Справа № 580/1106/20
Суддя: С.О. Кульчицький
Дата ухвалення: 2020-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року справа № 580/1106/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кульчицького С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Національної поліції України в Черкаській області (далі - відповідач), в якому просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 219 576 грн 00 коп.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що відповідач протиправно не виплатив при звільненні позивачу одноразову грошову допомогу згідно зі статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Остаточний розрахунок виплати позивачу проведено 19.03.2020 на підставі рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11.11.2019 у справі № 580/2780/19, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2020.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі за даним позовом без повідомлення учасників справи (письмове провадження).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач подав до суду відзив, у якому вказав про неможливість здійснення у день звільнення 25.01.2019 виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 50 %. Підставою звільнення позивача "через хворобу" та виплата одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби, була предметом спору у адміністративній справі № 580/2780/19. Рішення у вказаній справі набрало законної сили 11.03.2020, тому право на допомогу у позивача виникло лише з 11.03.2020. Оскільки обов`язок відповідача щодо виплати грошової допомоги у розмірі 50 % виник з набранням рішення суду законної сили, то за таких обставин, суб`єкт владних повноважень діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає таке.

З матеріалів справи судом вбачається, що наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 25.01.2019 № 21 о/с капітана поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" позивачу виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 25% місячного грошового забезпечення. Відповідні кошти перераховано платіжним дорученням № 347 від 27.02.2019 в сумі 52 755 грн 08 коп.

Надалі позивач звернувся до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства внутрішніх справ України (далі - ЦВЛ МВС) та оскаржив довідку медичної (військово-лікарської) комісії ДУ "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ по Черкаській області" № 3 від 15.01.2019, в якій зазначено, що позивач визнаний придатним до служби в поліції.

Листом від 02.07.2019 № 33/1-с-9б Управління охорони здоров`я та реабілітації повідомило позивача, що враховуючи результати контрольного огляду та повторного розгляду медико-експертної документації, ЦВЛ МВС переглянула рішення ДУ "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ по Черкаській області" і прийняла власну постанову від 02.07.2019 № 43 про непридатність позивача до служби в поліції (на час звільнення зі служби) у відповідності до вимог положення.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив внести зміни до наказу № 21 о/с від 25.01.2019 року в частині звільнення позивача

зі служби в поліції за пунктом 2 (через хворобу) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 %, оскільки станом на 15.01.2019 (період проходження служби) позивач вже був непридатний до служби в поліції.

Листом від 16.08.2019 року № С-169/05/12/11-2019 відповідач повідомив про відсутність правових підстав для внесення будь-яких змін в пункт наказу про звільнення № 21 о/с від 25.01.2019.

Позивач, не погоджуючися з даною відмовою, звернувся до суду.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 11.11.2019 у справі № 580/2780/19 адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправним та скасувано наказ Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 25.01.2019 № 21 о/с в частині формулювання звільнення капітана поліції ОСОБА_1 - слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Черкаській області, зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням); змінено формулювання звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції із "за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням)" на "за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу)"; зобов`язано Головне управління Національної поліції в Черкаській області вчинити дії щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні згідно зі статтею 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Вказане рішення від 11.11.2019 залишено в силі постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2020 й набрало законної сили - 11.03.2020.

Враховуючи рішення суду від 11.11.2019 відповідачем прийнято наказ від 17.03.2020 № 66 о/с, яким внесено зміни в наказ від 25.01.2019 № 21 о/с, а саме змінено підставу звільнення капітана поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції "за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним баженням)" на "за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України " Про Національну поліцію" (через хворобу)".

18.03.2020 відповідачем донараховано позивачу одноразову грошову допомогу в сумі 52 755 грн 08 коп. Кошти перераховано платіжним дорученням від 18.03.2020 № 665, що підтверджується випискою з банку (аркуш справи 4) про зарахування вказаної суми 19.03.2020 на платіжну картку позивача в ПАТ "Державний Ощадний банк України".

Вважаючи, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у момент звільнення є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

Частиною 1 статті 47 Закону України № 580-VIII визначено, що призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України, а відповідно до частини 1 статті 48 Закону № 580-VIII призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Згідно з пунктом 10 розділу ІІІ Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.11.2019 № 1235 (далі - Порядок № 1235) передбачено, що у випадку видання наказу про звільнення працівника зі служби в поліції в наказі органу поліції зазначаються стаж служби в поліції, вислуга років для призначення пенсії (у тому числі на пільгових умовах), необхідність виплати одноразової грошової допомоги про звільненні.

Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб " від 09.04.1992 № 2263-ХІІ (далі Закон № 2263-ХІІ) та постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (далі - Постанова № 393) врегульовано питання виплати одноразової грошової допомоги поліцейським.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Таким чином, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини. У зв`язку з чим є помилковою позиція позивача про наявність підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідно до частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до частини 1 статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 1 статті 117 Кодексу законів про працю України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.

Відповідно до частини 2 статті 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Статтею 117 Кодексу законів про працю України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

Така позиція суду узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини, яка підлягає застосуванню при вирішенні даного спору, згідно з частиною 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зокрема, рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Меньшакова проти України" від 08.04.2010 передбачено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. З прийняттям судових рішень статей 116, 117 Кодексу законів про працю України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

За таких обставин суд вважає, що за наявності спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, доводи позивача про наявність підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України є безпідставними.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 804/1782/16, від 27.06.2018 у справі № 810/1543/17, від 10.04.2019 у справі № 823/1919/16, яка, в силу положень частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, має враховуватись судом під час прийняття рішення у даній справі.

Таким чином на підставі викладеного вище, оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розподіл судових витрат здійснюється у порядку визначеному ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 14, 72, 76 - 79, 90, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - відмовити повністю.

Судовий збір належить відшкодувати за рахунок коштів, передбачених бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення з урахуванням положень п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України. У разі застосування судом частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з урахуванням положень п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Кульчицький