Справа № 810/1697/18
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2020-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2020 року № 810/1697/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панченко Н.Д., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень і вимог,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог

До Київського окружного адміністративного суду звернулась фізична особа - підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5а, код за ) в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог від 23.04.2018, просить суд визнати протиправними та скасувати: податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 27.12.2017 за № ; податкове повідомлення-рішення форми «Д» від 27.12.2017 за № ; податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 27.12.2017 за № ; податкове повідомлення-рішення форми «Д» від 27.12.2017 за № ; податкове повідомлення-рішення форми «ПС» від 27.12.2017 за №; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 27.12.2017 за № Ф-; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 27.12.2017 року № Ф-; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 27.12.2017 за № 010791309; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 27.12.2017 за № ; рішення № 35/ФОП/10-36-13-09 від 03.01.2017 «Про розгляд заперечення».

II. Позиція позивача та заперечення відповідача

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що висновки про порушення ним вимог податкового та іншого законодавства є припущенням контролюючого органу, оскільки зроблені без аналізу його первинної фінансово - господарської та бухгалтерської документації і лише з використанням інформації, отриманої з матеріалів кримінального провадження № 0000015, які можуть бути доказами виключно у межах цього кримінального провадження.

Зазначає, що перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, ним не здійснювались та не отримувався дохід від здійснення валютно - обмінних операцій. Тому, твердження контролюючого органу про те, що з 01.01.2014 позивач знаходиться на загальній системі оподаткування, обліку та звітності внаслідок анулювання його реєстрації платником єдиного податку другої групи, є безпідставними.

Наполягає, що використання найманої праці без належного оформлення трудових відносин, ним не здійснювалось, а відтак, донарахування, зроблені відповідачем у зв`язку із цим, є незаконними.

Вважає, що рішення про залишення без розгляду його заперечень на акт перевірки є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки такі заперечення були подані позивачем у строки, установлені законодавством.

Відтак, на думку позивача, рішення та вимоги податкового органу є незаконним, оскільки при їх прийнятті відповідачем невірно встановлено факти та застосовано норми закону, а тому просить суд визнати їх протиправними та скасувати.

Відповідач позов не визнав, у відзиві на позов зазначив, що посадові особи контролюючого органу при проведенні перевірки позивача та оформленні її результатів діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а прийняті ним рішення та вимоги є обґрунтованими.

Звертав увагу суду, що відповідно до інформації, що міститься в матеріалах кримінального провадження № 0000015, досудовим розслідуванням встановлено проведення позивачем незаконної діяльності з обміну валюти та використання найманої праці без оформлення трудового договору.

Оскільки суб`єкти господарювання, які здійснюють обмін іноземної валюти, не можуть бути платниками єдиного податку, реєстрація платником єдиного податку другої групи ОСОБА_1 анулюється з 01.01.2014 та з зазначеної дати позивач є платником інших податків та зборів, встановлених Податковим кодексом України для фізичних осіб - підприємців.

У ході перевірки установлено також не включення позивачем до складу доходу суми доходу, отриманого ним від здійснення валютно - обмінних операцій у розмірі грошових коштів, вилучених під час проведення у позивача обшуку.

Тому, контролюючий орган вважає, що позивач занизив загальний дохід від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування та, як наслідок, не сплатив належні податки та збори і просить суд у задоволені адміністративного позову відмовити повністю.

III. Процесуальні дії суду у справі

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.04.2018 позовна заява залишена без руху.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.05.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче засідання на 04.06.2018. У підготовчому засіданні з метою забезпечення повного та об`єктивного розгляду справи неодноразово оголошувалась перерва.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 в порядку процесуального правонаступництва замінено первісного відповідача - Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області на Головне управління Державної податкової служби у Київській області.

В судове засідання, призначене на 22.10.2018, представник відповідача, повідомлений належним чином про дату, місце та час проведення судового засідання, не з`явився.

22 жовтня 2018 від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.10.2018 закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 20.11.2018.

У зв`язку із наявністю клопотання позивача про здійснення подальшого розгляду справи за його відсутності та неявкою представника відповідача, який був повідомлений своєчасно та належним чином про дату час та місце проведення судового засідання, судом прийнято рішення про здійснення подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є фізичною особою, зареєстрованою суб`єктом підприємницької діяльності, про що у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вчинено запис про проведення державної реєстрації № 2 032436 від 05.11.2013. Основними видами господарської діяльності позивача є «Роздрiбна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах» (КВЕД 47.71), «Роздрiбна торгівля взуттям i шкіряними виробами в спеціалізованих магазинах» (КВЕД 47.72) та «Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна» (КВЕД 68.20).

Згідно даних з реєстру платників єдиного податку, ОСОБА_1 з 01.12.2013 перебуває на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності та є платником єдиного податку другої групи (https://cabinet.sfs.gov.ua/registers/edpod).

У період з 27.11.2017 по 01.12.2017, на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 17.08.2017 у справі № 761/28128/17, на підставі підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України та відповідно до наказу ГУ ДФС у Київській області від 24.11.2017 № 2154, посадовою особою Головного управлінням ДФС у Київській області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань дотримання фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2000 по 31.12.2017.

Результати перевірки оформлені актом від 08.12.2017 № 965/10-36-13-09/ НОМЕР_1 «Про результати позапланової документальної невиїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичною особою-платником податків ОСОБА_1 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , за період діяльності з 01.01.2000 року по 31.12.2017 року (далі також- Акт перевірки) (а.с.14-39).

Перевіркою встановлені порушення позивачем:

- підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49, пункту 177.11 статті 177 Податкового кодексу України, в частині неподання податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2014, 2015 та 2016 роки;

- пункту 167.1 статті 167, пунктів 177.1, 177.2 статті 177 Податкового кодексу України в частині заниження суми чистого доходу на загальну суму 2 688 536,41 грн. без ПДВ, в тому числі за 2014 рік у сумі 210 430,00 грн. без ПДВ, за 2015 рік у сумі 577 080,00 грн. без ПДВ та за 2016 рік у сумі 1 901 026,41 грн. без ПДВ, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 483 142,65 грн, в тому числі за 2014 рік в сумі 32 849,90 грн., за 2015 рік в сумі 108 108,00 грн. та за 2016 рік в сумі 342 184,75 грн.;

- пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України в частині заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності на суму 37 171,59 грн., в тому числі за 2015 рік в сумі 8 656,20 грн. та за 2016 рік в сумі 28 515,39 грн.;

- пункту 2 частини першої статті 8, частини другої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 на загальну суму 243 792,03 грн.;

- підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 164.2.1 пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168, підпункту «а» пункту 176.2 статті 176, пункту 177.7 статті 177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижений податок на доходи фізичних осіб на суму 1 488,24 грн.;

- пункту 1.3 статті 161 розділу ХХ Перехідних положень та пункту 127.1 статті 127 Податкового кодексу України, що призвело до заниження військового збору в сумі 124,02 грн.;

- пункту 1 частини першої статті 7, частин п`ятої та восьмої статті 8, частини одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що призвело до заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 2 326,06 грн.

При перевірці були використані матеріали кримінального провадження №0000015, відомості, відображені в податкових деклараціях платника єдиного податку за 2014, 2015 та 2016 роки, відомості, відображені у звітах про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2014, 2015 та 2016 роки, відомості, відображені у звітах про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та відомості Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів.

Як вбачається зі змісту Акта перевірки, відповідно до інформації, що наявна у матеріалах кримінального провадження № 0000015, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 проводив діяльність з обміну валюти в офісному приміщенні за адресою АДРЕСА_2 без наявності ліцензії (дозволу) Національного банку України на здійснення валютно- обмінних операцій.

В ході проведення 27.04.2016 обшуку у приміщеннях, розташованих за вказаною адресою, вилучено грошові кошти у національній та іноземній валютах, а саме, 814 670,00 грн., 180,00 євро, 51 000,00 російських рублів та 21 035,00 доларів США, що загалом, з урахуванням офіційного курсу гривні, установленого Національним банком України до цих валют, становить суму 1 374 028,41 грн.

Посилаючись на легалізовані матеріали негласних слідчих дій та показання свідків, отриманих у ході досудового розслідування, контролюючий орган робить висновок про те, що грошові кошти у сумі 1 374 028,41 грн. є доходом позивача, отриманим від здійснення валютно - обмінних операцій, а також про використання позивачем праці фізичної особи без оформлення з нею трудових відносин.

Оскільки, в силу положень підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України, суб`єкти господарювання, які здійснюють обмін іноземної валюти не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої групи, відповідач, посилаючись на положення абзацу першого пункту 299.11 статті 299 Податкового кодексу України, вважає, що позивач з 01.01.2014 є платником податку на доходи фізичних осіб від здійснення господарської діяльності.

Згідно податкових декларацій платника єдиного податку, ОСОБА_1 , за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, задекларовано доходу на загальну суму 1 314 508,00 грн., у тому числі за 2014 в сумі 210 430,00 грн., за 2015 в сумі 577080,00 грн., за 2016 в сумі 526 998,00 грн.

На підставі наведених обставин, відповідач зазначає, що перевіркою правильності декларування валових доходів за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 встановлено заниження позивачем загального доходу від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування на суму 2 688 536,41 грн., в тому числі за 2014 рік в сумі 210 430,00 грн., за 2015 рік в сумі 577 080,00 грн., за 2016 рік в сумі 1 901 026,41 грн. (з яких 526 998,00 грн. дохід отриманий згідно даних декларації платника єдиного податку за 2016 рік, 1374 028,41 грн. дохід отриманий від здійснення валютно - обмінних операцій та вилучених під час проведення обшуку 27.04.2016).

У зв`язку із твердженням про заниження позивачем доходу від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, податковий орган дійшов висновку про заниження ним військового збору на суму 37171,59 грн. (в тому числі за 2015 рік в сумі 8656,20 грн., за 2016 рік в сумі 28515,39 грн.) та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 243 792,03 грн.

У зв`язку із твердженням про використанням позивачем праці особи без належного оформлення трудових відносин з нею, відповідач робить висновок про заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб на 1488,24 грн., військового збору на суму 124,02 грн. та єдиного внеску на з загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 2326,06 грн.

Акт перевірки надісланий позивачеві поштовим відправленням.

За твердженням позивача, Акт перевірки отриманий ним 11.12.2017, що підтверджуються роздруківкою з офіційного сайту Укрпошти (а.с.41).

Не погоджуючись із висновками Акта перевірки, позивач надав свої заперечення, направлені на адресу відповідача поштовим відправленням 18.12.2017, що підтверджується поштовою накладною (а.с.56).

