Справа № 160/1027/20
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2020-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2020 року Справа № 160/1027/20
27.01.2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстратор» Нікітіної Юлії Володимирівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, в якому просять:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Також, даною ухвалою залучено до участі у розгляді справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Київську місцеву прокуратуру №4.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, а третім особам пояснень на позов.
Відповідач заяви про визнання позову чи відзив на позовну заяву в строки, передбачені статтею 261 Кодексу адміністративного судочинства України, до суду не надав, про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження повідомлявся належним чином шляхом направлення ухвали про відкриття провадження в адміністративній справі рекомендованою кореспонденцією. Однак 26.02.2020 року до суду повернувся конверт із відміткою поштового відділення "неправильно зазначена адреса одержувача".
Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 251 КАС України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
При цьому, згідно із ч. 11 ст. 126 КАС України, у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.
Отже, відповідач вважається таким, що була належним чином повідомлена про розгляд справи.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
11.03.2020 року на адресу суду надійшли письмові пояснення третьої особи - Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в яких зазначено, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 29.12.2015 року №2791/5 «Про затвердження змін до положень про територіальні органи Міністерства юстиції України в частині реалізації повноважень у сфері державної реєстрації», Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві виконання функцій і повноважень у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснювалось до 30.04.2016 року. Отже, після 30.04.2016 року Головне територіальне управління юстиції у м. Києві не має повноважень щодо вчинення будь-яких реєстраційних дій.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками квартири, загальною площею 46,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності НОМЕР_7 від 23.10.2008 року.
Вважаючи дії державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстратор» Нікітіної Юлії Володимирівни щодо накладення обтяження (арешту) на все нерухоме майно з забороною вчинення будь-яких реєстраційних дій та прийняті відповідно рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивачі звернулися з даним позовом до суду.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.
Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначає Закон України від 01.07.2004 року №1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
За визначенням ст. 2 Закону № 1952-IV, обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.
Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону № 1952-IV, державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV, державній реєстрації прав підлягають, зокрема, заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 1952-IV, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:
- прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;
- виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;
- встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;
- перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;
- прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);
- відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;
- формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;
- видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.
Згідно із ч. 1 ст. 22 Закону № 1952-IV, документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону № 1952-IV, державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі:
1) рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили;
2) рішення державного виконавця, приватного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно;
3) визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна;
4) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду;
5) договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дубліката;
6) закону, яким встановлено заборону користування та/або розпорядження нерухомим майном;
7) інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.
Системний аналіз наведених правових норм свідчить про те, що відповідне рішення суду про накладення арешту на нерухоме майно є підставою для проведення державної реєстрації обтяжень.
Також, повідомлено, що в електронній системі документообіг суду «Д-3» відсутні дані щодо постановлення Дніпровським районним судом м. Києва ухвали про накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
До того ж, відповідно до листів Київської місцевої прокуратури №4, копії яких наявні в матеріалах справи, остання не зверталась до КП «Реєстратор» м. Київ з метою накладення арешту на все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , із забороною вчинення будь-яких реєстраційних дій.
Отже, матеріалами справи підтверджено, що рішення Дніпровським районним судом м. Києва про накладення арешту на все нерухоме майно, що належить позивачам, не виносилось.
Таким чином, суд дійшов висновку, що реєстраційний запис про арешт майна позивачів внесений безпідставно, необґрунтовано та без будь-якого документального підтвердження.
Частиною ч. 2 ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Разом з тим, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на якого покладено тягар доказування, не надав суду будь-яких доказів на підтвердження підстав для прийняття оскаржуваного рішення, у зв`язку з чим останнім не доведено підстав для його винесення.
Згідно положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Положеннями ст. 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Як встановлено судом під час судового розгляду, жодних правових підстав для арешту майна, власником якого є позивачі, матеріали справи не містять.
Суд зазначає, що предметом спору в цій справі є правомірність/протиправність вчинення реєстраційних дій з державної реєстрації речового права, за наявності в Державному реєстрі прав запису про державну реєстрацію обтяження (арешту) на нерухоме майно.
При цьому, при вирішенні спору суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 23.05.2018 року у справі №815/4618/16 (провадження №11-452апп18) про те, що оскільки позовні вимоги ґрунтуються на протиправності дій державного реєстратора, як суб`єкта, наділеного законом владними функціями приймати рішення про реєстрацію речових прав та їх обтяжень, у зв`язку з невиконанням ним обов`язку щодо перевірки поданих для цього документів та наявності в особи, яка звернулася за державною реєстрацією, обтяження речових прав на нерухоме майно, то в даній справі спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення та дії державного реєстратора, який, на думку позивачів, вийшов за межі своїх владних повноважень, прийнявши рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо обтяження (арешту) всього нерухомого майна з забороною вчинення будь-яких реєстраційних дій, що належить позивачам.
За таких обставин, суд вважає, що у межах спірних правовідносин спір про право відсутній і досліджується виключно правомірність рішення державного реєстратора, як суб`єкта владних повноважень.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 2522,40 грн. підлягає стягненню на користь позивачів за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Визнати протиправними дії державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстратор» Нікітіної Юлії Володимирівни щодо державної реєстрації обтяжень у вигляді арешту на все нерухоме майно, належне ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з забороною вчинення будь-яких реєстраційних дій.
Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстратор» Нікітіної Юлії Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45894817 від 11.03.2019 р. 18:35:56, яким була здійсненна реєстраційна дія щодо обтяження (арешту) всього нерухомого майна з забороною вчинення будь-яких реєстраційних дій, яке належить ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 .
Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстратор» ОСОБА_7 Юлії Володимирівни витрати зі сплати судового збору у сумі 840,80 грн.
Стягнути на користь ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_8 ) за рахунок бюджетних асигнувань державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстратор» Нікітіної Юлії Володимирівни витрати зі сплати судового збору у сумі 840,80 грн.
Стягнути на користь ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_9 ) за рахунок бюджетних асигнувань державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстратор» Нікітіної Юлії Володимирівни витрати зі сплати судового збору у сумі 840,80 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник