Справа № 160/4717/20
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2020-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року Справа № 160/4717/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Кучми К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста м.Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» про визнання дій протиправними та скасування постанови, -
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій просила: визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. в частині винесення постанови про арешт коштів позивача, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 у виконавчому провадженні №61572122 та скасувати постанову відповідача від 18.03.2020 року про арешт коштів позивача у виконавчому провадженні №61572122.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Дорошкевич В.Л. винесено постанову від 18.03.2020 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №61572122. Так, виконавчим округом приватного виконавця Дорошкевич В.Л. визначено місто Київ. За приписами ч.2 ст.24 Закону України Про виконавче провадження приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. При цьому, як зазначає позивач, вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується наданою нею копією паспорту та довідкою №Д4-В5/62/28 від 08.04.2020 року. Враховуючи викладене, позивач вважає, що відповідач протиправно прийняла оскаржувану постанову, а тому вона підлягає скасуванню судом.
Ухвалою суду від 29.04.2020 року було відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
До суду 19.05.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що у виконавчому написі №3846 від 14.03.2020 р., що виданий приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. вказано місце проживання боржника ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 . Так, виконавчим документом чітко встановлено, що місце проживання боржника ОСОБА_1 , знаходиться в межах виконавчого округу м.Києва. Тобто, в даному випадку приватним виконавцем жодним чином не порушено норми статті 24 Закону України Про виконавче провадження. Крім того, на адресу приватного виконавця не надходило жодних заяв та документів від АТ «Райффайзен Банк Аваль» на підтвердження того, що рахунок № НОМЕР_2 , який відкритий в АТ «Райффайзен Банк Аваль», на ім`я ОСОБА_1 , є рахунком на який заборонено звертати стягнення згідно з Законом України «Про виконавче провадження». Враховуючи викладене, відповідач просила суд у задоволенні позову відмовити.
До теперішнього часу третя особа будь-яких пояснень щодо даної позовної заяви на адресу суду не надіслала.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За приписами ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, відповідно до вимог ст.ст.258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, дослідивши письмові докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. 14.03.2020 року було відкрито виконавче провадження № 61572122 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ Фінфорс заборгованості у розмірі 14 226,90 грн.
Приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Дорошкевич В.Л. також було винесено постанову від 18.03.2020 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №61572122.
Позивач пов`язує порушення своїх прав з діями відповідача щодо прийняття постанови від 18.03.2020 року про арешт коштів боржника у даному виконавчому провадженні.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Спірні правовідносини між сторонами регулюються положеннями Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII).
Пунктом 3 ч.1 ст.9 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів як виконавчих написів нотаріусів.
Частиною 1 ст.5 Закону №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Абзацом 2 ч.1 ст.19 Закону №1404-VIII встановлено, що право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.
Згідно з п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до ч.3 ст.26 Закону №1404-VIII, у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.
Згідно з ч.1 ст.24 Закону №1404-VIII, виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Частиною 2 ст.24 Закону №1404-VIII передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Отже, вищенаведеними нормами чітко встановлено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи та вчиняє виконавчі дії лише за місцезнаходженням боржника або за місцезнаходженням його майна.
Матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем, що місцем проживання боржника, яким є ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 , що також підтверджується копією паспорта позивача та довідкою №Д4-В5/62/28 від 08.04.2020 року.
Згідно з п.4 ч.2 ст.23 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (далі - Закон №1403-VIII), у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Судом встановлено, що виконавче провадження № 61572122, відкрито на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса № 3846 від 14.03.2020 року, саме приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л.
Суд критично ставиться до посилання відповідача у відзиві про те, що у виконавчому написі №3846 від 14.03.2020, що виданий приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., вказано місце проживання боржника: АДРЕСА_2 .
Так, в наданих відповідачем документах, а саме заяві про примусове виконання рішення дійсно вказана адреса проживання позивача АДРЕСА_3 . Проте у вказаній заяві також зазначена адреса її місце реєстрації - АДРЕСА_4 Верхньодніпровськ, вул.Попова, АДРЕСА_5 .
Відповідно до ч.2 ст.25 Закону №1403-VIII, приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Приватний виконавець Дорошкевич В.Л. здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження ВП №61572122.
Таким чином, за приписами ч.2 ст.25 Закону №1403-VIII, приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Дорошкевич В.Л. має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах, де розташовано його виконавчий округ, тобто, виключно місто Київ.
Тобто, відповідач, в даному випадку, відповідно до ч.2 ст.24 Закону №1404-VIII, мала підстави для відкриття виконавчого провадження та винесення оскаржуваної постанови лише у разі, якщо місцезнаходженням боржника або за місцезнаходження майна боржника, є місто Київ.
Матеріали справи не містять належних письмових доказів того, що місцезнаходженням боржника або за місцезнаходженням майна боржника є місто Київ.
З матеріалів справи не вбачається, що на дату прийняття оскаржуваної постанови у приватного виконавця були підстави для прийняття до виконання виконавчого напису №3846 виданого 14.03.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колейчиком В.В., у зв`язку з чим суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову.
Необхідно вказати на те, що суд при розгляді справи враховує таку думку суду. Необхідною умовою розгляду справи є встановлення як і місце проживання боржника так і місце знаходження майна такого боржника.
Але, матеріали справи не містять жодного доказу того, що майно позивача перебуває у виконавчому окрузі міста Києва.
Частиною 1 статті 10 Закону України №1404-VIII, зокрема, передбачено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.
Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
В силу частин 1, 2 статті 18 Закону України №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Відповідно до ст.48 Закону України №1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
Як було зазначено вище, 18.03.2020 року відповідачем було винесено спірну постанову про арешт коштів боржника позивача у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження. Вказаною постановою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать ОСОБА_1 , зокрема у АТ «Райффайзен Банк Аваль».
У відзиві на позовну заяву відповідач зазначила, що у спірній постанові про накладення арешту на кошти боржника зазначено, що крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику. Тобто, відповідач вказаною постановою визначив банківським установам, які виконують рішення виконавця, порядок виконання з урахуванням обмежень, визначених законодавством.
Як видно з довідки Верхньодніпровського відділення АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 08.04.2020 року №Д-4-В5/62/28 позивачем відкрито у АТ «Райффайзен Банк Аваль» зарплатний картковий рахунок фізичної особи № НОМЕР_2 .
Відповідно до ч.4 ст.59 Закону України №1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом
Так, на виконання вказаних норм позивачем 10.04.2020 року було надіслано на електронну адресу відповідача заяву про зняття арешту з вказаного рахунку до якого додано вказану вище довідку, що підтверджується роздруківкою скріншотів наявними в матеріалах справи.
Тому суд критично ставиться до посилання відповідача на те, що ним не було отримано інформації про те, що рахунок № НОМЕР_2 є рахунком на який заборонено звертати стягнення згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
Між тим, відповідно до ст.25 Закону України Про оплату праці забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством.
В силу Конвенції про захист заробітної плати № 95 заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для отримання працівника і його сім`ї (п.2 ст.10 Конвенції).
Згідно з частинами 1, 2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Частиною 5 статті 59 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що арешт майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.
Порядок звернення стягнення на заробітну плату передбачений розділом IX Закону України Про виконавче провадження.
Відповідно до ч.3 ст.70 Закону України Про виконавче провадження загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
За таких обставин, спірна постанова від 18.03.2020 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №61572122 винесена з порушенням норм чинного законодавства, а отже підлягає скасуванню.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Щодо позовних вимог про визнання неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Київа Дорошкевич В.Л. в частині винесення постанови про арешт коштів позивача, суд вважає, що достатніми заходами для поновлення прав позивача є визнання протиправною та скасування постанови від 18.03.2020 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №61572122, прийняту відповідачем, а тому у задоволенні решти позову слід відмовити.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України визначено, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід задовольнити частково, з викладених вище підстав.
Враховуючи, що позовну заяву задоволено, слід повернути позивачу судові витрати по справі у розмірі 420,40 грн. (840,80 грн. : 2).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262, 287 КАС України, суд, -
Позовну заяву - задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати постанову від 18.03.2020 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №61572122, прийняту приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у розмірі 420,40 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 287 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Кучма