Згідно змісту листа «Про розгляд заперечення» ГУ ДФС у Київській області № 35/ФОП/10-36-13-09 від 03.01.2017, заперечення позивача на Акт перевірки залишено без розгляду у зв`язку із недотриманням ним вимог пункту 86.7 статті 86 Податкового кодексу України, оскільки термін подання заперечень розпочинається з 13.12.2017, а 19.12.2017 є останнім днем їх подання (а.с.57-58).

На підставі акта перевірки від 08.12.2017 № 965/10-36-13-09/ НОМЕР_1 , відповідачем прийняті:

податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 27.12.2017 № , яким за порушення пункту 167.1 статті 167, пункту 177.1 статті 177, пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, на підставі підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пункту 58.1 статті 58, пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, щодо сплати фізичними особами за результатами річного декларування» на 603 928,32 грн., у тому числі, на 483 142,65 грн. за податковим зобов`язанням, на 120 785,67 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.42);

податкове повідомлення-рішення форми «Д» від 27.12.2017 № , яким за порушення підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 164.2.1 пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168, підпункту «а» пункту 176.2 статті 176, пункту 177.7 статті 177 Податкового кодексу України, на підставі підпункту 54.3.5 пункту 54.3 статті 54, статті 58, пункту 127.1 статті 127 Податкового кодексу України, позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 3 908,07 грн., у тому числі, на 1488,24 грн. за податковим зобов`язаннями, на 930,15 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), на 679,68 грн. - суму пені (а.с.43);

податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 27.12.2017 № , яким за порушення пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, на підставі підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України, позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Військовий збір» на 46 464,49 грн., у тому числі, на 37 171,59 грн. за податковим зобов`язанням та на 9 292,90 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.44);

податкове повідомлення-рішення форми «Д» від 27.12.2017 № , яким за порушення пункту 1.3 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, на підставі підпункту 54.3.5 пункту 54.3 статті 54, пункту 58.1 статті 58, пункту 127.1 статті 127 Податкового кодексу України, позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на 258,17 грн., у тому числі, на 124,02 грн. за податковим зобов`язанням, на 77,51 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), на 56,64 грн. - суму пені (а.с.45);

податкове повідомлення-рішення форми «ПС» від 27.12.2017 № , яким за порушення підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49, пункту 177.11 статті 177, пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України, на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, до позивача за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, щодо сплати фізичними особами за результатами річного декларування» застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 510,00 грн. (а.с.46);

вимога про сплату боргу (недоїмки) від 27.12.2017 № Ф- за якою, відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», від позивача вимагається сплатити недоїмку по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 243 792,03 грн. (а.с.47);

вимога про сплату боргу (недоїмки) від 27.12.2017 № Ф- за якою, відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», від позивача вимагається сплатити недоїмку по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 2 326,06 грн. (а.с.49);

рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником несвоєчасно не нарахованого єдиного внеску від 27.12.2017 № яким, за порушення пункту другого частини 1 статті 7, частини 11 статті 8, частини 2 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на підставі пункту 3 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 36 246,70 грн. (а.с.48);

рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником несвоєчасно не нарахованого єдиного внеску від 27.12.2017 № яким, за порушення пункту другого частини 1 статті 7, частини 11 статті 8, частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на підставі пункту 3 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 859,87 грн. (а.с.50).

Як вбачається з матеріалів справи, 27.04.2016 старшим слідчим ОВС четвертого відділу ВРКП ГСУ ФР ДФС України, на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 21.04.2016, було проведено обшук приміщення за адресою АДРЕСА_2 за наслідками якого вилучено окреме майно, а саме, 814 670,00 грн., 180,00 євро, 51 000,00 російських рублів та 21 035,00 доларів США.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04.07.2016 у справі № 761/23058/16-к задоволена скарга ОСОБА_2 на бездіяльність посадових осіб ВРКП ГСУ ФР ДФС України, яка полягає у неповернені тимчасово вилученого майна, а саме грошових коштів, вилучених в ході обшуку за адресою АДРЕСА_2 та зобов`язано уповноважену службову особу повернути 814 670,00 грн., 180,00 євро, 51 000,00 російських рублів та 21 035,00 доларів США особі, у якої вони були вилучені (а.с.62-64).

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12.04.2017 у справі № 11-сс/796/1601/2017, задоволена скарга власника майна ОСОБА_2 та відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СУФР ГУ ДФС у Київській області про накладання арешту у кримінальному провадженні № 0000015 від 26.01.2016 на грошові кошти, які тимчасово вилучені під час проведення обшуку за адресою АДРЕСА_2 , а саме, на українські гривні номінальною вартістю 814 670,00 грн., євро номінальною вартістю 180,00 євро, російські рублі номінальною вартістю 51 000,00 рублів та долари США номінальною вартістю - 21 035,00 доларів США (а.с.65-70).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.08.2017 у справі № 761/28128/17 задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0000015 від 26.01.2016 та надано дозвіл на призначення позапланової перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, зокрема, ОСОБА_1 . Проведення позапланової перевірки доручено Державній фіскальній службі України (а.с.136- 140).

Листом ДФС Україні від 08.11.2017 зобов`язала відповідача вжити заходів для виконання вимог ухвали суду від 17.08.2017 у справі № 761/28128/17 та проведення документальних позапланових перевірок відповідних платників податків, у тому числі позивача.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 19.04.2018 у справі № 11-сс/796/2218/2018, задоволена скарга ОСОБА_2 та відмовлено в задоволенні клопотання заступника начальника ВР КП СУ ГУ ДФС у Київській області про накладання арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000015, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.01.2016, а саме грошові кошти, вилучені під час обшуку за адресою АДРЕСА_2 (814 670,00 грн., 180,00 євро, 51 000,00 російських рублів та 21 035,00 доларів США) .

