Справа № 240/10949/19
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2020-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/10949/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Панкеєва Вікторія Анатоліївна

Суддя-доповідач - Кузьменко Л.В.

26 травня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьменко Л.В.

суддів: Франовської К.С. Совгири Д. І. ,

секретаря судового засідання: Чорнокнижник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року (рішення ухвалене суддею Панкеєвою В.А. 26.12.19 року в м.Житомир в порядку письмового провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України, оформлене п.8 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 16 серпня 2019 року №109 про відмову йому у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду І групи з 21 травня 2019 року внаслідок травми, що пов`язана із захистом Батьківщини;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності І групи внаслідок травми, що пов`язана із захистом Батьківщини, у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на дату встановлення інвалідності відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 26.12.2019 року позовні вимоги задоволено повністю.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26.12.2019 року та прийняте нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що у зв`язку з тим, що повторне звернення позивача про призначення та виплату одноразової грошової допомоги надійшло у строк, що перевищує два роки з моменту первинного медичного огляду, Міністерство оборони України на підставі п. 4 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та п. 8 Порядку № 975 правомірно відмовило у виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 . З викладених підстав, посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені в постановах у справах №806/2187/18, №806/2180/18, №826/7472/18, №825/1118/16 вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

Позивач у надісланому до суду письмовому відзиві просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. Також позивач надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності, в зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 "Про запобіганню поширення на території України коронавірусy COVID-19", якою встановлено карантин з 12 березня до 03 квітня 2020 року на усій території України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 у період з 17 березня 2015 року по 28 жовтня 2015 року у складі Збройних сил України брав участь в антитерористичній операції в районах проведення антитерористичної операції в м.Слов`янськ, м.Краматорськ, м.Авдіївка.

Як встановлено зі змісту довідки від 25.04.2016 про обставини травми сержант ОСОБА_1 26.07.2015 під час виконання бойового завдання у населеному пункті Авдіївка Донецької області в результаті мінометного обстрілу впав у яму та втратив свідомість (а.с.13).

Отримання травми та захворювань пов`язаних з захистом Батьківщини підтверджується копією продовження свідоцтва про хворобу позивача №528 (а.с.14).

Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААА №514551 від 08.06.2016 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 08.06.2016, причина: травма, так, пов`язана із захистом Батьківщини (а.с.15).

При повторному огляді 19.05.2019 довідкою МСЕК Серії 12 ААБ №548676 позивачу встановлено І групу інвалідності з 21.05.2019 внаслідок травми, так, пов`язаної з захистом Батьківщини (а.с.16).

Зі змісту долучених доказів встановлено, що позивач звернувся із заявою на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням І групи інвалідності.

Пунктом 8 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України від 16.08.2019 №109 за результатами розгляду поданих документів відмовлено у наданні одноразової грошової допомоги на підставі абз.2 п.4 ст.16-3 Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", так як групу інвалідності змінено понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності. Крім того, у вказаному протоколі зазначено, що у зв`язку із встановленням позивачу ІІ групи інвалідності, йому виплачено одноразову грошову допомогу в сумі 290000,00 грн (а.с.19).

Не погоджуючись з таким рішенням комісії Міністерства оборони України, позивач звернувся до суду з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що комісія Міністерства оборони України, відмовляючи позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, діяла всупереч нормам чинного законодавства, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", відповідно до якого, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (стаття 41).

Відповідно до статті 1 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції, чинній на час встановлення другої групи інвалідності), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (пункт 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1- рп/99).

Таким чином, право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даному випадку, з моменту настання інвалідності.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХII (у редакції, чинній на момент встановлення позивачу другої групи інвалідності) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно з частинами першою та другою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в редакції від 08 лютого 2016 року, чинній на час встановлення позивачу інвалідності ІІ групи (08 червня 2016 року), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначає Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (у редакції, чинній на момент встановлення позивачеві ІІ групи інвалідності, далі - Порядок №975).

Слід зазначити, що відповідно до вимог п. «б» ч. 1 статті 16-2 Закону № 2011-XII та пункту 6 Порядку №975, військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі:

- 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності I групи;

- 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності II групи;

- 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Пунктом 11 Порядку №975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

Судами встановлено, що позивач отримав одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності у розмірі 290 000 грн.

Предметом спору у цій справі є вимога додатково нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу як інваліду І групи з урахуванням раніше виплачених сум.

Як зазначалось вище, під час повторного огляду 19.05.2019 довідкою МСЕК Серії 12 ААБ №548676 позивачу встановлено І групу інвалідності з 21.05.2019 внаслідок травми, так, пов`язаної з захистом Батьківщини

Суд враховує, що позивачем подано відповідачу усі документи, які необхідні для призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням І групи інвалідності. Заперечення відповідача полягають виключно у перевищенні дворічного строку з часу встановлення ІІ групи інвалідності (08.06.2016 р. ) до встановлення І групи інвалідності ( 21.05.2019 р.), а не інших обставин справи.

Частиною другою пункту 3 Порядку №975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Системний аналіз наведених правових норм (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає підстави зробити висновок, що у разі встановлення військовослужбовцю (в тому числі і військовослужбовцю строкової служби) більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Верховний Суд неодноразового висловлював свою правову позицію стосовно зміни групи інвалідності понад двохрічний термін, зокрема, в постанові від 21 вересня 2018 р. по справі №278/2478/17 викладено наступний висновок: «Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що у разі встановлення військовослужбовцю (в тому числі і військовослужбовцю строкової служби) більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги».

Аналогічна правова позиція вкладена в постанові Верховного Суду України від 10 березня 2015 року у справі № 21-563а14, постановах Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі №806/694/16, від 15 березня 2018 року у справі № 816/4195/15, від 20 березня 2018 року у справі № 295/3091/17, від 21 червня 2018 року у справі №751/4367/17, від 30 вересня 2019 року у справі №825/1380/18.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності І групи внаслідок травми, що пов`язана із захистом Батьківщини з урахуванням вже отриманої суми одноразової допомоги.

Щодо посилання відповідача на те, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється, слід зазначити таке.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який набирав чинності з 1 січня 2017 року, пункт 4 ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

Позивачу встановлена ІІ група інвалідності вперше 08.06.2016 року. В результаті встановлення ІІ групи інвалідності у 2016 році позивач отримав одноразову грошову допомогу у розмірі 290000, 00 грн.

Отже, з наведених норм слідує, що у разі встановлення військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у них виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується їм з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Оскільки, на момент виникнення спірних правовідносин, строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено не було, отже, позивач має права на отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном після первинного встановлення групи інвалідності/ступеня втрати працездатності.

Таким чином, оскільки п.4 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ не містив часових обмежень для отримання одноразової грошової допомоги у випадку повторного встановлення групи інвалідності, отже ОСОБА_1 має право на отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном з урахуванням вже отриманої виплати.

Інших підстав для відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги в пункті 8 рішення Комісії, оформленого протоколом № 109 від 16.08.2019 року, не наведено.

При цьому, враховуючи практику Європейського Суду з прав людини (п.53 рішення у справі "Ковач проти України", п.59 рішення у справі "Мельниченко проти України", п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України") та статтю 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що право особи на одноразову грошову допомогу не може підлягати часовим обмеженням і залежати від того чи пройшов дворічний термін з часу первинного огляду і встановлення інвалідності (меншого відсотка втрати працездатності). В даному випадку основним критерієм для призначення одноразової допомоги має слугувати той факт, що особа отримала незворотні негативні зміни стану здоров`я внаслідок перебування на військовій службі.

Таким чином, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, що позивач має право на призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги як інваліду І групи з 21 травня 2019 року відповідно до Порядку №975 та Закону №2011-ХІІ у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб з урахуванням одержаних виплат.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі 27 травня 2020 року.

Головуючий Кузьменко Л.В.

Судді Франовська К.С. Совгира Д. І.