Справа № 420/4491/19
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2020-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/4491/19
Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В.В.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Крусяна А.В.,

Яковлєва О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019р. по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМПІДШИБНИК ЛТД" до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2019р. ТОВ "ПРОМПІДШИБНИК ЛТД" звернулося в суд із адміністративним позовом до ГУ ДФС в Одеській області, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 16.07.2019р. за №, №, №.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що у період з 11.06.2019р. по 25.06.2019р. посадовими особами контролюючого органу проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "ПРОМПІДШИПНИК ЛТД" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 1.01.2016р. по 31.12.2018р., валютного законодавства за період з 1.01.2016р. по 31.12.2018р., єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 1.01.2016р. по 31.12.2018р..

За результатами перевірки, 3.07.2019р. ДФС складено Акт перевірки за №1287/15-32-14-01/39146772, у висновках якого встановлено порушення:

- п.44.1, 44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 2 487 030грн., а також зменшено від`ємну значення об`єкта оподаткування у розмірі 131 951грн. (станом на 31.12.2018 року);

- п.198.1, 198.2, 198.3 ст.198 ПК України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість у розмірі 2 789 756грн..

- ст.5 ЗУ «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» за №185/94ВР від 23.09.1994р. із змінами та доповненнями, п.7 розділу ІІІ Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженого Постановою Правління Національного банку України за №281 від 10.08.2005р. із змінами та доповненнями, в частині не перерахування позитивної курсової різниці до бюджету.

На підставі встановлених порушень, 16.07.2019р. ГУ ДФС в Одеській області прийнято податкові повідомлення-рішення:

- за №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "Податок на прибуток приватних підприємств" на загальну суму 3 180 787грн., у тому числі 2 487 030грн. - за податковими зобов`язаннями; 621 757грн. - штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- за №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)" на загальну суму 3 329 175грн., у тому числі 2 663 340грн. - за податковими зобов`язаннями; 665 835грн. - штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- за №, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за звітний період "2018р." на суму 131 951грн..

Позивач не погоджується із вказаним податковими повідомленнями-рішеннями, вважає їх незаконними, протиправними та такими, що підлягають скасування, оскільки ним не допущено порушень податкового законодавства України.

Посилаючись на вказані обставини просив позов задовольнити.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019р. адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області від 16.07.2019р. за №.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області від 16.07.2019р. за №.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області від 16.07.2019р. за №.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС в Одеській області на користь ТОВ "ПРОМПІДШИПНИК ЛТД" судові витрати у розмірі 21 131грн..

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

Сторони були сповіщені про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, проте представником ТОВ "ПРОМПІДШИПНИК ЛТД" подано клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, інші сторони в судове засідання не прибули, про причини неявки не повідомили.

З урахуванням належного сповіщення сторін, судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що висновки викладені в акті перевірки про нереальність господарських операцій не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягає скасуванню.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що у період з 11.06.2019р. по 25.06.2019р. посадовими особами ГУ ДФС в Одеській області проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ «ПРОМПІДШИПНИК ЛТД» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 1.01.2016р. по 31.12.2018р., валютного законодавства за період з 1.01.2016р. по 31.12.2018р., єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 1.01.2016р. по 31.12.2018р..

За результатами перевірки, 3.07.2019р. податковим органом складено акт перевірки за №1287/15-32-14-01/39146772 (а.с.25-91, т.1), у висновках якого встановлено порушення, зокрема:

1) п.44.1, 44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 2 487 030грн., у тому числі:

- 2016р. - 594734грн.;

- 2017р. - 743 342грн.;

- 2018р. - 1 148 954грн., а також зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування у розмірі 131 951грн. (станом на 31.12.2018 року);

2) п.198.1, 198.2, 198.3 ст.198 ПК України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість у розмірі 2 789 756грн.

Не погоджуючись із вказаними висновками акту, позивач звернувся із запереченнями до ГУ ДФС в Одеській області на вказаний акт перевірки (а.с.108-111, т.1).

Проте, ГУ ДФС в Одеській області своїм листом від 12.07.2019р. за №14891/10/15-32-14-01-10 повідомило товариством про те, що висновки акту залишаються без змін, а заперечення - без задоволення (а.с.112-119, т.1).

В подальшому, на підставі встановлених порушень, 16.07.2019р. ГУ ДФС в Одеській області прийнято податкові повідомлення-рішення:

- за №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на прибуток приватних підприємств» на загальну суму 3 180 787грн., у тому числі 2 487 030грн. - за податковими зобов`язаннями; 621 757грн. - штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (а.с.123, т.1);

- за №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» на загальну суму 3 329 175грн., у тому числі 2 663 340грн. - за податковими зобов`язаннями; 665 835грн. - штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (а.с.124, т.1);

- за №, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за звітний період « 2018 рік» на суму 131 951грн. (а.с.125, т.1).

Підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень стали висновки ДФС про те, що надані первинні документи податкового та бухгалтерського обліку не підтверджують реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами: TOB "ЛІМАРК" (код за ), TOB "ВЕГА СІТІ ГРУП" (код за ), TOB "АЛЬФА БІО ЕНЕРДЖІ" (код за ), TOB "АДВАНС АССИСТ" (код за ), TOB "ІВЕРІЯ ПРОМ" (код за ), TOB "ФЛЕШ КОМЕРС" (код за ), TOB "ОЗРІК" (код за ), TOB "БІЗНЕС ЮНІТІ" (код за ), TOB "ПРОМКОНТЕКС" (код за ), TOB "ОРІОН КОМПАНГ (код за ), TOB "БІЗНЕС-БАСТІОН" (код за ), TOB "РИТМПОСТАЧ" (код за ).

Перевіряючи правомірність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх незаконність та скасування, судова колегія виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Податковим Кодексом України, ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Приписами п.п.62.1.3 п.62.1 ст.62 ПК України визначено, що податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють таку сферу правовідносин.

Приписами п.75.1 ст.75 ПК України зазначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Положеннями ст.2 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Крім того, п.2 цієї ж статті визначено, що фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також приписами п.1.2 ст.1, п.2.1 ст.2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України за №88 від 24.05.1995 р., та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5.06.1995р. за №168/704 (зі змінами та доповненнями), відповідно до якого первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Положеннями ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Необхідність підтвердження господарських операцій. Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.1.2. ст.1, п.2.1 ст.2 Положення №88, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Згідно з п.2.4 Положення №88, первинні документи (на паперових і машинолічильних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Пунктом 44.1 ст. 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що Первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Отже, з метою податкового обліку беруться до уваги лише ті документи, що складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Підставами для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень став сумнів податкового органу стосовно господарських операцій між ТОВ " ПРОМПІДШИПНИК ЛТД" та його контрагентами: TOB "ЛІМАРК" (код за ), TOB "ВЕГА СІТІ ГРУП" (код за ), TOB "АЛЬФА БІО ЕНЕРДЖІ" (код за ), TOB "АДВАНС АССИСТ" (код за ), TOB "ІВЕРІЯ ПРОМ" (код за ), TOB "ФЛЕШ КОМЕРС" (код за ), TOB "ОЗРІК" (код за ), TOB "БІЗНЕС ЮНІТІ" (код за ), TOB "ПРОМКОНТЕКС" (код за ), TOB "ОРІОН КОМПАНГ (код за ), TOB "БІЗНЕС-БАСТІОН" (код за ), TOB "РИТМПОСТАЧ" (код за ).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що між позивачем та вищезазначеними підприємствами укладено ряд договорів купівлі-продажу товарів.

Досліджуючи вказані господарські операції, судова колегія зазначає, що в матеріалах справи наявні первинні документи (належним чином засвідчені їх копії), які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами, а саме: договори купівлі-продажу, накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні, банківські відомості по рахунку, оборотно-сальдові відомості по рахунку 631, податкові декларації, квитанції про реєстрацію податкових накладних в ЄРПН (а.с.133-255, т.1; а.с.1-188, 226-252, т.2; т.3; т.4; т.5; т.6).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що реальність здійснення господарської операції повинна досліджуватися на підставі первинних документів, складених за результатами таких операцій та не може ґрунтуватися виключно на отриманій податковій інформації з баз даних податкового органу.

Також, судова колегія зазначає, що не підтвердження операцій за ланцюгом постачання, відсутність основних засобів у контрагента, так само як і податкова інформація про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.

До того ж, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами.

Відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.07.2019р. у справі за №808/109/18.

Аналізуючи вищевказане, апеляційний суд вважає, що в матеріалах справи наявні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами. Зазначені документи складені за результатами проведених операцій та з дотриманням вимог діючого на момент виникнення правовідносин законодавства і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою.

Тобто, фактичні обставини об`єктивно засвідчують правомірність формування позивачем податкового кредиту на підставі первинних документів, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин, що дало право позивачу включити дані суми до витрат та податкового кредиту.