В матеріалах справи наявні протоколи допиту свідків у кримінальному провадженні № 0000015 від 26.01.2016. За інформацією допитаних, позивач проводив валютно-обмінні операції за адресою АДРЕСА_2 , (а.с. 166 - 181).

Як вбачається зі змісту протоколу допиту свідка від 27.04.2016, ОСОБА_3 показала, що останні шість місяців працювала вільнонайманим працівником у позивача та здійснювала перерахунок та видачу готівкових коштів в національній та іноземній валюті у його офісному приміщенні за адресою АДРЕСА_2 . Зазначає, що за вказаною адресою надавались послуги населенню з обміну та продажу коштів в національній та іноземній валютах.

Згідно протоколу допиту свідка від 15.08.2017, ОСОБА_4 показав, що протягом 2014 -2016 років він періодично прибував за адресою АДРЕСА_2 , де здійснював обмін готівкових коштів. Операції з купівлі іноземної валюти здійснював у ОСОБА_1 без видачі первинних документів з приводу проведення валютно - обмінних операцій.

Таким чином судом встановлено, що висновки контролюючого органу про заниження позивачем доходу від провадження господарської діяльності ґрунтуються на даних матеріалів у кримінальному провадженні № 0000015, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.01.2016, зокрема, факти вилучення в ході проведення обшуку за адресою АДРЕСА_2 грошових коштів, протоколах допиту свідків та іншої інформації, отриманої в ході досудового розслідування.

Позивач наполягає, що висновки в Акті перевірки є необґрунтованими, безпідставними і зробленими лише на суб`єктивних припущеннях, оскільки зроблені без аналізу первинної фінансово-господарської та бухгалтерської документації позивача, на недопустимих та недостовірних доказах.

Стверджує, що приміщення за адресою АДРЕСА_2 позивачеві не належить, як і не належать йому грошові кошти, вилучені під час проведення обшуку, що підтверджується відповідними судовими рішеннями.

Наполягає, що протоколи допиту свідків, в силу положень статті 83 Податкового кодексу України, до матеріалів, які є підставами для здійснення висновків під час проведення перевірок не відносяться. За відсутності відповідного вироку суду, де визнані встановленими факти, зібрані під час розслідування кримінальних справ, будь - яка зібрана під час розслідування інформація не може бути належним доказом, оскільки вона може не знайти підтвердження за результатами судового розгляду відповідної кримінальної справи та перевірки достовірності доказів судом.

Вважає, що матеріали кримінального провадження № 0000015 в правовому контексті можуть бути доказами лише в межах цього провадження, а відсутність вироку, яким би визначалась винуватість тієї чи іншої особи, позбавляє контролюючі органи можливості самостійно встановлювати ті чи інші обставини на підставі матеріалів кримінального провадження. А відтак, надаючи оцінку доказам, наявним в матеріалах кримінального провадження, визначаючи їх належність чи допустимість, органи ДФС перебирають на себе повноваження суду, що є неприпустимим.

Наведене свідчить про необ`єктивність проведеної перевірки і, як наслідок, відсутність підстав для збільшення доходу позивача та застосування до нього правил загальної системи оподаткування обліку та звітності, позивач вважає оскаржувані рішення протиправними і тому звернувся з даним позовом до суду.

V. Норми права, які застосував суд

Відповідно до положень статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування та повернення в разі переплати, права та обов`язки платників податків, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України.

Згідно положень пункту 291.2 статі 291 Податкового кодексу України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Зі змісту пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України, платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів:

1) податку на прибуток підприємств;

2) податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об`єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності платника єдиного податку першої - четвертої групи (фізичної особи) та оподатковані згідно з цією главою;

3) податку на додану вартість з операцій з постачання товарів, робіт та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, крім податку на додану вартість, що сплачується фізичними особами та юридичними особами, які обрали ставку єдиного податку, визначену підпунктом 1 пункту 293.3 статті 293 цього Кодексу, а також що сплачується платниками єдиного податку четвертої групи;

4) податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва;

5) рентної плати за спеціальне використання води платниками єдиного податку четвертої групи.

Таким чином, особливістю застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності є, зокрема, звільнення платника єдиного податку від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податків і зборів, установлених пунктом 297.1 статті 297 Податкового кодексу України.

В силу положень пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, Єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої груп суб`єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які здійснюють обмін іноземної валюти (підпункт 2 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України.

Платник єдиного податку виконує передбачені цим Кодексом функції податкового агента у разі нарахування (виплати, надання) оподатковуваних податком на доходи фізичних осіб доходів на користь фізичної особи, яка перебуває з ним у трудових або цивільно-правових відносинах (підпункт 297.3 статті 297 Податкового кодексу України).

