Справа № 320/1430/20
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2020-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2020 року № 320/1430/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до суду з позовом до Державної податкової служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8), в якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 8047/6199-00-08-06-01 від 01.11.2019 про залишення скарги позивача від 30.09.2019 на вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-117671-52 від 03.09.2019 без розгляду;

зобов`язати відповідача розглянути скаргу позивача від 30.09.2019 на вимогу Головного управління ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-117671-52 від 03.09.2019 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем всупереч вимогам чинного законодавства безпідставно залишено його скаргу на вимогу про сплату боргу (недоїмки) без розгляду.

Ухвалою суду від 30 березня 2020 року було відкрито спрощене позовне провадження по справі без виклику сторін та проведення судового засідання і запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву.

07 травня 2020 року від Державної податкової служби України через канцелярію суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач позов не визнав, в його задоволенні просив відмовити, оскільки позивачем був пропущений законодавство встановлений десятиденний строк для подання скарги.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 (а.с.11-12). Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 від 23.02.1993, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 2) (а.с.13).

ОСОБА_1 згідно посвідчення серії НОМЕР_4 від 10 жовтня 2006 року є пенсіонером (а.с. 13).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 з 03.12.2010 по 29.03.2018 був зареєстрований як фізична особа підприємець.(а.с.16-17).

Як вбачається з матеріалів справи, податковим органом було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-117671-52 від 03 вересня 2019 року та зобов`язано позивача сплатити заборгованість в розмірі 8592,67 грн. (штраф 1071,51 грн., пеня 7521,16 грн.) (а.с.5).

Зазначена податкова вимога була надіслана контролюючим органом 16 вересня 2019 року та отримана позивачем 20 вересня 2019 року (а.с. 68-69).

Не погодившись зі сформованою вимогою про сплату боргу позивачем 30 вересня 2019 року було подано до Державної податкової служби України скаргу щодо скасування даної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.09.2019 № Ф-117671-52.

Зазначена скарга була отримана податковим органом 02 жовтня 2019 року (а.с.6).

Рішенням Державної податкової служби України № 8047/6199-00-08-06-01 від 01 листопада 2019 року скаргу позивача було залишено без розгляду, оскільки позивачем не дотриманий строк подання скарги (а.с.8).

Враховуючи предмет позову, його підстави та заперечення відповідача, судом встановлено, що єдиною підставою для залишення без розгляду скарги позивача слугував факт пропущення останнім законодавчо встановленого десятиденного строку для подання скарги.

Інших підстав для залишення скарги позивачем без розгляду, зокрема, оформлення її позивачем без дотримання вимог, зазначених у Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2015 року №1124, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03 лютого 2016 року за №178/28308 (надалі - Порядок № 1124) відповідачем не зазначено, а відтак такі підстави не підлягають дослідженню судом з наданням відповідної оцінки.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, застосовуючи нормативно-правові акти, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, суд виходить з такого.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до ч.4 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Аналогічні приписи знайшли своє відображення й у розділі ІІ Порядку № 1124.

Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, податковим органом було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-117671-52 від 03 вересня 2019 року, вказана податкова вимога була надіслана позивачу та отримана ним 20 вересня 2019 року, про що свідчить конверт з відповідною відміткою поштового відділення. (а.с.69).

Слід зазначити, що сторонами не заперечується факт отримання позивачем вимоги № Ф-117671-52 від 03 вересня 2019 року саме 20.09.2019, про що також зазначено відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Відтак, враховуючи приписи чинного законодавства останнім днем для подання позивачем скарги є 30.09.2019.

Відповідно до положень статті 255 Цивільного кодексу України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції. Письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв`язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.

Як вбачається із матеріалів справи, 30.09.2019 позивач засобами поштового зв`язку, зокрема за допомогою української компанії, що надає послуги експрес-доставки документів, вантажів і посилок для фізичних осіб та бізнесу ТОВ "Нова Пошта", направив до Головного управління ДПС у Київській області та Державної фіскальної служби України скаргу на вимогу № Ф-117671-52 від 03 вересня 2019 року (а.с.6 та 68-69).

Відтак, враховуючи приписи чинного законодавства в частині особливостей обчислення перебігу строків щодо дій, вчинених в останній день строку, суд дійшов висновку, що твердження відповідача про порушення позивачем законодавчо встановленого десятиденного строку для подання скарги на вимогу від 03 вересня 2019 року №Ф-117671-52 є помилковими, оскільки, у даному випадку, кінцевий строк на подання скарги є не дата її отримання та реєстрації відповідачем, а дата здачі її до установи зв`язку, що відбулась 30.09.2019.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача розглянути скаргу позивача від 30.09.2019 на вимогу Головного управління ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-117671-52 від 03.09.2019 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску, слід виходити з такого.

Повноваження адміністративного суду визначені у ст. 245 КАС України. Так, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (п. 4 ч. 2).

Відповідно до ч. 4 цієї статті у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У постанові від 05.05.2018 у справі № 826/9727/16 Верховний Суд зробив висновок, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов:

1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача;

2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача;

3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів;

4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

В контексті обставин цієї справи, передумовою прийняття відповідачем рішення є не лише отримання заяви позивача, але й її розгляд.

У цій справі розгляд заяви позивача по суті не відбувся, не було встановлено її належність, зокрема щодо форми, змісту, повноти та достовірності.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

У цей же час суд зазначає, що судовий захист повинен сприяти відновленню порушеного права особи, яка звернулася за таким захистом.

Таким чином, оскільки суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції відповідача, суд вважає, що для належного захисту порушеного права позивача слід зобов`язати відповідача розглянути його заяву по суті та прийняти відповідне рішення за результатами її розгляду.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27.02.2018 справа №695/102/17, від 31 жовтня 2018 року справа №757/9476/17-а

При цьому суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 18.03.2014 (справа №21-11а14), в якій зазначено, що, оскільки звернення позивача про виплату одноразової грошової допомоги відповідач не розглядав, та відповідного рішення не приймав, то суд повинен був зобов`язати останнього розглянути це звернення згідно з вимогами чинного законодавства України, а не підміняти орган, на який покладено вирішення цього питання.

Суд також звертає увагу на те, що на рівні конкретних адміністративних процедур захист прав, свобод та інтересів особи від порушень з боку держави реалізується через механізми контролю за діяльністю носіїв публічної влади, які включають або пов`язані з механізмами оскарження. Зокрема, у п. 55 рішення ЄСПЛ у справі Класс та інші проти Німеччини (06.09.1978р.) Суд наголосив: Із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури. Суд вважає, що у сфері, яка надає, в окремих справах, такі великі можливості для зловживань, котрі можуть призводити до шкідливих наслідків для демократичного суспільства загалом, у принципі функцію наглядового контролю доцільно доручати судді (п. 56 абз. 2 рішення). Ця ж теза приведена і у Рішенні у справі Волохи проти України. У справі Броуґан та інші проти Сполученого Королівства і Алтай проти Туреччини Суд зазначив, що згідно з принципом Верховенства права судовий контроль за діяльністю виконавчої влади є одним з основоположних принципів демократичного суспільства.

При цьому законність, пропорційність, обмеження дискреції, добросовісність (дотримання суб`єктом владних повноважень законної мети) і процедурні гарантії є тими законодавчими інструментами, які мають забезпечити захист особи від державного свавілля. Зокрема, у справі Ечюс проти Латвії Суд акцентує увагу на тому, що захист від свавілля становить сполучну ланку між Конвенцією і принципом Верховенства права.

За загальним правилом, суди повинні дослідити прийняті суб`єктом владних повноважень акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору. Вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.

Як вже було зазначено судом відповідачем, за результатами розгляду заяви позивача не ухвалено рішення внаслідок здійснення суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

За наведених обставин суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а саме визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 8047/6199-00-08-06-01 від 01.11.2019 про залишення скарги позивача від 30.09.2019 на вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-117671-52 від 03.09.2019 без розгляду; зобов`язати відповідача розглянути скаргу позивача від 30.09.2019 на вимогу Головного управління ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-117671-52 від 03.09.2019 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а тому не довів правомірності свого рішення.

Водночас докази, подані позивачем, підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, та не були спростовані доводами відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то підстави для вирішення питання щодо судових витрат відсутні. Доказів понесення позивачем інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, матеріали справи не містять.

Керуючись статтями 9, 14, 90, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової служби України № 8047/6199-00-08-06-01 від 01.11.2019 про залишення скарги ОСОБА_1 від 30.09.2019 на вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-117671-52 від 03.09.2019 без розгляду.

Зобов`язати Державну податкову службу України (04053, м. Київ, Львівська площа 8, ) розглянути по суті скаргу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) від 30.09.2019 на вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-117671-52 від 03.09.2019 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України процесуальні строки, визначені цим рішенням, продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повний текст рішення складено та підписано 27.05.2020.

Суддя Панченко Н.Д.