Справа № 640/20882/19
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2020-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

27 травня 2020 року м. Київ№640/20882/19
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомПрофесійної спілки працівників митних органів України
до Державної фіскальної служби України
провизнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії

встановив:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася Професійна спілка працівників митних органів України (далі також - позивач, Профспілка) з позовом до Державної фіскальної служби України (далі також - відповідач, ДФС України), в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність ДФС України в частині ігнорування правомірних вимог Професійної спілки митних органів України стосовно включення її представників до складу Комісії з реорганізації ДФС;

- зобов`язати ДФС України включити представників Професійної спілки митних органів України до складу комісії з реорганізації ДФС.

Ухвалою суду від 04.11.2019 відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до пунктів 1.1 та 1.6 Статуту Професійної спілки працівників митних органів України, прийнятого І З`їздом Професійної спілки працівників митних органів України 13.10.1992, з урахуванням останньої редакції, затвердженої рішенням Х З`їзду Професійної спілки працівників митних органів України від 28.11.2016 (далі - Статут), Професійна спілка працівників митних органів України є добровільною неприбутковою громадською організацією, що об`єднує громадян, які пов`язані спільними інтересами за родом їх трудової діяльності в сфері здійснення державної митної справи.

Профспілка та її первинні організації є юридичними особами, які мають самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в банківських установах, печатки, бланки, наявність яких не заборонена чинним законодавством України, можуть від свого імені укладати угоди, договори, набувати майнові та пов`язані з ними немайнові права, нести обов`язки, бути позивачами і відповідачами у судах будь-якої інстанції, а також третейському суді.

Пунктом 2.1 Статуту визначено, що Профспілка створюється з метою здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів Профспілки.

Згідно з пунктами 2.2.2 та 2.2.3 основним завданням Профспілки, поміж іншого, є:

- участь у розробленні та реалізації державної політики в галузі трудових відносин, оплати праці, охорони праці, соціального захисту й зайнятості населення;

- здійснення громадського контролю за виплатою заробітної плати, додержанням законодавства про працю та охорону праці, створенням безпечних і нешкідливих умов праці, належних виробничих та санітарно-побутових умов діяльності працівників митних органів, забезпеченням їх спецодягом, спецвзуттям, іншими засобами індивідуального й колективного захисту.

Звертаючись до суду в інтересах працівників митних органів України, позивач обґрунтував позовні вимоги протиправною бездіяльністю відповідача, який є суб`єктом владних повноважень, щодо включення представників Професійної спілки працівників митних органів України до складу Комісії з реорганізації Державної фіскальної служби, оскільки такий обов`язок останньої визначений Галузевою угодою, укладеною між ДФС України, Всеукраїнською професійною спілкою працівників органів Державної фіскальної служби та Професійною спілкою працівників митних органів України на 2018 - 2020 роки, зареєстрованої Міністерством соціальної політики України 17.10.2018 за реєстраційним №25.

Зокрема, відповідно до пункту 2.1.13 Галузевої угоди між ДФС України, Всеукраїнською професійною спілкою працівників органів Державної фіскальної служби та Професійною спілкою працівників митних органів України на 2018-2020 роки, зареєстрованої Міністерством соціальної політики 17.10.2018 за реєстраційним №25, визначено, що ліквідація, реорганізація ДФС та її територіальних органів, підприємств, установ, організацій або їх структурних підрозділів, що перебувають у сфері дії Сторін, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після завчасного надання організаціям профспілок інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних вивільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення вивільнення. Роботодавець не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення здійснює консультації з відповідними організаціями профспілок про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення.

Включати представників профспілок до складу ліквідаційних комісій (комісій з реорганізації) ДФС та її територіальних органів, підприємств, установ, організацій або їх структурних підрозділів, що перебувають у сфері дії Сторін.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив відмовити у задоволенні позову, стверджуючи про необґрунтованість позовних вимог, оскільки при затвердженні складу Комісії з реорганізації Державної фіскальної служби діяв в межах повноважень на підставі та у спосіб, що визначені Порядком здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією, ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 №1074.

Звертаючись до адміністративного суду з такими вимогами, позивач виходив з того, що ДФС України є суб`єктом владних повноважень, а затвердження персонального складу Комісії з реорганізації Державної фіскальної служби є публічно-владними управлінськими функціями відповідача.

За змістом статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Пункти 1, 2 та 7 частини першої статті 4 КАС України містять визначення:

- «адміністративної справи» - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;

- «публічно-правового спору», згідно з яким - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

- «суб`єкта владних повноважень», відповідно до якого це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень або наданні адміністративних послуг.

Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина перша статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України)

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Однак, опрацювавши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що незважаючи на те, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, даний спір не має публічно-правового характеру, а тому не підлягає вирішенню адміністративним судом з огляду на таке.

Правове становище професійних спілок, їх статус та повноваження регулюються Кодексом законів про працю України, Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Відповідно до статті 2, частин першої та другої статті 246 Кодексу законів про працю України працівники мають право, зокрема, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку. Первинні профспілкові організації на підприємствах, в установах, організаціях та їх структурних підрозділах представляють інтереси своїх членів і захищають їх трудові, соціально-економічні права та інтереси. Первинні профспілкові організації здійснюють свої повноваження через утворені відповідно до статуту (положення) виборні органи, а в організаціях, де виборні органи не утворюються, - через профспілкового представника, уповноваженого згідно із статутом на представництво інтересів членів професійної спілки, який діє в межах прав, наданих Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та статутом професійної спілки.

За змістом статей 1 та 2 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» професійна спілка (профспілка) - добровільна неприбуткова громадська організація, що об`єднує громадян, пов`язаних спільними інтересами за родом їх професійної (трудової) діяльності (навчання). Первинна організація профспілки - добровільне об`єднання членів профспілки, які, як правило, працюють на одному підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності і виду господарювання або у фізичної особи, яка використовує найману працю, або забезпечують себе роботою самостійно, або навчаються в одному навчальному закладі. Професійні спілки створюються з метою здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки.

Статтею 42 вищевказаного Закону встановлено обов`язок роботодавця сприяти створенню належних умов для діяльності профспілкових організацій, що діють на підприємстві, в установі або організації.

Приписами статті 10 Кодексу законів про працю України та статті 1 Закону України «Про колективні договори і угоди» визначено, що колективний договір укладається з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про колективні договори і угоди» колективний договір укладається на підприємствах, в установах, організаціях (далі - підприємства) незалежно від форм власності і господарювання, які використовують найману працю і мають право юридичної особи.

Колективний договір може укладатися в структурних підрозділах підприємства в межах компетенції цих підрозділів.

Угода укладається на національному, галузевому, територіальному рівнях на двосторонній або тристоронній основі: на національному рівні - генеральна угода; на галузевому рівні - галузеві (міжгалузеві) угоди; на територіальному рівні - територіальні угоди.

Колективний договір укладають роботодавець з однієї сторони і один або кілька профспілкових органів, а у разі відсутності таких органів - представниками працівників, обраними і уповноваженими трудовим колективом з іншої сторони (стаття 3 Закону України «Про колективні договори і угоди»).

Таким чином, галузеві (міжгалузеві) угоди - один із видів колективних договорів. Отже, Галузева угода, укладена між ДФС України, Всеукраїнською професійною спілкою працівників органів Державної фіскальної служби та Професійною спілкою працівників митних органів України на 2018- 2020 роки, зареєстрована Міністерством соціальної політики України 17.10.2018 за реєстраційним №25, також є колективним договором, укладеним на галузевому рівні.

Загальний перелік питань, що підлягають врегулюванню у колективному договорі, визначено статтею 7 Закону України «Про колективні договори і угоди»).

Так, у колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема, зміни в організації виробництва і праці; забезпечення продуктивної зайнятості; нормування і оплати праці, встановлення форми, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.); встановлення гарантій, компенсацій, пільг; участі трудового колективу у формуванні, розподілі і використанні прибутку підприємства (якщо це передбачено статутом); режиму роботи, тривалості робочого часу і відпочинку; умов і охорони праці; забезпечення житлово-побутового, культурного, медичного обслуговування, організації оздоровлення і відпочинку працівників; гарантій діяльності профспілкової чи інших представницьких організацій працівників; умов регулювання фондів оплати праці та встановлення міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень в оплаті праці; забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків; заборона дискримінації.

Оскільки позовні вимоги вмотивовано протиправною бездіяльністю відповідача у зв`язку з невиконанням визначеного пунктом 2.1.13 Галузевої угоди між ДФС України, Всеукраїнською професійною спілкою працівників органів Державної фіскальної служби та Професійною спілкою працівників митних органів України на 2018-2020 роки, зареєстрованої Міністерством соціальної політики 17.10.2018 за реєстраційним №25, обов`язку щодо включення представників Професійної спілки працівників митних органів України до складу Комісії з реорганізації Державної фіскальної служби, суд дійшов висновку, що фактично протиправна бездіяльність ДФС України полягає у невиконанні умов названої Галузевої угоди, тобто колективного договору.

Правові й організаційні засади функціонування системи заходів з вирішення колективних трудових спорів (конфліктів), здійснення взаємодії сторін соціально-трудових відносин у процесі врегулювання колективних трудових спорів (конфліктів), що виникли між ними, врегульовано Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)».

Встановлені цим Законом норми поширюються на найманих працівників та організації, утворені ними відповідно до законодавства для представництва і захисту їх інтересів, і на роботодавців, організації роботодавців та їх об`єднання.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» колективний трудовий спір (конфлікт) - це розбіжності, що виникли між сторонами соціально-трудових відносин, щодо: встановлення нових або зміни існуючих соціально-економічних умов праці та виробничого побуту; укладення чи зміни колективного договору, угоди; виконання колективного договору, угоди або окремих їх положень; невиконання вимог законодавства про працю.

Сторонами колективного трудового спору на виробничому рівні є наймані працівники (окремі категорії найманих працівників) підприємства, установи, організації чи їх структурних підрозділів або первинна профспілкова чи інша уповноважена найманими працівниками організація та роботодавець (стаття 3 згаданого вище Закону).

Аналіз викладених правових норм дає підстави суду стверджувати, що між ДФС України та Профспілкою існує колективний трудовий спір (конфлікт) у зв`язку з невиконанням умов вищевказаної Галузевої угоди.

При цьому в такому випадку ДФС України стосовно Профспілки, яка представляє інтереси працівників митних органів, виступає не як суб`єкт владних повноважень при здійсненні наданих йому публічно-владних управлінських функцій, а як роботодавець.

За наведених обставин даний спір не можна віднести до публічно-правового спору.

Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» окремо встановлено особливу процедуру розгляду розбіжностей, що виникли між сторонами соціально-трудових (колективних) відносин. Указаним законодавчим актом передбачається примирно-третейська процедура та система організаційних структур із належною компетенцією щодо узгодження інтересів конфліктуючих сторін.

Зокрема, статтею 7 указаного Закону передбачено, що розгляд колективного трудового спору (конфлікту) з питань укладення чи зміни колективного договору, угоди здійснюється примирною комісією, а в разі неприйняття рішення у строки, установлені статтею 9 цього Закону - трудовим арбітражем.

При цьому за статтею 13 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» жодна із сторін колективного трудового спору (конфлікту) не може ухилятися від участі в примирній процедурі і зобов`язані використати для врегулювання колективного трудового спору (конфлікту) всі можливості, не заборонені законодавством.

Судовий порядок розгляду колективних трудових спорів (конфліктів) згаданим Законом передбачено лише в таких випадках: розгляд заяви власника або уповноваженого ним органу про визнання страйку незаконним (стаття 23); розгляд заяви Національної служби посередництва і примирення про вирішення колективного трудового спору (конфлікту) у випадках, передбачених статтею 24 цього Закону, і коли сторонами не враховано рекомендації Національної служби посередництва і примирення щодо вирішення колективного трудового спору (конфлікту) (стаття 25); оскарження профспілками неправомірних дій або бездіяльності посадових осіб, винних у порушенні умов колективного договору чи угоди (частина п`ята статті 20 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»; невиконання роботодавцем обов`язку щодо створення умов діяльності профспілок, регламентованих колективним договором (частини друга, четверта статті 42 Закону України «Про професійні спілки, їхні права та гарантії діяльності».

Колективні трудові спори, на відміну від решти видів спорів, - це спори непозовного провадження між найманими працівниками, трудовим колективом (профспілкою) і власником чи уповноваженим ним органом, в яких йдеться про зіткнення інтересів сторін трудових правовідносин. А тому, до таких спорів застосовується примирно-третейський порядок вирішення, правовий механізм якого визначено Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)».

Така позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 01.10.2019 у справі №916/2721/18, а також в постанові Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №479/58/19.

Отже, даний спір, який не є публічно-правовим, не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а тому відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України провадження у даній справі підлягає закриттю.

Згідно з указаною правовою нормою суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною другою статті 238 КАС України встановлено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Пунктом 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, питання щодо повернення судового збору буде вирішено у разі надходження відповідного клопотання від позивача, яким сплачено судовий збір при зверненні до суду з адміністративним позовом.

Керуючись статтями 238, 241, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України суд -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження в адміністративній справі за позовом Професійної спілки працівників митних органів України до Державної фіскальної служби України.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може буде оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені статтями 295-297 цього Кодексу.

Суддя Т.І. Шейко