Згідно вимог підпункту 298.2.3. пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України, платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки:

1) у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку першої і другої груп та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення;

2) у разі перевищення протягом календарного року обсягу доходу, встановленого підпунктом 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, платниками єдиного податку першої і другої груп, які використали право на застосування інших ставок, встановлених для третьої групи, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення;

3) у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку третьої групи - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення;

4) у разі застосування платником єдиного податку іншого способу розрахунків, ніж зазначені у пункті 291.6 статті 291 цього Кодексу, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому допущено такий спосіб розрахунків;

5) у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми;

6) у разі перевищення чисельності фізичних осіб, які перебувають у трудових відносинах з платником єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому допущено таке перевищення;

7) у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності;

8) у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів;

9) у разі здійснення платниками першої або другої групи діяльності, яка не передбачена у підпунктах 1 або 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу відповідно, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому здійснювалася така діяльність.

Отже, здійснення суб`єктом господарювання діяльності з обміну іноземної валюти, унеможливлює застосування ним спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а платник єдиного податку, при здійсненні такої діяльності, зобов`язаний перейти на сплату інших податків і зборів, визначених Податковим кодексом України.

Положеннями пунктів 299.1 та 299.2 статті 299 Податкового кодексу України установлено, що реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.

Реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі: 1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву; 2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення; 3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу; 4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва юридичної особи платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків; 5) якщо платником єдиного податку четвертої групи не подано податкову звітність, передбачену підпунктом 295.9.1 пункту 295.9 статті 295 цього Кодексу (підпункт 299.10 статті 299 Податкового кодексу України).

Отже, право суб`єкта господарювання застосовувати преференції, встановлені податковим законодавством для осіб, які обрали спрощену систему оподаткування обліку та звітності, підтверджується даними з реєстру платників єдиного податку про таку особу, а анулювання такого права здійснюється шляхом його виключення з реєстру платників єдиного податку.

В силу положень пункту 299.11 статті 299 Податкового кодексу України, у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.

Отже, умовою для анулювання реєстрації платника єдиного податку та, як наслідок, виникнення у нього обов`язку застосування загальної системи оподаткування, обліку та звітності, є порушення таким платником єдиного податку вимог, установлених Главою 1 Розділу XIV Податкового кодексу України. При цьому, обов`язок сплачувати інші податки та збори, установлені Податковим кодексом України, виникає за рішенням контролюючого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, та з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.

В силу положень пункту 83.1 статті 83 Податкового кодексу України, для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Пунктом 86.1. статті 86 Податкового кодексу України передбачено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.

Відповідно до пункту 86.7 статті 86 Податкового кодексу України, у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7. статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом п`яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).

Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень.

Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7. статті 44 цього Кодексу.

Пункт 44.7. статті 44 Податкового кодексу України передбачає право платника податків надати контролюючому органу документи шляхом надіслання листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надання безпосередньо до контролюючого органу.

Отже акт, складений за результатами перевірки, не є остаточним рішенням контролюючого органу, а лише фіксує виявлені на підприємстві порушення.

В силу положень пункту 86.8. статті 86 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Відтак, за наявності заперечень на акт перевірки, обов`язковою передумовою прийняття за наслідками перевірки податкових повідомлень-рішень, є розгляд таких заперечень.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У розумінні статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, будь-який доказ підлягає обов`язковій оцінці судом у сукупності, разом з іншими доказами, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили (стаття 90 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

VI. Оцінка суду

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що фізична особа - підприємець, зареєстрована платником єдиного податку, зобов`язана перейти на сплату інших податків і зборів, визначених Податковим кодексом України для фізичних осіб - підприємців, в разі здійснення нею діяльності з обміну іноземної валюти, з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалася така діяльність.

В матеріалах справи відсутні докази самостійної відмови позивача від спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених Податковим кодексом України.

Як встановлено судом, підставою для висновків контролюючого органу про заниження позивачем доходу від здійснення ним підприємницької діяльності стало твердження відповідача про анулювання з 01.01.2014 реєстрації ОСОБА_1 платником єдиного податку другої групи у зв`язку із здійсненням ним протягом 2014-2016 років валютно - обмінних операцій, що несумісне зі сплатою єдиного податку.

Висновок про здійснення позивачем діяльності із обміну іноземної валюти обґрунтований контролюючим органом наявними в матеріалах кримінального провадження №0000015 показаннями свідків та фактом вилучення під час обшуку в приміщенні за адресою АДРЕСА_2 грошових коштів у національній та іноземній валюті, які, за твердженням відповідача, належать позивачеві.

Водночас, докази належності позивачеві приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , в матеріалах справи відсутні.

Твердження відповідача про належність позивачеві вилучених під час проведення обшуку за вказаною адресою грошових коштів в національній та іноземній валюті, спростовуються змістом копій наявних в матеріалах справи судових рішень.

Так, Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12.04.2017 у справі № 11-сс/796/1601/2017, задоволена скарга власника тимчасово вилучених грошових коштів ОСОБА_2 та відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СУФР ГУ ДФС у Київській області про накладання на них арешту.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04.07.2016 у справі № 761/23058/16-к визнана протиправною бездіяльність посадових осіб ВРКП ГСУ ФР ДФС України, яка полягає у неповерненні ОСОБА_2 тимчасово вилученого майна, а саме грошових коштів, вилучених в ході обшуку за адресою АДРЕСА_2 та зобов`язано їх повернути.

За таких обставин суд констатує, що висновок контролюючого органу про належність позивачеві грошових коштів, які тимчасово вилучені під час проведення обшуку за адресою АДРЕСА_2 , а саме, українських гривень номінальною вартістю 814 670,00 грн, євро номінальною вартістю 180,00 євро, російських рублів номінальною вартістю 51 000,00 рублів та доларів США номінальною вартістю - 21 035,00 доларів США, ґрунтується на припущеннях, оскільки не підтверджується належними та допустимими доказами.

