Справа № 540/810/20
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2020-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 р. м. ХерсонСправа № 540/810/20

Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Дубровної В.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області про визнання протиправним та скасування розпорядження від 22.07.2005 р. № 602,

встановив:

I. Зміст позовних вимог

27 березня 2020 року ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області (далі - відповідач, Білозерська РДА), у якому просить визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області від 22.07.2005 року № 602 "Про припинення права користування та вилучення земельної ділянки".

II. Позиція позивача та відповідача

Вказані вимоги позивач обґрунтовує обставинами, викладеними у позові, які полягають у тому, що згідно Державного акту на право постійного користування землею серії ХС-ІІ-6-97 №003332, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 97 від 17.08.1995 р., він набув право постійного користування земельною ділянкою площею 8,4 га в адміністративних межах Кізомиської сільської ради Білозерського району Херсонської області для ведення фермерського (селянського) господарства. Однак, з листа ГУ Держгеокадастру у Херсонській області від 07.10.2019 р. №М-665/0-474/6-19 позивачу стало відомо, що розпорядженням голови Білозерської РДА Херсонської області від 22.07.2005 р. № 602 "Про припинення права користування та вилучення земельної ділянки" припинено право позивача на постійне користування частиною вказаної вище земельної ділянки. Позивач вважає вказане розпорядження протиправним, оскільки воно винесено з підстав, не передбачених ст. 141 Земельного кодексу України, та порушує визначене ст. 13 Конституції України право позивача на користування природними об`єктами права власності.

26.05.2020 р. відповідачем в електронній формі надано суду відзив на позов, яким при прийнятті рішення у даній судовій справі покладається на розсуд суду. При цьому, відповідач зазначає, що оскаржуване розпорядження голови районної державної адміністрації від 22 липня 2005 року № 602 "Про припинення права користування та вилучення земельної ділянки" ніяк не впливає на право користування земельною ділянкою позивача, оскільки судового рішення щодо вилучення земельної ділянки відповідно до прийнятого районною державною адміністрацією розпорядження від 22 липня 2005 року № 602 не приймалось та зміни до Державного акта на право постійного користування землею не вносились. Крім того, вважає, що ОСОБА_1 має захистити свої порушені права шляхом подання позову про визнання дій посадової особи органу Держгеокадастру незаконними, оскільки фактичною підставою для звернення до суду про скасування розпорядження голови районної державної адміністрації від 22 липня 2005 року № 602 стали протиправні, на думку позивача, дії державного реєстратора Сафонової Т.В.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 27.02.2020 року у справі № 648/581/20 відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області від 22 липня 2005 року за № 602 "Про припинення права користування та вилучення земельної ділянки" з підстав підсудності даного позову в порядку КАС України Херсонському окружному адміністративному суду, як публічно-правового спору із суб`єктом владних повноважень.

Ухвалою суду від 17.04.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи відповідно до ст. 262 КАС України.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

При цьому, суд приймає до уваги положення постанови КМ України від 20.05.2020 року № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів", якою установлено з 22 травня 2020 р. до 22 червня 2020 р. із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Крім того, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30.03.2020 № 540-IX, який набрав чинності 02.04.2020 р., розділ VI "Прикінцеві положення" КАС України доповнено пунктом 3 яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки, зокрема щодо розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження тощо продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Отже, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки, встановлені КАС України, продовжуються на строк дії такого карантину.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи заяв або клопотань учасників справи щодо неможливості розгляду справи через запровадження на усій території України карантину, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі документами.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

26 травня 1995 року на підставі рішення Білозерської районної ради народних депутатів Білозерського району Херсонської області від 26 травня 1995 року № 45 громадянину ОСОБА_1 надано у постійне користування земельну ділянку площею 8,4 гектарів, яка розташована на території Кізомиської сільської ради, для ведення фермерського (селянського) господарства, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею (II - ХС №003332 від 17.08.1995р.), який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 97.

22.07.2005 р. розпорядженням голови Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області № 602 відповідно до припису прокурора Білозерського району молодшого радника юстиції Грищука Р.В. від 03.06.2005 р. № 5/160-01, рішення постійно діючої комісії з розгляду та врегулювання земельних відносин від 07 липня 2005 року, статті 17, пункту 12 розділу Х Земельного кодексу України, припинено право постійного користування та вилучено земельну ділянку площею 4,1 га (порушені землі) із землекористування голови фермерського господарства "Лотос" ОСОБА_1 на території Кізомиської сільської ради у зв`язку з відміною розпорядження голови районної ради народних депутатів від 06.07.1995 року № 178-р.

07.10.2019 р. Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області листом за № М-665/0-474/6-19 поінформувало ОСОБА_1 про результати розгляду його скарги від 26.09.2019 р., яким серед іншого, надало відомості та копію розпорядження голови Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області від 22.07.2005 року №602 "Про припинення права користування та вилучення земельної ділянки".

Вважаючи вказане розпорядження відповідача протиправним, а своє право на користування земельною ділянкою порушеним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

V. Норми права, які застосував суд

Статтею 144 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Відповідно до Конституції України систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України " Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 р. № 280/97-ВР ( далі - Закон № 280/97-ВР.

Відповідно до вимог ч. 10 ст. 59 цього Закону акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно з ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають, зокрема, підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності.

Частиною 2 ст. 95 ЗК України встановлено, що порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Конституція України, таким чином, надає громадянам право безпосередньо звертатися до суду із скаргою на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до п. 1, 2, ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, у тому числі на виконання делегованих повноважень, і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною цих функцій.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

VI. Оцінка суду

Аналіз вищезазначених законодавчих норм свідчить про те, що порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

При цьому, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Разом з тим, сама собою участь у спорі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, або їхніх службових чи посадових осіб не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції, оскільки під час визначення предметної юрисдикції справ суд виходить із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Отже, публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відповідно до частини 6 статі 13 Закону " Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Частиною 5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, при вирішення питання щодо юрисдикції спору, який є предметом розгляду у даній справі, суд застосовує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 05.11.2019 року у справі № 906/392/18 за позовом Попільнянського кооперативного ринку до Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області про визнання недійсним її рішення від 27 березня 2018 року № 502, яким припинено право постійного користування земельною ділянкою площею 0,4061 га, що розташована за адресою: вул . Героїв Майдану, смт Попільня Житомирської обл., який полягає у тому, що " якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхньої посадової або службової особи, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів у відповідності до положень статті 21 ЦК України. У справі, яка розглядається, Кооперативний ринок оскаржує рішення Ради щодо припинення права користування земельною ділянкою, яке, на його думку, порушує його право як землекористувача, набуте на підставі державного акта, припиняючи це право всупереч положенням чинного законодавства. Отже, цей спір зумовлений порушенням прав юридичної особи на нерухоме майно - земельну ділянку правовим актом індивідуальної дії відповідача, і позов спрямований на відновлення права особи на це майно у спосіб, визначений позивачем. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що суди попередніх інстанцій правильно визначили характер спірних правовідносин у цій справі та дійшли обґрунтованого висновку щодо розгляду спору в порядку господарського судочинства, а тому доводи касаційної скарги в частині того, що спір у цій справі підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, є безпідставними. ( п. 7.12- 7.15. постанови).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позов у цій справі подано на захист порушеного права постійного землекористування позивача, набуте на підставі державного акта від 17.08.1995 р. № 97, через його незгоду з волевиявленням власника про припинення правовідносин із землекористування.

Зазначене унеможливлює оцінку правовідносин сторін у цій справі як таких, що ґрунтуються на управлінських чи контролюючих функціях однієї сторони стосовно іншої, а отже, ця справа не має визначених КАС ознак адміністративного позову.

Аналогічна правова позиція також висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 807/73/15.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

VII. Висновок суду

З огляду на вказані обставини, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, які є предметом розгляду у даній справі, носять приватноправовий, а не публічно-правовий характер, що узгоджується зі сталою судовою практикою Верховного Суду при вирішенні аналогічних спірних правовідносин, а тому розгляд даної справи не належить здійснювати за правилами адміністративного судочинства.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 239 цього Кодексу, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

З огляду на суб`єктний склад сторін та сутність спору суд дійшов висновку про те, що дані спірні правовідносини мають вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини, практика якого в силу вимог статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є обов`язковою до застосування, у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що "право на суд" та "право на доступ до суду" не є абсолютними. Права можуть бути обмежені, але лише таким способом та до такої міри, що не порушують зміст цих прав (пункт 59 рішення "Де Жуфр де ла Прадель проти Франції", пункт 28 рішення "Станєв проти Болгарії"). Тобто, реалізація права на суд однією зі сторін спору має відбуватись таким чином, щоб не порушувати права іншої сторони".

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 р. у справі Zand v. Austria вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 238, 241, 248 КАС України, суд -

ухвалив:

Закрити провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області про визнання протиправним та скасування розпорядження від 22.07.2005 р. № 602.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даного спору віднесено до суду загальної юрисдикції та повторне звернення до адміністративного суду зі спором між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня складання повного судового рішення, але не пізніше 15-денного строку з дня закінчення карантину. При цьому, відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомукаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання суддею.

Суддя В.А. Дубровна

кат. 109020100