Справа № 199/1495/20
Суддя: Руденко В. В.
Дата ухвалення: 2020-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 199/1495/20
(2-а/199/45/20)
РІШЕННЯ

Іменем України

28.05.2020 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Куземі О.Г., розглянувши в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Дніпра адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради про визнання противоправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання противоправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення № 32 від 07 серпня 2019 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді адміністративного штрафу за порушення ст. 26 Закону України «Про архітектурну діяльність», якою притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 96-1 КУпАП.

В обґрунтування позову зазначила, що 28 лютого 2020 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 60269326 вона дізналась про зміст постанови № 32 від 07.08.2019 р., відповідно до якої її було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96-1 Кодексу України про адміністративні та накладено штраф в розмірі 34000,00 грн.

Вищезазначену постанову було складено на її ім`я за результатами проведення позапланової перевірки на об`єкті «Реконструкція нежитлових приміщень під розміщення магазину продовольчих та непродовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_1 ».

Факт проведення позапланової перевірки підтверджується Актом № 97/2019 від 26.07.2019 р., складеним за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Як зазначається у постанові від 07.08.2019 р., позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке передбачена відповідальність ч. 1 ст. 96-1 КУпАП (передача замовнику проектної документації для виконання будівельних робіт на об`єкті, розробленої з порушенням вимог законодавства, містобудівної документації, вихідних даних для проектування об`єктів, будівельних норм, стандартів і правил, у тому числі щодо створення безперешкодного життєвого середовища для осіб з обмеженими фізичними можливостями та тих маломобільних груп населення, передбачення приладів обліку води і теплової енергії, а також заниження класу наслідків (відповідальності) об`єкта), а саме: головний інженер проекту ОСОБА_2 не виконала вимог державний стандартів, норм і правил, вихідний даних на проектування - порушено п. 5.5 ДБН В.3.2-2-2009, п. 2.50 ДБН В.2.2-15-2005, крім того розробила проект без врахування того, що нежитлові приміщення знаходяться у житловому будинку, звіт про технічне обстеження будівель, конструкцій і інженерних мереж будівлі не відповідає вимогам ПКМУ від 12.04.2017 р. № 257. Наслідком є те, що проектна документація для виконання будівельних робіт передана замовнику з порушенням вимог нормативно-правових актів України, чим порушено ст. 26 Закону України «Про архітектурну діяльність».

Позивач не погоджується із визнанням її винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею ч. 1 ст. 96-1 КУпАП, та вважає постанову незаконною. Позивач зазначає, що постанова не містить посилань на жодні належні та допустимі докази, на підставі яких відповідачем зроблено висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96-1 КУпАП.

Відповідач правом подачі відзиву не скористався.

Суд дослідивши наявні докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 07 серпня 2019 року відносно позивача начальником управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради ОСОБА_3 було винесено постанову № 32 по справі про адміністративне правопорушення, згідно з якою позивачем було порушено ч. 1 ст. 96-1 КУпАП та ст. 26 Закону України «Про архітектурну діяльність». Вищезазначену постанову було складено на її ім`я за результатами проведення позапланової перевірки на об`єкті «Реконструкція нежитлових приміщень під розміщення магазину продовольчих та непродовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_1 ». Факт проведення позапланової перевірки підтверджується Актом № 97/2019 від 26.07.2019 р., складеним за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Як зазначається у постанові від 07.08.2019 р., позивача було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке передбачена відповідальність ч. 1 ст. 96-1 КУпАП (передача замовнику проектної документації для виконання будівельних робіт на об`єкті, розробленої з порушенням вимог законодавства, містобудівної документації, вихідних даних для проектування об`єктів, будівельних норм, стандартів і правил, у тому числі щодо створення безперешкодного життєвого середовища для осіб з обмеженими фізичними можливостями та тих маломобільних груп населення, передбачення приладів обліку води і теплової енергії, а також заниження класу наслідків (відповідальності) об`єкта), а саме: головний інженер проекту Погудо 1В. не виконала вимог державний стандартів, норм і правил, вихідний даних на проектування - порушено п. 5.5 ДБН В.3.2-2-2009, п. 2.50 ДБН В.2.2-15-2005, крім того розробила проект без врахування того, що нежитлові приміщення знаходяться у житловому будинку, звіт про технічне обстеження будівель, конструкцій і інженерних мереж будівлі не відповідає вимогам ПКМУ від 12.04.2017 р. № 257. Наслідком є те, що проектна документація для виконання будівельних робіт передана замовнику з порушенням вимог нормативно-правових актів України, чим порушено ст. 26 Закону України «Про архітектурну діяльність», у зв`язку з чим на позивача було накладено штраф в розмірі 34000,00 грн.

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП передбачено, що може бути оскаржено постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, в районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною 5 ст. 77 КАС України передбачено, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ч. 4 ст. 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 р. № 3038-VI обов`язковій експертизі підлягають проекти будівництва об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (ССЗ) наслідками, - щодо додержання нормативів з питань санітарного та епідеміологічного благополуччя населення, екології, охорони праці, енергозбереження, пожежної, техногенної, ядерної та радіаційної безпеки, міцності, надійності, довговічності будинків і споруд, їх експлуатаційної безпеки та інженерного забезпечення, у тому числі щодо додержання нормативів з питань створення безперешкодного життєвого середовища для осіб з обмеженими фізичними можливостями та інших маломобільних груп населення. Розроблена ТОВ «БУДПРОЕКТ ПЛЮС» під керівництвом позивача, як головного інженеру проекту, проектна документація «Реконструкція нежитлових приміщень під розміщення магазину продовольчих та непродовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_1 » відповідає вищезазначеним вимогам Закону № 3038 та могла бути затверджена в установленому порядку, що підтверджується Експертним звітом № 04-0277-19 щодо розгляду проектної документації, затвердженого 17.04.2019 р., затвердженого директором філії ДП «Укрдержбудекспертиза» у Дніпропетровській області.

Диспозицією ч. 1 ст. 96-1 КУпАП передбачена відповідальність за передачу замовнику проектної документації для виконання будівельних робіт на об`єкті будівництва, розробленої з порушенням вимог законодавства, містобудівної документації, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, будівельних норм, державних стандартів і правил.

В даному випадку позивача було притягнуто до відповідальності за розроблення проекту без урахування того, що нежитлові приміщення знаходяться у житловому будинку на першому поверсі, звіт про технічне обстеження будівель, конструкцій і інженерних мереж будівлі не відповідає вимогам ПКМУ від 12.04.2017 р. № 257, загальна площа нежитлових приміщень більше 700 кв.м., чим порушено п. 2.50 ДБН В.2.2-15-2005, п. 5.5 ДБН В.3.2-2-2009. Не підлягає застосуванню постанова КМУ від 12.04.2017 р. № 257, якою було затверджено Порядок проведення обстеження прийнятих в експлуатацію об`єктів будівництва, так як відповідно до п. 1 вказаного Порядку, цей Порядок визначає механізм проведення обстеження прийнятих в експлуатацію в установленому законодавством порядку об`єктів будівництва з метою оцінки їх відповідності основним вимогам до будівель і споруд, визначеним відповідним технічним регламентом, та вжиття обґрунтованих заходів до забезпечення надійності та безпеки під час експлуатації об`єктів протягом усього періоду їх існування. Дія цього Порядку не поширюється на об`єкти, що обстежуються з іншою метою. Отже, дія вказаного Порядку не поширюється на об`єкти, що обстежуються з метою виконання проектних робіт і не встановлює розміри вбудовано-прибудованих закладів торгівлі. Відповідно до абз. 1 п. 2.50 ДБН В.2.2-15-2005 у першому, другому і цокольному поверхах житлових будинків допускається розміщувати приміщення: адміністративні, магазинів роздрібної торгівлі, громадського харчування, побутового обслуговування, відділень зв`язку загальною площею не більше 700 м2, банків, магазинів і кіосків з продажу преси, поліклінік, жіночих консультацій, рентгено-стоматологічних кабінетів (в разі забезпечення вимог НРБУ). Отже, 700 м2 стосується лише відділень зв`язку. Відповідно до п. «б» абз.2 п.2.50 ДБН В.2.2-15-2005 не допускається розміщення у житлових будинках пунктів приймання склотари, а також магазинів сумарною торговою площею більше 1000 м2. В даному випадку торгівельна площа магазину становить 834,70 м2

Зазначені у постанові докази не містять будь-яких фактичних даних, які б свідчили про порушення позивачем законодавства.

Стаття 280 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з абзацом третім пункту 4.2 рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 оцінка доказів у справі про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, і це є одним із елементів системи процесуальних механізмів, які в сукупності з конституційними нормами унеможливлюють притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не вчиняла правопорушення.

Відповідно до висновків, викладених у пункті 35 постанови Верховного Суду від 24.10.2018 по справі № 154/1329/17, суд при розгляді справи, зокрема, щодо правомірності рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності також повинен перевірити наявність компетенції у посадової особи (органу) на прийняття оскаржуваного рішення, встановити чи були вчинені позивачем відповідні дії, що стали підставою для прийняття такого рішення, та чи є позивач, виходячи із норми статті, яка передбачає відповідне адміністративне правопорушення, суб`єктом даного правопорушення.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція ( Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви » від 24 листопада 2000 року ).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 07 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь - які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15 травня 2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально - правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення ( п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23 - рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п.4.1).

У рекомендації № R (91)1 Комітету Міністрів Європи Державам - членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав - членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Жодними матеріалами справи винуватість позивача у вчиненні дій, зазначених у постанові, не підтверджується.

Оскільки відповідачем не надано доказів правомірності свого рішення, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині скасування постанови та закриття провадження по справі є обґрунтованими, а постанова серії про адміністративне правопорушення № № 32 від 07 серпня 2019 року щодо позивача підлягає скасуванню, а провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення тощо Визнання постанови протиправною за результатами розгляду справи вказаною нормою не передбачено. Таким чином, вимоги позивача щодо визнання постанови протиправною суперечать вимогам вищевказаного закону.

Судові витрати по справі відшкодуванню не підлягають, оскільки сторонами не понесені.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 241-246, 250, 251, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради про визнання противоправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення № 32 від 07 серпня 2019 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 34000,00 грн. на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 96-1 КУпАП, винесену начальником управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради Туовою Оленою Юріївною, провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у десятиденний строк з дня ухвалення рішення апеляційної скарги.

Суддя