Щодо посилань відповідача на матеріали триваючого досудового розслідування, то за переконанням суду, за відсутності відповідного вироку, де визнані встановленими факти, зібрані під час розслідування кримінального провадження, будь-яка зібрана під час розслідування інформація не може бути належним доказом, оскільки вона може не знайти підтвердження за результатами судового розгляду відповідного кримінального провадження та перевірки достовірності доказів судом.

Таким чином, матеріали кримінального провадження в правовому контексті можуть бути доказами лише в рамках відповідного кримінального провадження. Відсутність вироку у такому кримінальному провадженні (що є кінцевим його результатом), яким би визначалась винуватість тієї чи іншої особи, позбавляє відповідача можливості самостійно встановлювати ті чи інші обставини на підставі матеріалів кримінального провадження.

За таких обставин, матеріали кримінального провадження № 0000015, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.01.2016, за відсутності вироків, не можуть бути належними та допустимими доказами правомірності здійснених контролюючим органом висновків та оскаржуваних у даній справі рішень.

Докази проведення під час перевірки аналізу первинної фінансово- господарської та бухгалтерської документації позивача в матеріалах справи відсутні.

Відтак, висновок контролюючого органу про здійснення позивачем діяльності із обміну іноземної валюти, є необґрунтованим, оскільки здійснений на підставі неналежних та недопустимих доказів.

Як наслідок, у контролюючого органу були відсутні підстави для висновків про анулювання з 01.01.2014 реєстрації ОСОБА_1 платником єдиного податку другої групи у зв`язку із здійсненням ним протягом 2014-2016 років валютно - обмінних операцій.

Водночас, в матеріалах справи відсутнє і рішення відповідного контролюючого органу про анулювання реєстрації позивача платником єдиного податку, прийнятим на підставі Акта перевірки, як то передбачено положеннями пункту 299.11 статті 299 Податкового кодексу України у разі виявлення порушень вимог, необхідних для застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності.

Більш того, станом на дату розгляду цього спору по суті, згідно даних з реєстру платників єдиного податку, ОСОБА_1 зареєстрований та є платником податків другої групи. Інформація щодо прийняття контролюючим органом рішення про анулювання його реєстрації, в реєстрі відсутня.

За наведених обставин суд дійшов висновку про відсутність законодавчо визначених підстав для застосування контролюючим органом до позивача вимог законодавства щодо сплати податків та зборів для фізичних осіб - підприємців, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Отже, податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 27.12.2017 № , яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, щодо сплати фізичними особами за результатами річного декларування» на 603 928,32 грн., у тому числі, на 483 142,65 грн. за податковим зобов`язанням, на 120 785,67 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 27.12.2017 № , яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Військовий збір» на 46 464,49 грн., у тому числі, на 37 171,59 грн. за податковим зобов`язанням та на 9 292,90 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; податкове повідомлення-рішення форми «ПС» від 27.12.2017 № , яким до позивача за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, щодо сплати фізичними особами за результатами річного декларування» застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 510,00 грн.; вимога про сплату боргу (недоїмки) від 27.12.2017 № Ф- за якою, від позивача вимагається сплатити недоїмку по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 243 792,03 грн.; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником несвоєчасно не нарахованого єдиного внеску від 27.12.2017 № , яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 36 246,70 грн., є протиправними та підлягають скасуванню.

Що стосується висновків Акта перевірки про порушення позивачем вимог податкового законодавства у зв`язку із використанням праці найманої особи без оформлення трудових відносин, то такий висновок зроблений виключно на підставі інформації з протоколу допиту свідка ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000015, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.01.2016.

В матеріалах справи відсутні посилання на інші підстави або докази на підтвердження обґрунтованості такого висновку відповідача.

Оскільки, достовірність, належність та допустимість показань ОСОБА_3 не перевірені у встановленому законом порядку, рішення судів, які встановлювали такі факти відсутні, суд погоджується із доводами позивача про те, висновки зроблені відповідачем на підставі суб`єктивних припущень. Визначення податкових зобов`язань не може ґрунтуватись лише на твердженнях фізичної особи, як в усній, так і в письмовій формі, без належного підтвердження викладених такою особою фактів.

За наведених обставин суд дійшов висновку про відсутність законодавчо визначених підстав для збільшення контролюючим органом суми обов`язкових платежів, пов`язаних із твердженням про використання позивачем праці найманої особи без оформлення трудових відносин.

Отже, податкове повідомлення-рішення форми «Д» від 27.12.2017 № , яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 3 908,07 грн, у тому числі, на 1488,24 грн. за податковим зобов`язаннями, на 930,15 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), на 679,68 грн. - суму пені; податкове повідомлення-рішення форми «Д» від 27.12.2017 № , яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на 258,17 грн., у тому числі, на 124,02 грн. за податковим зобов`язаннями, на 77,51 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), на 56,64 грн. - суму пені; вимога про сплату боргу (недоїмки) від 27.12.2017 № Ф-, за якою від позивача вимагається сплатити недоїмку по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 2 326,06 грн.; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником несвоєчасно не нарахованого єдиного внеску від 27.12.2017 № , яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 859,87 грн., є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо визнання протиправним та скасування рішення, оформленого листом № 35/ФОП/10-36-13-09 від 03.01.2017 «Про розгляд заперечення», за яким заперечення позивача на Акт перевірки залишені без розгляду, то в силу положень пункту 86.7 статті 86 Податкового кодексу України, у разі незгоди платника податків з висновками перевірки, такий платник має право подати свої заперечення протягом п`яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта.

Судом встановлено, що Акт перевірки отриманий позивачем 11.12.2017. Отже, останнім днем подання заперечення, з урахуванням вихідних 16.12.2017 та 17.12.2017, є 18.12.2017.

Сторонами не заперечується, що 18.12.2017 позивачем направлено на адресу відповідача поштовим відправленням заперечення на акт перевірки з додатками, які були отриманні контролюючим органом 21.12.2017.

Враховуючи, що пунктом 44.7 статті 44 Податкового кодексу України передбачено право платника податків надати контролюючому органу документи шляхом надіслання листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надання безпосередньо до контролюючого органу, суд вважає, що позивач, надіславши листом заперечення на акт перевірки 18.12.2017, не пропустив передбачений пунктом 86.7 статті 86 Податкового кодексу України, у редакції чинній на дату складання заперечень, строк їх подачі до контролюючого органу.

У відповідності до положень Податкового кодексу України, заперечення на акт перевірки є невід`ємною частиною акта перевірки, а висновки про результати розгляду заперечень враховуються при прийнятті рішення про визначення грошових зобов`язань. Більш того, рішення про визначення грошових зобов`язань приймається контролюючим органом з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності) і строки такого прийняття, в силу положень пункту 86.8 статті 86 Податкового кодексу України, законодавець пов`язує саме з днем розгляду заперечень.

Відтак, наслідком необґрунтованого залишення відповідачем без розгляду заперечень на Акт перевірки, є порушенням права позивача на розгляд його заперечень, врахування результату їх розгляду при визначенні грошових зобов`язань та установленої законом процедури прийняття таких рішень.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27.06.2019 у справі № 806/343/17 (адміністративне провадження № К/9901/39923/18).

В свою чергу, порушення відповідачем порядку прийняття рішень про визначення грошових зобов`язань, установлених статтею 86 Податкового кодексу України, є підставою для визнання їх протиправними та скасування.

Суд також звертає увагу сторін на ту обставини, що в матеріалах справи відсутні доводи відповідача на спростування тверджень щодо протиправності рішення, яким залишено без розгляду заперечення позивача на Акт перевірки. В матеріалах справи також відсутні доводи, обґрунтування або докази, з якими відповідач пов`язує виникнення обов`язку суду прийняти рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог або закриття провадження у цій частині тощо.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення, оформленого листом № 35/ФОП/10-36-13-09 від 03.01.2017 «Про розгляд заперечення», є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

VIII. Висновок суду

Згідно із положеннями частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На виконання цих вимог відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не спростував у ході розгляду справи, та не надав до суду належних і достатніх доказів, які спростовують твердження позивача, а відтак, не довів правомірності своїх рішень.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

VII. Розподіл судових витрат

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частиною третьою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Під час звернення до суду позивачем сплачений судовий збір у загальному розмірі 10 572,00 грн., що підтверджується квитанціями № 0.0..1 від 02.04.2018 на суму 8810,00 грн. (а.с.3) та № 0.0..1 від 02.04.2018 на суму 1762,00 грн. (а.с.4).

Сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню йому у повному обсязі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Позивач просить суд прийняти рішення про відшкодування витрат, понесених на правничу допомогу, а саме, згідно Договору про надання правничих послуг № 2/АС від 09.01.2018 у сумі 15 000,00 грн. та згідно Договору про надання правничих послуг № 35/АС від 31.03.2018 у сумі 17 000,00 грн., укладених з Адвокатським об`єднанням «Компаньйон та партнери». Загалом позивач просить стягнути на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 32 000,00 грн.

В обґрунтування вказує, що витрати на правову допомогу згідно Договору про надання правничих послуг № 2/АС від 09.01.2018, складаються із оплати послуг Адвокатського об`єднання «Компаньйон та партнери» за: здійснення вивчення та аналіз наданих документів, які стосуються акту від 08.12.2017 за № 965/10-36-13-09/ НОМЕР_1 «Про результати позапланової документальної невиїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичної особою-платником податків ОСОБА_1 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , за період діяльності з 01.01.2000 року по 31.12.2017 року»; вивчення практики застосування відповідного законодавства, можливості та правових наслідків досягнення бажаного для Клієнта результату; підготовку та подання скарги до ДФС України на податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 27.12.2017 за № ; податкове повідомлення-рішення форми «Д» від 27.12.2017 за № ; податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 27.12.2017 за № ; податкове повідомлення-рішення форми «Д» від 27.12.2017 № ; податкове повідомлення-рішення форми «ПС» від 27.12.2017 за № ; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 27.12.2017 № Ф-; рішення № 010791309 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 27.12.2017; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 27.12.2017 № Ф-; рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 27.12.2017 та рішення ГУ ДФС у Київській області за № 35/ФОП/10-36-13-09 від 13.01.2017 року «Про розгляд заперечень».

На підтвердження приймання - передачі зазначених послуг, позивачем наданий акт про надання правової допомоги від 12.01.2018 на загальну суму 15 000,00 грн.

За твердженням позивача, оплата ним послуг з правничої допомоги за Договором про надання правничих послуг № 2/АС від 09.01.2018 здійснена у сумі 15 000,00 грн., що підтверджується меморіальними ордерами від 18.01.2018 №@2PL489617 на суму 14 000,00 грн. та №@2PL489326 на суму 1 000,00 грн.

Також в матеріалах справи наявний договір про надання правничих послуг № 2/АС від 09.01.2018 за результатами змісту якого у взаємному зв`язку із інформацією, наведеною в акті про надання правової допомоги від 12.01.2018 вказує на те, що правова допомога, надана за цим правочином, пов`язана із підготовкою та поданням скарги на рішення контролюючого органу до ДФС України.

Згідно розрахунку витрат від на правничу допомогу на підставі договору № 35/АС від 31.03.2018 (а.с.124), станом на 01.06.2018, Адвокатським об`єднання «Компаньйон та партнери» була надана позивачеві правнича допомога з: вивчення та аналізу наданих Клієнтом документів, які стосуються акту від 08.12.2017 за № 965/10-36-13-09/ НОМЕР_1 «Про результати позапланової документальної невиїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичної особою-платником податків ОСОБА_1 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , за період діяльності з 01.01.2000 року по 31.12.2017 року» - вартістю 4000,00 грн.; вивчення чинного законодавства України, судової щодо існуючого спору, обрання тактики та стратегії захисту прав та законних інтересів Клієнта - вартістю 3 000,00 грн.; підготовку та подача до Київського адміністративного суду адміністративного позову про визнання протиправним та скасування на податкового повідомлення-рішення форми «Р» від 27.12.2017 за № ; податкове повідомлення-рішення форми «Д» від 27.12.2017 за № ; податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 27.12.2017 за № ; податкове повідомлення-рішення форми «Д» від 27.12.2017 № ; податкове повідомлення-рішення форми «ПС» від 27.12.2017 за № ; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 27.12.2017 № Ф-; рішення № 010791309 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 27.12.2017; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 27.12.2017 № Ф-; рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 27.12.2017 та рішення ГУ ДФС у Київській області за № 35/ФОП/10-36-13-09 від 13.01.2017 року «Про розгляд заперечень» - вартістю 6 000,00 грн.; представництво Клієнта в Київському окружному адміністративному суді в зв`язку з подачею вказаного вище адміністративного позову (не більше двох поїздок в м. Київ в судове засідання) -вартістю 4000,00 грн. Загальна вартість зазначеної правничої допомоги - 17 000,00 грн.

Згідно квитанції від 24.07.2018 № 0.0..1, позивачем, на підставі рахунку від 01.06.2018, сплачено Адвокатському об`єднанню «Компаньйон та партнери» 17 000,00 грн.

Верховний Суд в додатковій постанові від 12.09.2018 (справа №810/4749/15) зазначив, що з аналізу положень ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Також Верховний Суд у постанові від 22.12.2018 (справа №826/856/18) зазначив про те, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Крім того, у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії", заява №34884/97, п.30).

У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон №5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Таким чином, договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п.9 ч.1 ст.1 Закону №5076).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону №5076).

Статтею 19 Закону №5076 визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

З огляду на правову позицію Верховного Суду наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі №826/841/17 (провадження №К/9901/5157/19), суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Як встановлено судом, частина послуг, зазначених як надані Адвокатським об`єднанням «Компаньйон та партнери» за Договором № 35/АС від 31.03.2018, дублюються з послугами вже наданими цим Адвокатським об`єднанням та переданими позивачеві за Договором № 2/АС від 09.01.2018. Зокрема, «вивчення та аналіз наданих Клієнтом документів, які стосуються акту від 08.12.2017 за № 965/10-36-13-09/ НОМЕР_1 «Про результати позапланової документальної невиїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичної особою-платником податків ОСОБА_1 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , за період діяльності з 01.01.2000 року по 31.12.2017 року».

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, позов було подано до суду поштою, а перше підготовче засідання у даній справі, призначене на 04.06.2018, водночас послуги з представництва Клієнта в Київському окружному адміністративному суді в зв`язку з подачею вказаного вище адміністративного позову (не більше двох поїздок в м. Київ в судове засідання) передані Адвокатським об`єднанням позивачеві 01.06.2018.

Враховуючи викладене, фактичний об`єм виконаної роботи, суд вважає, що розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача мають складати у розмірі 17000,00 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73 - 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5а, ) задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 27.12.2017 № Головного Управління ДФС у Київській області.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Д» від 27.12.2017 № Головного Управління ДФС у Київській області.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 27.12.2017 № Головного Управління ДФС у Київській області.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Д» від 27.12.2017 № Головного Управління ДФС у Київській області.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «ПС» від 27.12.2017 № Головного Управління ДФС у Київській області.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 27.12.2017 № Ф- Головного Управління ДФС у Київській області.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 27.12.2017 № Ф- Головного Управління ДФС у Київській області.

Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником несвоєчасно не нарахованого єдиного внеску від 27.12.2017 № Головного Управління ДФС у Київській області.

Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником несвоєчасно не нарахованого єдиного внеску від 27.12.2017 № Головного Управління ДФС у Київській області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління ДПС у Київській області Державної податкової служби у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5а, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 10 572 грн. (десять тисяч п`ятсот сімдесят дві) грн. 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України процесуальні строки, визначені цим рішенням, продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повний текст рішення складено та підписано 29.05.2020.

Суддя Панченко Н.Д.