податок на доходи фізичних осіб.
З акту перевірки вбачається, що відповідачем було встановлено, що ФОП ОСОБА_1 одночасно є директором підприємства, а виконані роботи (надані послуги) за Договором від 05.10.2015 №0510/15 виконані в рамках його трудової діяльності, то суми, виплачені в рамках виконання цього договору, підлягають оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб відповідно до пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПКУ, як заробітна плата, а сторони договору прирівнюються до працівника та роботодавця в розумінні пп. 14.1.195 та14.1.222 п. 14.1 ст. 14 ПКУ та фактично є трудовими, у зв`язку з чим відповідачем було нараховано позивачу податок на доходи фізичних осіб у сумі 73 047,30 грн. та застосовані штрафні санкції у розмірі 38 531,48 грн.
Так, у вищевказаному судовому рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.12.2019 року у справі №160/9701/19, суд дійшов висновку, що вартість послуг по наданню послуг фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 не підпадає під визначення заробітної плати та не відноситься до фонду оплати праці та не підпадає під визначення бази нарахування єдиного внеску, тобто відповідач протиправно збільшив позивачу суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб.
З матеріалів справи вбачається, що вказану штрафну санкцію нараховано за порушення пункту 51.1 статті 51, підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України.
Відповідно до пункту 51.1 статті 51 Податкового кодексу України платники податків, в тому числі податкові агенти, зобов`язані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків.
Згідно підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.
Щодо податкового повідомлення-рішення №002061306 від 23.07.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору та пеня у сумі 9 298,24 грн., суд зазначає наступне.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України» від 31.07.2014 року №1621-VII ПК України, а саме - розділ XX «Перехідні положення», підрозділ 10 доповнено пунктом 16-1, відповідно до якого тимчасово, до 1 січня 2015 року, встановлюється військовий збір у розмірі 1,5 відсотка до доходів у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри. Вказаний №1621-VII ПК України набрав чинності з 03.08.2014 року.
Відповідно до п.п. 1.1 п. 16-1 підрозд. 10 розд. ХХ ПК України платниками збору є особи, визначені п. 162.1 ст.162 цього Кодексу.
Згідно п.162.1 ст.162 ПК України встановлено, що платниками збору є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.
Підпунктом 1.2 п.16-1 підрозд. 10 розд. ХХ ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені ст.163 ПК України.
Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюється у порядку, встановленому ст.168 ПК України за ставкою 1.5% від об`єкта оподаткування.
З огляду на вищевикладене та враховуючи відсутності порушень позивача в частині заниження доходів податкове повідомлення-рішення №002061306 від 23.07.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору та пеня у сумі 9 298,24 грн. підлягає скасуванню.
Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 1921,00 грн., що документально підтверджується квитанцією №ПН3179 від 13.11.2019 року.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в розмірі 1921,00 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.
За змістом пункту першого частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Позивачем заявлені до відшкодування витрати пов`язані з професійною правничою допомогою отриманою від адвоката, у цій справі, включаючи вивчення та аналіз матеріалів справи, аналіз судової практики, написання та підготовку до подачі позову. До матеріалів справи позивачем додано:
- договір про надання правничої допомоги №19 від 04.10.2019 року та додаткову угоду №2 від 12.11.2019 року;
- акт №2 приймання-передачу виконаних робіт (наданих послуг, наданої правничої допомоги) від 20.12.2019 року;
- звіт №2 про надані послуги, надану правничу допомогу від 20.12.2019 року;
- квитанція до прибуткового касового ордеру №20/12 від 20.12.2019 року.
Так, із змісту договору про надання правової допомоги від 04.10.2019 року вбачається, що він укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Генезіс Енерджи» «Клієнт» та Кириченко Тетяною Олександрівною « Адвокат », предметом якого є забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів Клієнта у будь-якому статусі, надання Клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу його діяльності в будь-якому статусі, складення заяв, скарг, заперечень, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів Клієнта, недопущення їх порушень, а також сприяння їх відновленню в разі порушення, представництво Клієнта у судах всіх інстанцій.
Згідно пункту 3 договору про надання правової допомоги гонорар складається з суми вартості послуг, які будуть узгоджені Сторонами та зазначені в Додаткових угодах до цього договору.
Позивачем було надано до суду акт приймання-передачі наданих правничих послуг від 20.12.2019 року відповідно до якого сторони підтверджують, що відповідно до Договору №№19 про надання правничої допомоги від 04.10.2019 року та додаткової угоди №2 від 12.11.2019 року правову допомогу надано в повному обсязі, претензій та зауважень у сторін немає.
На підтвердження оплати вказаних послуг позивачем було надано копію квитанції до прибуткового ордеру №20/12 від 20.12.2019 року.
Згідно частини шостої статті 134 КАС України встановлено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідач заперечень щодо клопотання позивача про стягнення витрат на правничу допомогу до суду не надав.
Враховуючи надані позивачем докази понесених судових витрат на правничу допомогу у їх співвідношенні до розгляду справи, складності правовідносин та обсягу вчинених представником позивача дій для забезпечення юридичного представництва інтересів, суд вважає, що витрати є обґрунтованими та підтверджені належними доказами.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн, понесення позивачем яких підтверджується наявними у матеріалах справи документами.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв