Справа № 280/1310/20
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2020-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 травня 2020 року м. Дніпросправа № 280/1310/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.03.2020 року (суддя суду першої інстанції Сацький Р.В.), прийняте у письмовому провадженні в м. Запоріжжя, повне судове рішення складено 23.03.2020, в адміністративній справі № 280/1310/20 за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Офіс Генерального прокурора, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

27.02.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрановського Ю.В. від 21.02.2020 про закінчення виконавчого провадження.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що на примусовому виконанні державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебував виконавчий лист Запорізького окружного адміністративного суду №808/588/17 зокрема, про поновлення позивача на посаді першого заступника прокурора Запорізької області з 09.02.2017. Постановою державного виконавця від 21.02.2020 виконавче провадження закінчено з підстави фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Позивач стверджує, що Офісом Генерального прокурора судове рішення не виконане, оскільки поновлення відбулося за посадою, яка відсутня у штатному розписі регіональної прокуратури, натомість у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити позивача на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису із введенням скороченої посади. З цих підстав вважає, що виконавче провадження не могло бути закінченим.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23.03.2020 відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняте нове про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована доводами адміністративного позову. Також позивач зазначає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та дійшов помилкового висновку про повне виконання Офісом Генерального прокурора постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 25 липня 2017 від 25.07.2017, оскільки поновлення виконано формально на неіснуючу посаду, тобто з порушенням вимог чинного законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що постановою Запорізького окружного адміністративного суду у справі №808/588/17 від 25.07.2017, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 19.09.2019, позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України №33к від 08.02.2017 про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника прокурора Запорізької області з 08 лютого 2017 року у зв`язку із скороченням кількості прокурорів органів прокуратури відповідно до вимог пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» та пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу Законів про працю України;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника прокурора Запорізької області з 09 лютого 2017 року;

- стягнуто з прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 09.02.2017 по 25.07.2017, у розмірі 129129,70 грн.

02.10.2019 позивач направив лист до Генеральної прокуратури про поновлення його на роботі на виконання рішення суду.

05.11.2019 Запорізький окружний адміністративний суд видав виконавчий лист у справі №808/588/17.

22.11.2019 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження №60687732.

10.12.2019 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України накладено на Генеральну прокуратуру України штраф у розмірі 5100 грн.

На виконання постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 25.07.2017 у справі №808/588/17 та постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрановського Ю.В. від 22.11.2019, наказом Генерального прокурора від 28.12.2019 №565к ОСОБА_1 з 09 лютого 2017 року поновлено на посаді першого заступника прокурора Запорізької області, яку він обіймав на день звільнення, та внесено зміни до його трудової книжки щодо визнання недійсним запису про його звільнення.

Про поновлення позивача на посаді третьою особою повідомлено відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, у зв`язку з чим, державним виконавцем 21.02.2020 прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження №60687732.

Підставою закінчення виконавчого провадження визначено п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», як фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог, оскільки постанова Запорізького окружного адміністративного суду №808/588/17 від 25.07.2017 виконана у повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, як передбачено п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження».

Водночас, відповідно до обставин справи, 02.10.2019 позивач направив лист до Генеральної прокуратури про поновлення його на роботі на виконання рішення суду.

Листом від 24.10.2019 третьою особою, повідомлено позивача, що у структурі та штатному розписі прокуратури Запорізької області наявна посада першого заступника прокурора області-начальника управління нагляду у кримінальному провадженні, яка обіймається іншим прокурором. Установлення другої посади першого заступник прокурора області ст. 10 ЗУ «Про прокуратуру» не передбачено.

Також, листом від 10.12.2019 Генеральний прокурор повідомив позивачу аналогічні відомості про відсутність у штатному розписі регіональної прокуратури посади першого заступника, зайнятість іншим прокурором посади першого заступника прокурора області-начальника управління нагляду у кримінальному провадженні, як такі, що унеможливлюють добровільне виконання відповідного судового рішення.

Крім того, наказом Генерального прокурора від 10.12.2019 №505к звільнено з посади прокурора, який обіймав посаду першого заступника прокурора Запорізької області-начальника управління нагляду у кримінальному провадженні, тобто ця посада стала вакантною.

Разом з цим, наказом Генерального прокурора від 28.12.2019 №565к ОСОБА_1 з 09 лютого 2017 року поновлено на посаді першого заступника прокурора Запорізької області.

Станом на час виникненні спірних відносин посада першого заступника прокурора до штатного розпису прокуратури Запорізької області не введена.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеного у постанові від 28.02.2019 у справі №817/860/16, встановивши неможливість поновлення позивача на посаді, з якої його було звільнено, і яка на даний час не існує, належним способом захисту відновленого права позивача повинно бути поновлення на посаді аналогічній із посадою, з якої його звільнено, і яка існує на даний момент.

Оцінюючи наведені обставини у сукупності, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що третьою особою поновлено позивача на неіснуючій посаді, тобто постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 25.07.2017 у справі №808/588/17 в частині поновлення на посаді виконана формально.

З огляду на викладене, виконання у зазначений спосіб третьою особою судового рішення не засвідчує про його повне та фактичне виконання, отже постанова старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 21.02.2020 прийнята за відсутності підстав для закінчення виконавчого провадження.

З урахуванням фактичних обставин справи та з огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про обґрунтованість позовної вимоги та наявність підстав для її задоволення.

Також суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 287 КАС України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

Систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку, як передбачено ст. 6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з п. 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2832/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 30 вересня 2016 року за №1302/29432), органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві); відділи примусового виконання рішень в районах міста Києва управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві; управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - управління забезпечення примусового виконання рішень).

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 12.05.2020 залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та витребувано у відповідача та третьої особи відповідні положення про відділ та Департамент.

З урахуванням того, що відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не спростовано неможливість виступати у цій справі відповідачем, суд апеляційної інстанції з огляду на наведені положення, доходить до висновку, що адміністративний позов заявлено до належного відповідача.

З огляду на викладене, суд допустив неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 ст. 94 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Документально підтвердженими судовими витратами позивача у справі є сплата судового збору за подання до суду першої інстанції адміністративного позову у сумі 840,80 гривень, що підтверджується квитанцією №2 від 26.02.2020 року (а.с. 8), а також сплата судового збору за подання до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги у сумі 1261,30 гривень, що підтверджується квитанцією №45 від 23.04.2020 року (а.с. 226).

Отже, сума судового збору, що підлягає присудженню на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України () складає 2102,10 грн.

Керуючись ст. 139, ст.308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 325 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.03.2020 в адміністративній справі № 280/1310/20 скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрановського Ю.В. від 21.02.2020 про закінчення виконавчого провадження №60687732.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) сплачений за подачу адміністративного позову та апеляційної скарги судовий збір у розмірі 2102,10 (дві тисячі сто дві гривні 10 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ().

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Постанова в повному обсязі складена 26.05.2020 року.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай