Справа № 627/246/20
Суддя: Каліберда В. А.
Дата ухвалення: 2020-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 627/246/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року смт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Каліберди В.А.,

з участю секретаря - Коломієць Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Краснокутськ Харківської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора сектору реагування патрульної поліції Краснокутського ВП Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області Коваль Сергія Олексійовича про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора сектору реагування патрульної поліції Краснокутського ВП Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області Коваль Сергія Олексійовича про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 23 березня 2020 року відносно позивача, ОСОБА_1 , інспектором сектору реагування патрульної поліції Краснокутського відділення поліції Богодухівського відділу поліції ГУНП у Харківській області Коваль Сергієм Олексійовичем була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення, серія БАА № 421016, про визнання його винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 122 КУпАП і накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу на суму 425 грн. Постанову серії БАА№421016 від 23.03.2020 року позивач вважає незаконною та просить суд визнати дії інспектора сектора реагування патрульної поліції протиправними, скасувати постанову та закрити провадження у справі.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, однак надав суду заяву про підтримання заявлених позовних вимог та про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач - інспектор сектору реагування патрульної поліції Краснокутського ВП Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області Коваль Сергій Олексійович в судове засідання повторно не з`явився, причину неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать розписки про отримання судових повісток.

Згідно ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Суд, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, приходить до висновку про обґрунтованість позову і необхідність його часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою інспектора сектору реагування патрульної поліції Краснокутського ВП Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області Коваль Сергія Олексійовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №421016 від 23.03.2020 року ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн. за те, що 23.03.2020 року о 09 год. 58 хв в смт. Краснокутськ по вул. Миру № 307 водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2121 днз НОМЕР_1 , під час руху транспортного засобу користувався засобом зв`язку, тримаючи його у руці, а саме розмовляв по мобільному телефону, чим порушив вимоги п. 2.9. (Д) ПДР України, а також був не пристебнутим ременем безпеки, передбачений конструкцією ТЗ, чим порушив вимоги п. 2.3. (В) ПДР України.

Вказані обставини досліджені доказами: постановою по справі про адміністративне правопорушення серії БАА №421016 від 23.03.2020 року та посвідченням водія серії НОМЕР_2 , виданого 06.12.1995 року на ім`я ОСОБА_1 .

Згідно ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на встановлений порядок управління і за яку передбачена законом відповідальність.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення зазначає, як протиправними та винними дії (бездіяльність) ОСОБА_1 , які настали внаслідок порушенням ним п. 2,9 Д, а саме - розмова по мобільному телефону та п. 2.3 В був не пристебнутим ременем безпеки, передбачений конструкцією ТЗ.

Однак, суд приходить до висновку, що при винесенні постанови по справі про адміністративне правопорушення, відповідачем було порушено вимоги закону, що встановлюють порядок з`ясування обставин події та кваліфікації її як адміністративний проступок, а також і порядок притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки при притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність на підставі слідуючого.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. У справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.

Відповідно до п. І розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

При цьому, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Водночас, виявлене правопорушення має бути зафіксовано у будь-який спосіб передбачений статтею 251 КУпАП. зокрема відеозаписом. Відсутність відеозапису або будь-якого іншого доказу не дає можливості встановити дотримання відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановленої КУпАП та Інструкцією № 1395, що передує винесенню постанови у справі про адміністративне правопорушення.

З доданого позивачем до матеріалів справи відеозапису вбачається, як працівники поліції демонструють з власного мобільного телефону відеозапис скоєння ОСОБА_1 правопорушення, а саме здійснення розмови по телефону під час руху, при цьому сам поліцейський вказує правопорушнику, що дійсно з відеозапису, який мається в нього на телефоні чітко не видно, що правопорушник здійснює розмову по телефону під час руху, а з відеозапису лише вбачається, що правопорушник прибрав руку від своєї голови, однак не дивлячись на це поліцейським все рівно було притягнуто позивача до адміністративної відповідальності.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Однак в порушення ст. 251 КУпАП відповідач не надав суду жодних допустимих доказів, які підтверджували б правомірність винесеної ним постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121, ч.2 ст. 122 КУпАП та сам жодного разу на виклики до суду для підтвердження правомірності винесеної постанови не з`явився.

Таким чином, відповідачем, який є суб`єктом владних повноважень, не надано суду безспірних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що під час провадження у справі про адміністративне правопорушення по відношенню до позивача ним виконані вимоги ст.ст. 268, 280 КУпАП.

Так, з метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів та зміцнення законності, уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами частини 1 статті 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляд справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо особі буде надано достатній проміжок часу для підготовки до розгляду справи, пошуку адвоката, ознайомлення з матеріалами справи, тощо.

Згідно ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Оскільки відповідно до ст. 77 КАС України обов`язок доказування в даних справах покладається на відповідача, суд вважає, що саме відповідачем не надано суду безспірних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що під час провадження у справі про адміністративне правопорушення по відношенню до позивача ним виконані вимоги ст.ст. 268, 280 КУпАП, натомість відповідач до суду жодного разу не з`явився, відзиву на позовну заяву та доказів, на спростування відомостей, вказаних в позовній заяві, не надав, у зв`язку з чим прийшов до висновку, що оскаржувана постанова відповідачем прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.

Таким чином, викладене на думку суду безумовно свідчить про фактичну відсутність об`єктивних і беззаперечних доказів наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121, ч.2 ст.122 КУпАП.

При цьому, Верховний Суд в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 26 квітня 2018 р. висловив правову позицію в постанові по справі № 338/1/17, згідно якої постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Тому, посилання на неї як на беззаперечний доказ вчинення ним правопорушення є помилковим, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви » від 24 листопада 2000 року ).

Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 07 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь - які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15 травня 2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально - правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення( п. 21 рішення ).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23 - рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п.4.1).

У рекомендації № R (91)1 Комітету Міністрів Європи Державам - членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав - членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Зважаючи ж на те, що у відповідності до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення, суд вважає необхідним також закрити провадження по відповідній справі про адміністративне правопорушення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 94, 241-246 КАС України, суд ,

вирішив :

Позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора сектору реагування патрульної поліції Краснокутського ВП Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області Коваль Сергія Олексійовича про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення- задовольнити частково.

Постанову поліцейського інспектора сектору реагування патрульної поліції Краснокутського ВП Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області Коваль Сергія Олексійовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №421016 від 23.03.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст.122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн. - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст.122 КУпАП - провадженням закрити, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст.122 КУпАП.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду через Краснокутський районний суд Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ).

Інспектор сектору реагування патрульної поліції Краснокутського ВП Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області Коваль Сергій Олексійович (місцезнаходження: вул. Миру №170, смт. Краснокутськ, Краснокутський район, Харківська область).

СУДДЯ В.А. КАЛІБЕРДА