Справа № 813/1432/16
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2020-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 рокуЛьвівСправа № 813/1432/16 пров. № А/857/1326/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Хомича О.Р.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - Кравець В.Ю.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про ухвалення додаткової постанови стосовно стягнення судових витрат, понесених під час розгляду апеляційної скарги Головного управління ДПС у Львівській обл. на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.10.2019р. в адміністративній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській обл. про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень щодо збільшення сум грошових зобов`язань по єдиному податку з фізичних осіб, податку з доходів фізичних осіб, рішення про анулювання єдиного податку,-

В С Т А Н О В И В:

20.04.2019р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) позивач фізична особа-підприємець /ФОП/ ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому, із урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати протиправними та скасувати винесені відповідачем Головним управлінням /ГУ/ ДПС у Львівській обл. наступні рішення:

податкове повідомлення-рішення № /143 від 13.07.2015p., яким збільшено грошове зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб на суму 17742 грн. 13 коп., з яких 13785 грн. 70 коп. за податковим зобов`язанням та 3956 грн. 43 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями;

податкове повідомлення-рішення № /144 від 13.07.2015p., яким збільшено грошове зобов`язання із податку з доходів фізичних осіб /ПДФО/ на суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 510 грн.;

рішення Бродівського відділення Буської ОДПІ № 694/13-14-13-00/256 від 31.03.2016р. про анулювання єдиного податку;

Акт перевірки № 66/17-00/ НОМЕР_1 від 07.05.2015р. (Т.1, а.с.4-5, 62).

Ухвалою суду від 12.09.2017р. заявлений позов в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування Акту перевірки № 66/17-00/ НОМЕР_1 від 07.05.2015р. залишено без розгляду (Т.1, а.с.141-142).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.10.2019р. заявлений позов задоволено частково; визнано протиправними та скасовані наступні рішення ГУ ДПС у Львівській обл.:

податкове повідомлення-рішення № /143 від 13.07.2015p. - в частині визначення суми грошового зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб: за основним платежем - в розмірі 10611 грн. 21 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями - в розмірі 3162 грн. 81 коп.;

рішення Бродівського відділення Буської ОДПІ № 694/13-14-13-00/256 від 31.03.2016р. про анулювання єдиного податку.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено та вирішено питання про розподіл судових витрат (Т.2, а.с.85-86).

Відповідно до додаткового рішення суду від 23.10.2019р. стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Львівській обл. на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. (Т.2, а.с.100-101).

Згідно постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2020р. апеляційну скаргу ГУ ДПС у Львівській обл. на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.10.2019р. залишено без задоволення, а вказане додаткове рішення - без змін (Т.2, а.с.152-154).

Також постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2020р. апеляційну скаргу ГУ ДПС у Львівській обл. на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.10.2019р. в адміністративній справі № 813/1432/16 залишено без задоволення, а вказане рішення суду - без змін (Т.2, а.с.210-217).

05.03.2020р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) позивач ФОП ОСОБА_1 скерував до апеляційного суду заяву, в якій просив стягнути з ГУ ДПС у Львівській обл. судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн. (Т.3, а.с.1-3).

У поданому відзиві ГУ ДПС у Львівській обл. просить заяву ФОП ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу залишити без розгляду через недотримання процедури подання такої заяви (Т.3, а.с.15-21).

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача на підтримання поданої заяви, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість заяви ФОП ОСОБА_1 та наявність підстав для відмови в її задоволенні, з огляду на наступне.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст.134 КАС України.

За змістом п.1 ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З наведеного слідує, що в підтвердження здійсненої правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем заявлені до відшкодування витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою, отриманою від адвоката в суді апеляційної інстанції, у розмірі 2000 грн. на підставі договору про надання правової допомоги № 19/4 від 19.04.2016р. (Т.2, а.с.94-95).

На підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом позивачем представлено Акт приймання виконаних робіт (наданих послуг) № 03/03 від 03.03.2020р. та квитанцію № 03/03 від 03.03.2020р. (Т.3, а.с.2, 3).

Так, згідно з актом приймання виконаних робіт (наданих послуг) № 03/03 від 03.03.2020р. на підставі договору про надання правової допомоги № 19/4 від 19.04.2016р. адвокат Кравець В.Ю. (виконавець) виконав повністю, якісно і вчасно наступні роботи (надав послуги):

- ознайомлення і вивчення матеріалів справи за апеляційною скаргою;

- складання відзиву;

- участь у судовому засіданні від 03.03.2020р.

Погоджена вартість наданих послуг складає 2000 грн., при цьому сторонами не надано розрахунок погодинної вартості правової допомоги, не визначено витраченого адвокатом часу та вартість кожної наданої послуги.

В поданій позивачем квитанції № 03/03 від 03.03.2020р. не зазначено суми коштів, одержаної адвокатом за ведення адміністративної справи № 813/1432/16.

Таким чином, позивачем не надано детального розрахунку витрат на правову допомогу і доказів оплати таких послуг, що вказує на відсутність понесення ним відповідних витрат.

За таких умов суд позбавлений об`єктивної можливості оцінити рівень адвокатських витрат, достовірно встановити несення таких витрат позивачем, а також обґрунтованість рівня їх вартості.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як відзначено у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), п.80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01), п.88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі ст.41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Враховуючи те, що наданими до справи документами витрати на правничу допомогу не підтверджено, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

З цих же мотивів згідно з ч.4 ст.252 КАС України правові підстави для винесення додаткової постанови є відсутніми.

Керуючись ст.ст.139, 143, ч.3 ст.243, ст.ст.252, 310, ч.2 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення стосовно стягнення судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу), понесених під час розгляду апеляційної скарги Головного управління ДПС у Львівській обл. на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.10.2019р. в адміністративній справі № 813/1432/16, - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання суддями, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складення повного тексту судового рішення: 27.05.2020р.