Отже, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що господарські операції між позивачем та його контрагентами мали реальний характер, діяльність позивача була спрямована на отримання економічної вигоди від підприємницької діяльності, що зумовлює хибність висновків податкового органу про вчинення платником податків порушень податкового законодавства, а відтак, вони не можуть бути покладені в основу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Окрім того, окремі дефекти первинних документів бухгалтерського та податкового обліку не можуть слугувати підставою для висновків податкового органу про нереальність господарської операції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 7.11.2019р. по справі за №2а-5959/12/1470.

Що стосується посилань податкового органу на порушення кримінальних проваджень відносно контрагентів позивача, як на підставу визнання фіктивними господарських операцій позивача з даним контрагентом та, як результат, неможливість включення фінансових витрат за здійсненими господарськими операціями з даним контрагентом, то судова колегія вважає такі посилання помилковими, оскільки сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами. Вироків суду ГУ ДФС відносно контрагентів позивача до суду не надано.

Окрім того, під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018р. по справі за №816/809/17, від 5.03.2012р. по справі за №21-421а11 та від 22.09.2015р. по справі №810/5645/14.

Також, судова колегія зазначає, що чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`я зань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Товари ство не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`я зань, адже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових право відносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотримання його постачальниками правил оподаткування, а саме: платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податко вих зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності за мкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій Позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Підприємство не зобов`язане мати власні основні засоби, нерухоме майно, обла днання, навіть персонал, оскільки майно можна взяти в оренду, персонал залучати шляхом, наприклад, укладання договору підряду.

Платник податків, який сумлінно придбав товар в особи, що порушує вимоги подат кового законодавства, не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, як що він здійснював реальну господарську операцію та не знав про «дефекти» правового статусу свого контрагента.

Аналогічний висновок викладений у постанову Верховного суду України від 9.09.2008р. (в ЄДРСР №2362425), постанову Верховного суду від 23.01.2018р. по справі за №К/9901/466/18 (2а-6686/12/1470), від 29.03.2019р. по справі №808/3412/16.

Окрім того, вказаний підхід до вирішення податкових конфліктів відображений у судових рішен нях Європейського суду. У рішенні в справі «Інтерсплав» проти України» та абсолютно однозначно визначено, що платника податків може бути притягнено до відповідальності за зловживання у сфері оподаткування тільки в тому випадку, якщо доведена його безпо середня залученість у ці зловживання. А у справі «Булвес проти Болгарії» (заява №5991/03), відповідно до п.714 якого, визначено, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчас ного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею.

При вирішення податкових спорів, слід виходити із презумпції добросовісності пла тника, яка презюмує економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника..

Подання платником податку до контролюючого органу усіх належним чином офор млених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отри мання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких до кументах.

Слід зазначити, що недобросовісність платника має бути встановлена безумов ними та однозначно розтлумаченими доказами, водночас такі докази податковим органом в акті перевірки не наведено та реальність виконання господарських опера цій не спростовано, як і не зазначено жодних належних доказів на підтвердження того, що визначені умовами договорів не виконано.

В акті перевірки не наведено факти, які б безспірно підтверджували недобросо вісність саме позивача, як платника податків та/або свідчили про його обізнаність щодо протиправного характеру діяльності своїх контрагентів.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення адміністративного позову ТОВ "ПРОМПІДШИБНИК ЛТД" та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскільки позивачем надано усі необхідні документи, які підтверджують факт здійснення господарських операцій із контрагентами TOB "ЛІМАРК" (код за ), TOB "ВЕГА СІТІ ГРУП" (код за ), TOB "АЛЬФА БІО ЕНЕРДЖІ" (код за ), TOB "АДВАНС АССИСТ" (код за ), TOB "ІВЕРІЯ ПРОМ" (код за ), TOB "ФЛЕШ КОМЕРС" (код за ), TOB "ОЗРІК" (код за ), TOB "БІЗНЕС ЮНІТІ" (код за ), TOB "ПРОМКОНТЕКС" (код за ), TOB "ОРІОН КОМПАНГ (код за ), TOB "БІЗНЕС-БАСТІОН" (код за ), TOB "РИТМПОСТАЧ" (код за ), а податковим органом не доведено протилежне.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що постанова суду ухвалена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

Також, судова колегія вважає за необхідне стягнути відстрочений судовий збір з апелянтів у солідарному розмірі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,316 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Одеській області - залишити без задоволення

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019р. - залишити без змін.

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області (65044, м.Одеса, вул.Семінарська, 5, ) на користь Держави (отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (ЄДРПОУ) 37993473; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача UA90 26001; код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір у розмірі 28 815грн..

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв