Справа № 1.380.2019.006685
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2020-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.006685
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючий суддя Кравців О.Р.,

секретар судового засідання Шийович Р.Я.,

представник позивача Іваненко О.В.,

представник відповідача не прибув,

представник третьої особи Бірюков Ю.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Львівська міська рада, про зобов`язання вчинити дії.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернулася Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради (далі - позивач) з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Львівська міська рада (далі - третя особа, ЛМР), у якій просить суд зобов`язати відповідача демонтувати прибудову розміром 2,70х6,00 м. на фундаменті до кв.

АДРЕСА_1 обґрунтування позову зазначено, що будинок АДРЕСА_1 знаходиться на обслуговуванні та балансі Львівського комунального підприємства «Сигнівка». ОСОБА_2 , яка була власницею квартири №3 у цьому будинку, самочинно прибудувала прибудову розміром 2,70х6,00м. на фундаменті до згаданої квартири, що здійснювалося без дозвільних документів на земельній ділянці, яка не призначена для вказаної мети, власником якої є ЛМР. ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф за самочинне будівництво прибудови до вказаної квартири. Позивачем винесено розпорядження «Про самочинне будівництво здійснене гр. ОСОБА_2 » від 23.01.2012 №85, відповідно до якого зобов`язано гр. ОСОБА_2 в термін до 20.02.2012 демонтувати самочинно розпочате будівництво прибудови на землях комунальної власності міста. Вказане зобов`язано здійснити ОСОБА_2 і на підставі судового рішення. Однак примусове виконання такого закінчено у зв`язку з смертю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син ОСОБА_2 ОСОБА_1 є співвласником вказаної квартири, зареєстрований за вказаною адресою і постійно там проживав, а тому вважається таким, що фактично прийняв спадщину.

Позивач повідомляв ОСОБА_1 про необхідність здійснити демонтаж самочинного будівництва листами у 2017 році, однак його вимоги залишилися невиконаними, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою суду від 29.12.2019 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі. Цією ж ухвалою в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача залучено Львівську міську раду.

Ухвалою суду від 12.02.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, з підстав. що викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник третьої особи підтримав позицію позивача та просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, явки уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив. Про дату, час і місце судового розгляду відповідно до ч. 11 ст. 126 Кодексу адміністративного судочинства України вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, оскільки скеровано на його зареєстроване місце проживання поштова кореспонденція поверталася до суду із відміткою відділення поштового зв`язку про причини не вручення. Крім того, судом декілька разів здійснено повідомлення відповідача у порядку передбаченому ст. 130 Кодексу адміністративного судочинства України.

З врахуванням приписів ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, думки представників позивача та третьої особи суд продовжив розгляд справи за відсутності відповідача.

Суд заслухав вступне слово представника позивача, пояснення третьої особи, з`ясував фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, дослідив письмові докази, та, -

в с т а н о в и в :

Постановою №1з/1-ф від 03.01.2012 зафіксовано порушення вимог містобудівного законодавства: гр. ОСОБА_2 без затвердженої проектної документації та без права на виконання будівельних робіт розпочала будівництво прибудови до квартири АДРЕСА_1 із збільшенням розмірів існуючого консольного балкону, чим порушено ст.ст. 7, 9, 27 Закону України «Про архітектурну діяльність» та ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», на підставі поданих документів і матеріалів, складених внаслідок планової (позапланової) перевірки: акта перевірки №111/12-з від 23.12.2011, протоколу №111/12 від 23.12.2011, згідно з ч. 3 ст. 96 КУпАП та керуючись ст.ст. 283-284, 244-6 КУпАП накладено штраф на гр. ОСОБА_2 у сумі 170,00 грн. /а.с.11-12/.

10.01.2012 ОСОБА_3 звернулася до Відділу комунального господарства адміністрації Залізничного району із скаргою, у якій просила створити комісію і вжити негайних заходів боротьби з незаконною добудовою прибудинкової території, яка проводиться з грубим порушенням усіх будівельних і санітарних норм, без наявності дозвільних документів мешканцями, що проживають за адресою: АДРЕСА_1 , які як і ЛКП «Сріблястий» не реагують на численні скарги мешканців цього будинку /а.с.15/.

17.01.2012 відбулося засідання міжвідомчої комісії на якому, згідно з Витягом з протоколу вирішено враховуючи скаргу гр. ОСОБА_3 , мешканки квартири АДРЕСА_2 демонтувати гр. ОСОБА_2 самочинно розпочате будівництво прибудови розміром 2,70х6,00м на фундаменті на землях комунальної власності міста до квартири АДРЕСА_1 / а.с.10/.

23.01.2012 Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради винесено розпорядження «Про самочинне будівництво здійснене гр. ОСОБА_2 » №85, відповідно до якого розглянувши інформацію ЛКП «Сріблястий», подані документи, висновок міжвідомчої комісії, керуючись рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011 №835 «Про затвердження Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові», враховуючи скаргу гр. ОСОБА_3 мешканки кв . АДРЕСА_2 ; висновок міжвідомчої комісії - протокол №3 від 17.01.2012 §3 - затверджено; зобов`язано гр. ОСОБА_2 , мешканку кв. АДРЕСА_1 , в термін до 20.02.2012 демонтувати самочинно розпочате будівництво прибудови розміром 2,70х6,00м. на фундаменті до квартири АДРЕСА_1 на землях комунальної власності міста. При невиконанні п. 2 даного розпорядження ЛКП «Сріблястий» у термін до 01.03.2012 підготувати та передати у юридичний відділ Залізничної районної адміністрації відповідні документи для заявлення позову в суд про примусове виконання п. 2 розпорядження.

30.01.2012 гр. ОСОБА_2 скеровано лист, у якому викладено попередження про те, що їй необхідно у термін до 20.02.2012 демонтувати самочинно розпочате будівництво прибудови розміром 2,70х6,00м на фундаменті до квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з актом від 28.02.2012 комісії в складі головного інженера ЛКП «Сріблястий» ОСОБА_5 майстра ОСОБА_6 , майстра по експлуатації ОСОБА_7 , встановлено за виходом на адресу АДРЕСА_1 , де проживає гр. ОСОБА_2 невиконання розпорядження Залізничної райадміністрації №85 від 23.01.2012, не здійснила демонтажу будівництва прибудови розміром 2,70х6,00м на фундаменті /а.с.15/.

Згідно з довідкою з місця проживання про склад сім`ї і реєстрацію у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_1 /а.с.20/.

Судом також встановлено, що на виконанні у Залізничному відділі державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції перебувало ВП №43226250 з виконання виконавчого листа №1309/4197/12, виданого 11.04.2014 Залізничним районним судом м. Львова про зобов`язання ОСОБА_2 демонтувати самочинно розпочате будівництво прибудови розміром 2,70х6,00м. на фундаменті до кв. АДРЕСА_1 .

23.06.2014 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №43226250, оскільки згідно з свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 06.06.2014 боржник ОСОБА_2 померла /а.с.22, 23/.

Згідно з Інформаційною довідкою №81349090 від 27.02.2017 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартира АДРЕСА_1 згідно з свідоцтвом про право власності № НОМЕР_2 , виданого 18.12.2013 Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції перебувала у приватній спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 згідно з рішенням про державну реєстрацію 13.12.2013 /а.с.24-26/.

12.06.2017 та 20.06.2017 гр. ОСОБА_1 скеровано попередження про необхідність проведення демонтажу до 01.07.2017 самочинно встановленої прибудови. У випадку непроведення демонтажу добровільно повідомлено про те, що ЛКП «Сигнівка» буде змушене звертатися у термін до 15.07.2017 в юридичний відділ Залізничної районної адміністрації для заявлення позову в суд про примусове невиконання розпорядження №277 від 20.04.2017 /а.с.27, 28/.

Згідно з актом затвердженим 05.07.2017 директором ЛКП «Сигнівка» за результатами обстеження квартири АДРЕСА_1 після отримання попереджень 07.06.2020 та 20.06.2017 гр. ОСОБА_1 не демонтував прибудову розміром 4,00х6,00м самочинно встановлену на фундаменті до квартири АДРЕСА_1 на землях комунальної власності міста.

Оскільки вказану прибудову не демонтовано добровільно, позивач на виконання своїх повноважень звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи справу, суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, економічні, соціальні та організаційні засади містобудівної діяльності в Україні визначає Закон України «Про основи містобудування» від 16.11.1992 №2780-XII (далі Закон №2780-XII). Відповідно до статті 7 цього Закону державне регулювання у сфері містобудування здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою та Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст. 14 Закону №2780-XII до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування, зокрема, належать: надання (отримання, реєстрація), відмова у видачі чи анулювання (скасування) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю у випадках та відповідно до вимог, встановлених законом; забезпечення в установленому законом порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації під час планування та забудови відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації та проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоду навколишньому природному середовищу.

Згідно із ч. 3 статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно з Положенням про Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради від 01.11.2016 № 977 (із змінами) до повноважень Залізничної районної адміністрації віднесено здійснення контролю за утриманням будинків (квартир), які належать громадянам, а також прилеглих територій; розгляд питань та вжиття заходів у порядку, встановленому виконавчим комітетом, щодо фактів самовільного будівництва (погодження, приведення до попереднього стану, демонтажу тощо).

Таким чином, за приписами вказаного Положення Залізнична районна адміністрація має право звертатися у встановленому порядку до судових органів із вимогами щодо фактів самочинного будівництва і інших вимог, що виникають у процесі здійснення наданих районній адміністрації повноважень.

Будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20.05.1999 №687-XIV).

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності і забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів визначає Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI (далі Закон № 3038-VI).

Cтаттею 34 Закону №3038-VI передбачено, що замовник має право виконувати будівельні роботи після:

- подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України;

- видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками.

Зазначені у частині першій цієї статті документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва.

Механізм набуття права на виконання підготовчих та будівельних робіт визначає Порядок виконання підготовчих та будівельних робіт, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466, в редакції постанови КМ України від 26.08.2015 № 747 (далі Порядок № 466).

Як визначено в п. 5 Порядку №466 будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію та:

- подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) та об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта;

- видачі замовнику дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками.

Документи, що надають право на виконання підготовчих робіт, діють до моменту отримання права на виконання будівельних робіт. Документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва (п. 6 Порядку №466).

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону №3038-VI у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Частина 5 ст. 319 Цивільного кодексу України визначає, що власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно з ч. 2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно ч. 1, ч. 7 ст. 376 Цивільного кодексу України будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Представник позивача пояснив, що будинок АДРЕСА_1 знаходиться на обслуговуванні та балансі Львівського комунального підприємства «Сигнівка».

ОСОБА_2 , яка була власницею квартири АДРЕСА_1 самочинно прибудувала прибудову розміром 2,70х6,00м. на фундаменті до згаданої квартири. Будівництво прибудови здійснювалося без дозвільних документів на земельні ділянці, яка не була відведена для цієї мети, власником якої є Львівська міська рада.

Письмовими доказами, долученими до матеріалів справи підтверджується, що події, внаслідок яких позивач звернувся до суду мають триваючий характер. Зокрема у період з 2012 по 2014 рік позивачем складено ряд документів, які фіксували вину ОСОБА_2 стосовно самочинно встановленої прибудови до квартири АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_2 у 2014 році до 2017 року позивачем не вжито жодних дій стосовно демонтажу відповідної прибудови (доказів зворотного до матеріалів справи не надано), а у 2017 році попереджено відповідача про необхідність демонтувати прибудову розміром 4,00х6,00м. Надалі з липня 2017 року до 06.12.2019 (скерування позову до суду) доказів вчинення будь-яких дій стосовно демонтажу оскаржуваної прибудови не надано.

Позивач не підтвердив того, що ознайомив відповідача з вказаними попередженнями чи він був присутнім при складенні акта від 05.07.2017, яким зафіксовано, що самочинно встановлену прибудову розміром 4,00х6,00м не демонтовано.

При цьому суд зауважує, що позивач звернувся до суду з позовом про зобов`язання ОСОБА_1 демонтувати прибудову розміром 2,70х6,00м., яку збудувала ОСОБА_2 , позаяк попереджав про необхідність демонтувати споруду розмірами 4,00х6,00м.

Позивач покликається на те, що оскільки ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 , зареєстрований за цією адресою, постійно проживав разом із матір`ю, а тому обов`язок демонтувати відповідну самочинно встановлену прибудову після смерті ОСОБА_2 належить йому як спадкоємцю в силу приписів ст.ст. 1218, 1219, 1268 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

З позиції позивача прийняття спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де знаходиться, отже ОСОБА_1 вважається таким, що фактично прийняв спадщину.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст. 1219 Цивільного кодексу України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

При цьому позивач у своєму позові визнає, що права та обов`язки щодо самочинного будівництва не входять до переліку визначених у ст. 1219 Цивільного кодексу України.

Приписи п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008, на які покликається позивач, про те, що у випадку якщо спадкодавцем було здійснено самочинне будівництво, до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання, тощо, які були використані в процесі будівництва; до спадкоємців, які прийняли спадщину, у разі знесення самочинного будівництва переходить обов`язок відшкодувати вартість витрат на його знесення і приведення земельної ділянки до попереднього стану також у даній ситуації не підлягають застосуванню, оскільки у вказаному пункті йдеться про витрати внаслідок знесення та приведення земельної ділянки до попереднього стану, а не про обов`язок здійснити демонтаж самочинно встановленої споруди.

Більше того, відповідно до п. 23 цієї ж Постанови знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

При прийнятті цього рішення суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування статті 38 Закону №3038-VI та статті 376 ЦК України, які викладені у постанові від 31.07.2018 у справі №813/6426/14. Зокрема, Верховний Суд дійшов такого висновку: «… що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності».

Доказів неможливості здійснити перебудову чи відмови ОСОБА_1 від перебудови відповідного самочинно збудованого об`єкта до матеріалів справи не долучено.

Суд позбавлений також можливості встановити чи вжито ОСОБА_1 заходів для легалізації відповідної прибудови.

Більше того, згідно з вказаною вище Інформаційною довідкою станом на лютий 2017 року квартира АДРЕСА_1 перебувала у власності відповідача та його матері ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності. Однак у матеріалах справи відсутні докази того, що вказане майно з 2017 року не було відчужене у будь-який із законних способів та станом на момент звернення до суду належало відповідачу.

Дійсно згідно з відомостями отриманими судом на виконання вимог ст. 160 КАС України підтверджується факт реєстрації відповідача за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.40/. Однак ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (чинний) передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Доказів того, що позивач станом на момент подання позову до суду проживає у вказаній квартирі також не надано. Крім того місце реєстрації не передбачає для особи визначати місцем реєстрації саме ту адресу, житло за якою перебуває в особи на праві приватної власності.

Особливу увагу суд звертає на те, що попередня процедура притягнення до відповідальності за самочинне будівництво стосувалася ОСОБА_2 , а позов про демонтаж. який є наступним етапом відповідальності адресовано ОСОБА_1 , що з позиції суду є фактично державним примусом до вчинення дії без встановелння вини.

За відсутності доказів того, що ОСОБА_1 відомо про попередження його демонтувати самочинну прибудову розміром 2,70х6,00м на фундаменті до кв. АДРЕСА_1 , а отже що вони знали про таке розпорядження та мали реальну можливість його виконати в добровільному порядку непідтвердження долученими до матеріалів справи письмовими доказами наявності у нього відповідного обов`язку, суд не становив підстав для зобов`язання ОСОБА_1 вчинити відповідні дії.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що вимоги позову не підтверджено та у їх задоволенні слід відмовити.

Відповідно до приписів ст. 139 КАС України відшкодування судових витрат відповідачу якому у задоволенні позову відмовлено, не передбачено.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 263, п.п. 15.5 п. 15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд -

в и р і ш и в :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 29.05.2020.

Суддя Кравців О.Р.