Справа № 640/20918/19
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2020-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2020 року м. Київ №640/20918/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Національного агентства з питань запобігання корупції
провизнання протиправним та скасування рішення

встановив:

До Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції (далі також - відповідач, НАЗК), в якому просив суд визнати протиправними та скасувати рішення НАЗК від 11.10.2019:

- №3356 «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , народним депутатом України;

- №3357 «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , народним депутатом України»;

- №3358 «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , народним депутатом України».

Ухвалою суду від 04.11.2019 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків.

Ухвалою суду від 05.11.2019 заяву представника позивача про забезпечення позову до подання позовної заяви повернуто заявнику без розгляду.

Ухвалою суду від 07.11.2019 відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 11.11.2019 задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову та зупинено дію оскаржуваних рішень НАЗК від 11.10.2019 №3356, №3357 та №3358 до набрання законної сили рішенням у даній справі.

Ухвалою суду від 02.12.2019 відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав на протиправність оскаржуваних рішень з огляду на їх ухвалення з порушенням установлених законодавством строків для їх прийняття.

Так, позивач вказав, що відповідно до приписів розділу ІІІ Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням НАЗК від 10.02.2017 №56, повна перевірка декларації за цим Порядком здійснюється упродовж 60 календарних днів з дня прийняття Рішення про проведення перевірки. У разі необхідності строки проведення повної перевірки декларації можуть бути продовжені, але не більше ніж на сукупний строк у 30 календарних днів. Рішення про продовження повної перевірки декларації приймається Національним агентством у випадку неотримання відповідей та/або інформації по суті, необхідних для проведення повної перевірки декларації, у відповідь на запити (листи) Національного агентства до: державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань; суб`єкта декларування з проханням надати пояснення щодо відомостей, зазначених у декларації.

Рішення про проведення повної перевірки позивача прийняте відповідачем 21.01.2019, рішенням про продовження його повної перевірки - 22.03.2019. Рішення про результати перевірки прийняті відповідачем 11.10.2019, тобто після сплину більш як 5 місяців після закінчення строку проведення перевірки.

При цьому відповідач для своєчасного прийняття оскаржуваних рішень мав повний обсяг необхідної інформації у відповідь на надіслані ним запити щодо перевірки достовірні вказаних позивачем у декларації відомостей. Рішення про зупинення ним проведення згаданої перевірки з підстав, визначених законом, не приймалися.

Таким чином, основною підставою для визнаннями протиправними та скасування оскаржуваних рішень відповідача є порушення відповідачем строків прийняття таких рішень, тобто поза межами термінів, визначених законодавством, проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив відмовити в її задоволенні з огляду на необґрунтованість позовних вимог, стверджуючи, що Порядком проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженим рішенням НАЗК від 10.02.2017 №56, не встановлено строк для прийняття рішення про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, тобто не передбачено обов`язку НАЗК щодо прийняття рішення про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування упродовж 60 або 90 днів з моменту прийняття рішення про проведення такої перевірки.

Оскаржувані рішення, згідно з доводами відповідача, прийняті протягом розумного строку з урахуванням правової та фактичної складності справи, на підставі вимог законодавства з урахуванням строку, необхідного для ретельної підготовки матеріалів повної перевірки, обсяги яких був вкрай великим.

При цьому відповідач вказав на те, що поняття «розумний строк» є оціночним поняттям та зазначив, що у пункті 8 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 120, частини шостої статті 234, частини третьої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора) вказано на оцінний характер юридичної категорії, тобто її визначення в кожному конкретному випадку з огляду на сукупність усіх обставин і складність справи.

Крім того, відповідач вказав на рішення Європейського суду з прав людини у справах «Бараона проти Португалії», «Міласі проти Італії», де названий Суд встановив, що категорія «розумність» діє в ракурсі доцільності тривалості з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критерію комплексності справи (в аспекті оцінки її складності з урахуванням обставин і фактів, що ґрунтуються на праві) і тягнуть юридичні наслідки), поведінки позивача та суб`єктів владних повноважень.

В даному ж випадку, згідно з доводами відповідача, позивачем не наведено жодних обґрунтувань щодо впливу строку прийняття рішень на його становище.

Оскаржувані рішення відповідача не створюють для позивача негативних наслідків, в тому числі у вигляді притягнення до відповідальності - адміністративної чи кримінальної, а навпаки, створюють для нього можливість подання декларацій за 2015, 2016 та 2017 роки з достовірними відомостями, зважаючи на допущені позивачем помилки при їх заповненні. Відтак, оскаржуваними рішеннями НАЗК не порушені права та інтереси позивача, що є підставою для відмови у задоволенні його позовних вимог.

Водночас, відповідач вказує на те, що:

- твердження позивача про порушення відповідачем визначених пунктом 14 розділу ІІІ вищевказаного Порядку строків проведення повної перевірки поданих ним декларацій не відповідає дійсності, оскільки відповідач не порушував указану правову норму, якою визначено порядок та умови перевірки НАЗК конфлікту інтересів під час повної перевірки декларацій;

- позовна заява обґрунтована пунктом 6 згаданого Порядку, зміст якого, викладений позивачем, не відповідає дійсному змісту цього пункту, що також свідчить про необґрунтованість позовних вимог.

Ознайомившись із доводами сторін, оцінивши надані ними докази, суд встановив таке.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, зокрема, станом на 2015-2019 роки був народним депутатом України.

Відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», народні депутати України, поміж іншого, є суб`єктами, на яких поширюються дія цього Закону,

Згідно з частиною першою Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Таким чином, посада народного депутата України підпадає під дію Закону України «Про запобігання корупції», що покладає на позивача обов`язок подачі декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Позивач як особа уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування на виконання вимог вищевказаного Закону шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції подав такі декларації:

1) щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2015 рік (виправлену);

2) щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік (виправлену);

3) щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік (виправлену).

Згідно з рішенням НАЗК від 21.01.2019 №112 «Про проведення повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» розпочато повну перевірку поданих ОСОБА_1 декларацій за 2015 (виправленої), за 2016 (виправленої), за 2017 рік (виправленої).

Рішенням НАЗК від 22.03.2019 №825 «Про продовження строку повної перевірки декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» продовжено строк повної перевірки поданих ОСОБА_1 декларацій на 30 календарних днів до 23.04.2019 включно.

11.10.2019 НАЗК прийняло рішення №3356 «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , народним депутатом України» (далі - рішення НАЗК від 11.10.2019 року №3356), відповідно до якого:

- суб`єкт декларування при складанні та поданні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік зазначив недостовірні відомості про зареєстроване місце проживання, свою посаду, податковий номер члена сім`ї (сина), своє право власності, дату набуття права, вартість на дату набуття, місцезнаходження щодо об`єктів нерухомості, які належать йому на праві власності та користування, дату набуття права, реєстраційний номер, загальну площу щодо об`єктів нерухомості, які належать члену сім`ї (дружині) на праві власності, дати набуття права, номінальну вартість, кількість цінних паперів, які належать йому на праві власності, грошове вираження своєї частки у загальному статутному капіталі підприємства, наявність у нього нематеріальних активів, джерела отриманих ним доходів, розмір та валюту активу та не зазначив відомості про об`єкти нерухомого майна, які на будь-якому праві використовували члени сім`ї (дочка, син) для проживання на кінець звітного року, всіх співвласників об`єкта нерухомості, який належить на праві спільної власності членам сім`ї, об`єкт нерухомості, який належить на праві спільної власності членам сім`ї, об`єкт нерухомості, який належить на іншому праві користування члену сім`ї (дружині), наявність у нього корпоративних прав, юридичні особи, кінцевим бенефіціарним власником (контролером) яких він являється, доходи членів сім`ї, правочини, на підставі яких у нього припинилося право власності на майно, чим не дотримав вимоги пунктів 1, 2, 4, 5, 5-1, 6, 7, 8, 10 частини першої статті 46 Закону України «Про запобігання корупції»;

- суб`єкт декларування не зазначив відомості про дату набуття права власності на земельну ділянку (кадастровий номер :05:006:0307), що належить члену сім`ї (дружині), що підлягають відображенню відповідно до пункту 2 частини першої статті 46 Закону;

- суб`єкт декларування подав недостовірні відомості у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, які відрізняються від достовірних на суму понад 250 прожиткових мінімумів, що свідчить про наявність в діях суб`єкта декларування ознак кримінального правопорушення, передбаченого статтею 366-1 Кримінального кодексу України;

- точність оцінки задекларованих активів не відповідає даним, отриманим з наявних джерел, в частині відображення відомостей про номінальну вартість акцій, які належать йому на праві власності;

- наявності конфлікту інтересів не встановлено. Правові підстави для встановлення ознак незаконного збагачення відсутні.

- доручено уповноваженій особі - головному спеціалісту відділу аналітичної та роз`яснювальної роботи Департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу життя Мартиненку Г.В. повідомити суб`єкта декларування ОСОБА_1 про прийняте рішення та вжити заходів для створення в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання держави або місцевого самоврядування можливості подання ним декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік з достовірними відомостями.

11.10.2019 НАЗК прийняло рішення №3357 «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , народним депутатом України» (далі - рішення НАЗК від 11.10.2019 №3357), відповідно до якого:

- суб`єкт декларування при поданні виправленої декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік зазначив недостовірні відомості про: категорію своєї посади; члена сім`ї (сина); дату набуття права власності на об`єкт нерухомості; своє право власності на користування об`єктом нерухомості; вартість об`єкта нерухомості, який належить йому на праві власності; дату набуття права, номінальну вартість та кількість цінних паперів, які належать йому на праві власності; грошове вираження своєї частки загального статутного капіталу підприємства; юридичні особи, кінцевим бенефіціарним власником (контролером) яких він являється; отриманого ним доходу; валюту грошових коштів розміщеного в установі банку, чим не дотримав вимоги пунктів 1, 2, 4, 5, 5-1, 6, 7, 8 частини першої статті 46 Закону України «Про запобігання корупції»;

- суб`єкт декларування подав недостовірні відомості у декларації, що відрізняються від достовірних на суму понад 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб;

- у діях суб`єкта декларування вбачаються ознаки правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого статтею 366-1 Кримінального кодексу України;

- суб`єктом декларування не дотримано вимог частини п`ятої статті 46 Закону України «Про запобігання корупції» при визначенні номінальної вартості цінних паперів, які йому належали;

- наявності конфлікту інтересів не встановлено;

- правові підстави для встановлення ознак незаконного збагачення відсутні;

- доручено уповноваженій особі - головному спеціалісту відділу проведення повних перевірок Департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу життя ОСОБА_2 повідомити суб`єкта декларування ОСОБА_1 про прийняте рішення та вжити заходів для створення в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, можливості подання ним декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік з достовірними відомостями.

11.10.2019 НАЗК прийняло рішення №3358 «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , народним депутатом України» (далі - рішення НАЗК від 11.10.2019 №3358), відповідно до якого:

- суб`єкт декларування при складанні та поданні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік зазначив недостовірні відомості стосовно своєї посади, а також про: члена своєї сім`ї (сина), дату набуття ним права власності на об`єкт нерухомості, своє право власності та користування об`єктами нерухомості, вартість об`єкта нерухомості, який належить йому на праві власності , ідентифікаційні номери транспортних засобі, які належать йому на праві власності, дати набуття права, номінальну вартість та кількість цінних паперів, які належать йому на праві власності, грошове вираження своїх часток у загальному статутному капіталі підприємств, юридичні особи, кінцевим бенефіціарним власником (контролером) яких він являється, отримані ним доходи; валюту грошових активів, розміщених ним на банківських рахунках, розмір своїх видатків, не вказавши відомості про: об`єкти нерухомості, які належать йому на праві користування, наявність у нього корпоративних прав, своє фінансове зобов`язання, вчинені ним правочини, на підставі яких ним набуто право на частки у загальному статутному капіталі підприємств, а також свої видатки, розмір кожного з яких перевищив 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня поточного року, благодійний фонд, засновником якого являвся на кінець звітного періоду, чим не дотримав вимоги пунктів 1, 2, підпункту «б» пункту 3, 4, 5, 5-1, 7, 8, 9, 10, 12 частини першої статті 46 Закону України «Про запобігання корупції»;

- недостовірні відомості відрізняються від достовірних на суму, що перевищує 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб;

- у діях суб`єкта декларування вбачаються ознаки правопорушення, передбаченого статтею 366-1 Кримінального кодексу України;

- суб`єктом декларування не дотримано вимог частини п`ятої статті 46 Закону України «Про запобігання корупції» в частині зазначення відомостей про номінальну вартість акцій, які належать йому на праві власності;

- наявності конфлікту інтересів не встановлено;

- правові підстави для встановлення ознак незаконного збагачення відсутні;

- доручено уповноваженій особі - заступнику керівника відділу проведення повних перевірок Департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу життя Куліковій Ю.В. повідомити суб`єкта декларування ОСОБА_1 про прийняте рішення та вжити заходів для створення в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, можливості подання ним декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік з достовірними відомостями.

Не погоджуючись із такими рішеннями, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить із такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою та четвертою статті 4 Закону України «Про запобігання корупції» Національне агентство з питань запобігання корупції є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Правову основу діяльності Національного агентства становлять Конституція, міжнародні договори, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, цей та інші закони України, а також прийняті відповідно до них інші нормативно-правові акти.

Частиною першою статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Згідно з частиною першою статті 50 Закону України «Про запобігання корупції» повна перевірка декларації полягає у з`ясуванні достовірності задекларованих відомостей, точності оцінки задекларованих активів, перевірці на наявність конфлікту інтересів та ознак незаконного збагачення і може здійснюватися у період здійснення суб`єктом декларування діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності.

Обов`язковій повній перевірці підлягають декларації службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, суб`єктів декларування, які займають посади, пов`язані з високим рівнем корупційних ризиків, перелік яких затверджується Національним агентством.

Обов`язковій повній перевірці також підлягають декларації, подані іншими суб`єктами декларування, у разі виявлення у них невідповідностей за результатами логічного та арифметичного контролю.

Національне агентство проводить повну перевірку декларації, а також самостійно проводить повну перевірку інформації, яка підлягає відображенню в декларації, щодо членів сім`ї суб`єкта декларування у випадках, передбачених частиною сьомою статті 46 цього Закону.

Національне агентство проводить перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей.

Механізм проведення НАЗК контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (декларація), відповідно до статей 48 та 50 Закону України «Про запобігання корупції» визначено Порядком проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», затвердженим рішенням НАЗК від 10.02.2017 №56.

Так, згідно з пунктом 3 розділу І Порядку №56 контроль та повна перевірка декларації здійснюються за принципами: верховенства права; рівності та гарантування прав і законних інтересів усіх суб`єктів декларування; об`єктивності, неупередженості та безсторонності рішень і дій Національного агентства, уповноважених ним осіб; достовірності і повноти інформації, що використовується Національним агентством, правомірності одержання та використання такої інформації; неприпустимості свавільного втручання у сферу особистого життя суб`єкта декларування, окрім як у межах та у спосіб, що передбачені Законом; гарантування права на судовий захист суб`єктів декларування.

Усі передбачені цим Порядком заходи контролю та повної перевірки декларацій повинні відповідати вказаним у цьому пункті принципам.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Порядку №56 повна перевірка декларації може проводитися у період здійснення суб`єктом декларування діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності і полягає у: з`ясуванні достовірності задекларованих відомостей; з`ясуванні точності оцінки задекларованих активів; перевірці на наявність конфлікту інтересів; перевірці на наявність ознак незаконного збагачення.

Пунктом 4 розділу ІІІ Порядку №56 визначено, що НАЗК під час проведення повної перевірки декларації проводить перевірку всіх відомостей, які підлягають декларуванню відповідно до статті 46 Закону.

Згідно з пунктом 6 розділу ІІІ Порядку №56 під час повної перевірки декларацій НАЗК використовує такі джерела інформації:

1) відомості, отримані з реєстрів, баз даних, інших інформаційно-телекомунікаційних систем державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, а також відомості з реєстрів, баз даних іноземних держав, що можуть містити інформацію, яка має відображатись у декларації;

2) відомості, надані суб`єктом декларування, стосовно якого проводиться перевірка, з власної ініціативи чи за запитом Національного агентства щодо документального підтвердження або пояснення зазначених у декларації відомостей;

3) відомості, що надходять (отримані) від державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань, а також від державних та інших компетентних органів влади іноземних держав;

4) відомості із засобів масової інформації, мережі Інтернет, які стосуються конкретного суб`єкта декларування та містять фактичні дані, що можуть бути перевірені.

У разі неможливості одержання відомостей, необхідних для проведення повної перевірки декларації, протягом граничних строків проведення такої перевірки, в тому числі у разі надмірної тривалості розгляду судом чи компетентним органом іноземної держави питання про надання Національному агентству відповідної інформації, неможливості внесення Національним агентством плати за отримання відповідної інформації відповідно до законодавства, якщо така плата вимагається для доступу до інформації, тощо Національне агентство зобов`язане провести повну перевірку декларації за наявними у нього відомостями, про що зазначається у Рішенні про результати здійснення повної перевірки декларації.

За змістом пункту 2 розділу ІІІ Порядку №56 повна перевірка декларацій (декларації) проводиться за рішенням Національного агентства, в якому надається доручення його члену провести повну перевірку декларацій (декларації) (далі - Рішення про проведення перевірки) через працівників Підрозділів.

Рішення про проведення перевірки має містити інформацію, яка дає змогу ідентифікувати декларацію (декларації), щодо якої (яких) проводиться повна перевірка, суб`єкта (суб`єктів) декларування, який (які) подав (подали) таку (такі) декларацію (декларації), та визначену Законом підставу для повної перевірки, якщо інше не передбачено цим Порядком.

Рішення про проведення перевірки може бути оскаржене в судовому порядку. Оскарження Рішення про проведення перевірки не зупиняє проведення повної перевірки декларації.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІІ Порядку №56 початком здійснення повної перевірки декларації є наступний за днем прийняття рішення про проведення перевірки робочий день. Про початок проведення повної перевірки уповноважена особа Національного агентства не пізніше наступного робочого дня з дати прийняття рішення повідомляє суб`єкта декларування за допомогою програмних засобів Реєстру.

Пунктом 12 Порядку №56 передбачено, що повна перевірка декларації за цим Порядком здійснюється упродовж 60 календарних днів з дня прийняття рішення про проведення перевірки.

У разі необхідності строки проведення повної перевірки декларації можуть бути продовжені, але не більше ніж на сукупний строк у 30 календарних днів. Рішення про продовження повної перевірки декларації приймається Національним агентством у випадку неотримання відповідей та/або інформації по суті, необхідних для проведення повної перевірки декларації, у відповідь на запити (листи) Національного агентства до:

1) державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань;

2) суб`єкта декларування з проханням надати пояснення щодо відомостей, зазначених у декларації.

Пунктом 13 Порядку №56 передбачено можливість зупинення перебігу строку повної перевірки декларації у випадку звернення до суду з метою отримання інформації стосовно наявності та стану рахунків, операцій за рахунками конкретної юридичної особи або фізичної особи, фізичної особи - підприємця; направлення запиту на отримання від державних та інших органів влади іноземних держав інформації, що необхідна для проведення повної перевірки декларації.

У зазначених випадках перебіг строку повної перевірки декларації зупиняється з дня відкриття судом провадження у справі (направлення відповідного запиту) до дня набрання законної сили рішенням суду (отримання відповіді на зазначений запит).

Зупинення перебігу строку повної перевірки декларації можливе в межах строків, визначених абзацами першим та другим пункту 14 цього розділу.

Згідно з пунктом 1 розділу IV Порядку №56 за результатами проведення повної перевірки декларації НАЗК приймається рішення про результати здійснення повної перевірки декларації.

Відтак, з аналізу змісту вищевикладених правових норм Закону України «Про запобігання корупції» вбачається, що повна перевірка декларації передбачає такі дії НАЗК:

1) прийняття рішення про проведення перевірки;

2) аналіз відомостей про об`єкти декларування (об`єкти нерухомості; об`єкти незавершеного будівництва (в тому числі інформація щодо власника або користувача земельної ділянки); цінне рухоме майно (крім транспортних засобів); цінне рухоме майно - транспортні засоби; цінні папери; інші корпоративні права; юридичні особи, кінцевим бенефіціарним власником (контролером) яких є суб`єкт декларування або члени його сім`ї; нематеріальні активи; доходи, у тому числі подарунки; грошові активи; фінансові зобов`язання; видатки та правочини суб`єкта декларування; посади чи роботи за сумісництвом суб`єкта декларування; членство суб`єкта декларування в об`єднаннях (організаціях) та входження до їх органів), зазначені в деклараціях суб`єкта декларування, та їх порівняння з відомостями з реєстрів, баз даних, інших інформаційно-телекомунікаційних систем державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, що можуть містити інформацію про об`єкти декларування, які мають відображатися в декларації;

3) створення, збирання, одержання, використання інформації, яка є необхідною для повної перевірки декларації, з використанням джерел інформації, визначених пунктами 8-11 розділу ІІІ;

4) направлення суб`єкту декларування листа з проханням надати пояснення щодо відомостей, зазначених у декларації;

5) прийняття рішення про результати здійснення повної перевірки декларації.

Тобто перевірка декларацій розпочинається з прийняттям рішення про її проведення і її початком є день, наступний за днем прийняття рішення про проведення перевірки, та закінчується прийняттям рішення про її результати. При цьому така перевірка повинна тривати не більше, ніж 60 календарних днів з дня прийняття рішення про проведення перевірки, а у виняткових випадках - не більше 90 днів. Будь-яких підстав для винесення рішення про результати повної перевірки декларацій поза межами визначеного Порядком №56 строку законодавством не передбачено.

Отже, помилковою є позиція відповідача щодо відсутності чітких строків прийняття рішення за результатами повної перевірки декларації, а, відтак, за висновком суду тривале неприйняття передбаченого законом рішення за наслідками проведеної перевірки ставить суб`єктів декларування у стан правової невизначеності, чим порушує принцип верховенства права, закріплений у статті 8 Конституції України.

Такі висновки суду у даній справі узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 13.02.2020 у справі №640/1007/19 та від 07.11.2019 у справі № 640/1221/19.

Крім того, в постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №826/16495/17 зазначено, що потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватись дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними. У цьому контексті закон, яким надаються дискреційні повноваження певному державному органові, повинен вказати чітко і зрозуміло на обсяг такої дискреції. Не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади. Отже, закон повинен вказати на обсяг будь-якої такої дискреції та на спосіб її здійснення із достатньою чіткістю, аби особа мала змогу відповідним чином захистити себе від свавільних дій.

З урахуванням викладеного Верховний Суд в постанові від 13.02.2020 у справі №640/1007/19 також вказує на те, що доводи НАЗК щодо відсутність обмеження будь-якими строками (або в межах поняття «розумного строку») на прийняття відповідного рішення щодо повної перевірки декларації, з урахуванням принципу верховенства права, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки НАЗК створене відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» і зобов`язане діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Отже, проведення перевірки декларації особи відповідно до статей 48 та 50 вказаного Закону НАЗК повинне здійснювати згідно з чітко встановленою правовою процедурою, визначеною Порядком №56.

Правова процедура (fair procedure - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади. Правова процедура повної перевірки декларацій особи Національним агентством встановлює чітку послідовність дій проведення такої перевірки із зазначенням способів та методів її здійснення, підстав, порядку, форми та строків такої діяльності.

Визначена Порядком №56 правова процедура проведення повної перевірки декларацій особи встановлює межі вчинення повноважень НАЗК щодо проведення ним такої перевірки і, у разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження таких дій особою, чиї інтереси вона зачіпає, до суду.

Усі передбачені Порядком №56 заходи контролю та повної перевірки декларацій повинні відповідати вказаним у пункті 2 розділу І цього Порядку принципам, пріоритетне місце серед яких займає принцип верховенства права.

Встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.

Правова процедура проведення НАЗК контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, спрямована на забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Складовою принципу юридичної визначеності є принцип легітимних очікувань, як одного із елементів принципу верховенства права.

Принцип легітимних очікувань виражає ідею, що органи публічної влади повинні не лише додержуватися вимог актів права, а й своїх обіцянок та пробуджених очікувань. Згідно з доктриною легітимних очікувань - ті хто чинить добросовісно на підставі права, яким воно є, не повинне відчувати краху надій щодо своїх легітимних очікувань (пункт 61 коментаря до документа Венеційської комісії «Мірило правовладдя» (2017 року), який ухвалено Венеційською комісією на 106 пленарному засіданні (Венеція, 11-12 березня 2016 року).

Отже, позивач, з урахуванням положень Закону України «Про запобігання корупції» та Порядку № 56 правомірно очікував, що така перевірка буде проведена відповідно до встановленої правової процедури, яка визначає чітку послідовність дій проведення повної перевірки декларації особи із зазначенням способів та методів її здійснення, підстав, порядку, форми та строків такої діяльності.

Аналогічні висновки у подібних відносинах, висловлені Верховним Судом у постановах від 10.04.2019 у справі № 826/16495/17, від 25.07.2019 у справі № 826/13000/18 та від 07.11.2019 у справі №640/1221/19 від 07 листопада 2019 року.

Ураховуючи вищевикладене, повна перевірка НАЗК декларацій, поданих позивачем, повинна була тривати з 22.01.2019, тобто з наступного дня після прийняття відповідачем рішення від 21.01.2019 №112 «Про проведення повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» та закінчитися 23.04.2019 відповідно до рішення від 22.03.2019 №825 «Про продовження строку повної перевірки декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування».

Відтак, прийняття відповідачем оскаржуваних рішень лише 11.10.2019 відбулося поза межами визначеного законодавством 90-денного строку, що є порушенням строків проведення такої перевірки, визначених пунктом 12 розділу ІІІ Порядку №56 та свідчить про їх протиправність.

Як зазначає Верховний Суд в постанові від 13.02.2020 у справі №640/1007/19, таке процесуальне порушення порядку проведення перевірки, в свою чергу, зумовлює виникнення у позивача стану правової невизначеності та ставить під сумнів результати самої перевірки та є самостійною підставою для визнання протиправним рішення, прийнятого за результатами проведення такої перевірки.

При цьому не заслуговують на увагу доводи відповідача про необґрунтованість доводів позивача щодо порушенням НАЗК визначених пунктом 14 розділу ІІІ Порядку №56 строків проведення повної перевірки декларацій, оскільки, наразі, суд уважає, що позивач помилково замість пункту 12 згаданого Порядку вказав пункт 14. Окрім того, за висновком суду, при вирішенні судом питання щодо протиправності дій відповідача - суб`єкта владних повноважень має значення не порядковий номер правової норми у відповідному правовому акті, а сама суть порушення цієї норми, незалежно від її порядкового норму.

Решта доводів відповідача щодо необґрунтованості позовних вимог не заслуговують на увагу суду, оскільки не спростовують доводи позивача про порушення визначених Порядком №56 строків для прийняття рішення про результати повної перевірки декларацій.

Суд враховує також:

- положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

- позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; п. 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; п. 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Ruiz Torija v.Spain серія A. 303-A; п. 29).

Беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних та необхідність їх задовольнити у повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 11.10.2019 №3356 «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , народним депутатом України».

Визнати протиправним та скасувати рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 11.10.2019 №3357 «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , народним депутатом України».

Визнати протиправним та скасувати рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 11.10.2019 №3358 «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , народним депутатом України».

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Національного агентства з питань запобігання корупції(01103, м. Київ, бульвар Дружби народів, 28, ) понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2305,20 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко