Справа № 1.380.2019.006845
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2020-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.006845
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Карпи А.В.,

представника позивача Іванейко О.В.,

представник відповідача Шмагара П.М.,

третя особа ОСОБА_1 ,

представник третьої особи Бірюков Ю.І.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Львівської міської ради та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради з вимогами до ОСОБА_2 про зобов`язання ОСОБА_2 демонтувати самочинно здійснену прибудову, що складається з двох частин розмірами 3,48 х 3,85 м та 3,30 х 2,40 м до житлового будинку АДРЕСА_1 та металевий гараж під літ. "Г" розміром 3,35 х 5,53 м. в подвір`ї будинку АДРЕСА_1 на землях комунальної власності та в межах червоної лінії вулиць Сяйво-Широка.

Ухвалою суду від 30.08.2019 вказану позовну заяву було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків. На виконання вимог зазначеної ухвали суду позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 19.09.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою суду від 20.10.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до п. 2 розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 28 березня 2016 року «Про самочинне будівництво здійснене ОСОБА_2 » відповідача зобов`язано демонтувати прибудову розміром 03,48 х 03,85 та 03,30 х 02,40 м зі сторони житлового будинку АДРЕСА_2 та металевий гараж під літ «Г», розміром 03,35 х 05,53 м самочинно влаштований у подвір`ї будинку на землях комунальної власності в термін до 20 травня 2016 року. На виконання зазначеного розпорядження ЛКП «Сяйво» неодноразово попереджало відповідача про демонтаж самочинного будівництва здійсненого нею на АДРЕСА_2 . Відповідач самочинно здійсненого будівництва не демонтувала. Просить позов задовольнити та зобов`язати відповідача демонтувати прибудову розміром 03,48х03,85 м та 03,30х02,40 м зі сторони житлового будинку АДРЕСА_2 та металевий гараж під літ «Г » , розміром 03,35х05,53 м самочинно влаштований у подвір`ї будинку АДРЕСА_1 . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, давши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив, зазначив що 02 грудня 2005 року та 25 серпня 2011 року ОСОБА_2 успадкувала будинок АДРЕСА_1 . З 1988 року будинок перебував в аварійному стані, в будинку були відсутні інженерні мережі, ні забудовник, ні органи місцевого самоврядування не переселяли мешканців та не проводили реконструкцію будинку. З метою недопущення подальшої руйнації та збереження будинку відповідач здійснила часткову реконструкцію та збільшила розміри тамбуру з 01,87х02,80 м. на 02,40х03,30 м, до якого добудовано кімнату розміром 03,50х03,85 м, укріпила несучі конструкції та привела будинок за рахунок даної конструкції до належних технічних та санітарних норм. Відповідно до експертного дослідження технічний стан будинку задовільний та встановлено його відповідність вимогам надійності та безпечної експлуатації. Дана реконструкція була проведена на земельній ділянці, яка відведена під обслуговування будинку, з метою його збереження. Просить у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечили, просили відмовити в задоволені позову.

Дослідивши доводи позову, зібрані у справі докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, третьої особи, представника третьої особи, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №166 від 28 березня 2016 року «Про самочинне будівництво здійснене ОСОБА_2 » відповідача зобов`язано демонтувати прибудову розміром 3,48 x 3,85 м та 3,30 x 2,40 м зі сторони житлового будинку АДРЕСА_2 та металевий гараж під літерою «Г», розміром 3,35x5,53м самочинно влаштований у подвір`ї будинку на землях комунальної власності в термін до 20 травня 2016 року (а.с.25 ).

Згідно акту комісії ЛКП «Сяйво» від 25 травня 2016 року відповідач самочинного будівництва не демонтувала. На даний час відповідачем вказане розпорядження не виконано, демонтувати самочинно здійснену прибудову відповідач відмовляється, на попередження ЛКП «Сяйво» не реагує.

Встановлено, що ОСОБА_2 є власником будинку АДРЕСА_1 , який вона успадкувала після смерті ОСОБА_4 і ОСОБА_5 .

З довідки-інформації, наданої Обласним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» вбачається, що згідно архівних даних за будинком зареєстрована земельна ділянка площею 567,4 кв.м на підставі рішення міськвиконкому № 1286 від 2 вересня 1953 року в кварталі №224 (а.с.138).

Відповідно до розпорядження Залізничної районної адміністрації № 401 від 30 червня 1995 року попередньому власнику ОСОБА_4 дозволено експлуатувати самовільно прибудований до цього будинку тамбур (а.с.141).

Належний відповідачу будинок знаходиться в районі забудови висотних будинків. Через будівництво10-поверхових будинків будинок відповідача зазнав ушкоджень, що стверджується заявами попередніх власників будинку до уповноважених органів у 1999-2002 роках та відповідями на ці заяви (а.с. 149-153). Будинок перебував у незадовільному стані, підлягав знесенню, а мешканці - відселенню.

Відповідно до технічних висновків про стан житлового будинку АДРЕСА_1 , виготовлених Державним науково-дослідним та проектно-вишукувальним інститутом «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» у березні 1999 року, на час обстеження будинок частково розташований за червоною лінією і рішенням виконкому Львівської міської ради № 355 від 10 жовтня 1988 року підлягає зносу. У будинку виявлені значні деформації основних несучих конструкцій (тріщини, відхилення стін від вертикалі, перекоси, зволоження, просідання фундаментів в окремих місяцях), знаходиться в аварійному стані, що загрожує обвалом. Загальний стан будинку ветхий з фізичним зносом 74,90%. Окремі елементи будинку мали знос 75% і 80%. Будинок розміщений на віддалі 2м від вулиці Дідушка , яка має ґрунтове покриття, з початку будівництва 10-поверхових будинків використовується для завезення будівельних матеріалів і конструкцій на будівельний майданчик, до чого не пристосована, а будинок знаходиться під впливом вібрації від руху важкого будівельного автотранспорту (а.с.142-147).

З технічного паспорта на будинок від 30 квітня 1999 року (власники ОСОБА_4 і ОСОБА_5 ) вбачається, що будинок має тамбур розмірами 3,15х2,05 м та сарай, у будинку відсутні вигоди .

Із технічного паспорта на будинок від 17 жовтня 2016 року вбачається, що самовільно забудованими є гараж, 2 тамбури і прибудова. Гараж розміщений на місці сараю, у прибудовах розміщені вигоди (кухня і санвузол) .

Із висновку експертного дослідження з визначення технічного стану будинку АДРЕСА_1 , відповідності виконаної реконструкції № 37/16 від 23 листопада 2016 року вбачається, що технічний стан будинку № 6 на вказаній вулиці та належних до нього інженерних комунікацій задовільний. Технічний стан конструктивних елементів приміщень, які були створені під час проведення реконструкції будинку, знаходяться в доброму технічному стані, відповідають вимогам державних будівельних норм та є придатними до експлуатації. У відповідності до забезпечення вимог державних будівельних норм щодо житла, проведення реконструкції в будинку є технічно обґрунтованим рішенням. Вплив з технічної точки зору реконструкції будинку на обслуговування та експлуатацію будинку АДРЕСА_2 відсутній. Реконструкція будинку виконана в межах фактичного землекористування, що належить до будинковолодіння (а.с.190-197).

Підставою розгляду питання самочинного будівництва були заяви власника будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_6 до Залізничної районної адміністрації та Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області (а.с.13-14).

Позивач вважає, що всупереч чинного законодавства, відповідач здійснила самочинне будівництво прибудови розміром 3,48x3,85 та 3,30x2,40 м зі сторони житлового будинку АДРЕСА_2 та металевого гаража під літерою «Г» розміром 3,35x5,53 м у подвір`ї будинку АДРЕСА_1 на землях комунальної власності, без належного дозволу на здійснення будівництва, який надається відповідним органом місцевої ради, без належно затвердженого проекту щодо дотримання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, необхідних для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети.

Доводи відповідача, що дані добудови до будинку здійснено у зв`язку із аварійним станом будинку позивачем до уваги не беруться. Так як і долучені висновки про технічний стану будинку, де значить на необхідності усунення стану аварійності будинку.

При прийнятті рішення, суд керується такими правовими нормами.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, в силу ч. 2 ст. 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; ст. 319 цього ж Кодексу - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини 2 статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь- які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Частина 5 ст. 319 Цивільного кодексу України визначає, що власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно з ч. 2 ст. 139 Цивільного кодексу України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 152 Житлового кодексу Української РСР, виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі Закон №280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно з підпунктом 1) пункту а) частини першої статті 30 Закону №280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження щодо управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Згідно з підпунктом 3) пункту б) частини першої статті 31 Закону №280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Правові, економічні, соціальні та організаційні засади містобудівної діяльності в Україні визначає Закон України «Про основи містобудування» від 16.11.1992 №2780-XII (далі Закон №2780-XII). Відповідно до статті 7 цього Закону державне регулювання у сфері містобудування здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою та Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.

Компетенцію виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування визначено у статті 14 Закону №2780-XII. До компетенції яких, зокрема, належать: - надання (отримання, реєстрація), відмова у видачі чи анулювання (скасування) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю у випадках та відповідно до вимог, встановлених законом; - забезпечення в установленому законом порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації під час планування та забудови відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації та проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоду навколишньому природному середовищу.

01.11.2016 Львівська міська рада прийняла рішення №977 «Про затвердження Положень про районні адміністрації Львівської міської ради та їх структур», яким затвердила серед іншого Положення про Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради (далі - Положення).

Відповідно до підпункту 3.6.7. пункту 3.6 Положення, із змінами внесеними рішенням виконкому від 20.07.2018 № 759, голова районної адміністрації у порядку, визначеному законодавством, видає у межах компетенції районної адміністрації розпорядження, вносить в них зміни та доповнення, організовує їх виконання.

Відповідно до розділу 4 Положення до компетенції районної адміністрації належать такі повноваження:

здійснення контролю за утриманням будинків (квартир), які належать громадянам, а також прилеглих територій, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян;

розгляд питань та вжиття заходів у порядку, встановленому виконавчим комітетом, щодо фактів самовільного будівництва (погодження, приведення до попереднього стану, демонтажу тощо);

звернення до судових органів з позовними заявами, скаргами щодо справ про виселення громадян з жилих приміщень, у яких вони незаконно проживають; визнання осіб такими, які втратили право на користування жилими приміщеннями; щодо фактів самочинного будівництва; з інших справ, які виникають у процесі здійснення наданих районній адміністрації повноважень.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20.05.1999 №687-XIV (далі - №687-XIV) будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності і забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів визначає Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI (далі Закон № 3038-VI).

Розділом IV Закону №3038-VI врегульовано порядок забудови територій. Згідно зі статтею 34 Закону №3038-VI замовник має право виконувати будівельні роботи після:

- подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України;

- видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками.

Зазначені у частині першій цієї статті документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва.

Механізм набуття права на виконання підготовчих та будівельних робіт визначає Порядок виконання підготовчих та будівельних робіт, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466, в редакції постанови КМ України від 26.08.2015 № 747 (далі Порядок № 466).

Як визначено в пункті 5 Порядку № 466 будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію та:

- подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) та об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта;

- видачі замовнику дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками.

Документи, що надають право на виконання підготовчих робіт, діють до моменту отримання права на виконання будівельних робіт. Документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва (пункт 6 Порядку № 466).

Державні будівельні норми України (ДБН В.2.2-15-2005) «Будинки і споруди. Житлові будинки» дають визначення таких понять:

- веранда засклене неопалюване приміщення, прибудоване до малоповерхового будинку або вбудоване у нього, яке не має обмеження за глибиною;

- суміщений санвузол приміщення, обладнане унітазом, ванною (чи душовим піддоном) і умивальником;

- тамбур прохідний простір між дверима, призначений для захисту від проникнення холодного повітря, диму і запахів при вході до будинку у сходову клітку або інші приміщення.

25.05.2007 Львівська міська рада прийняла рішення №331 «Про затвердження Положення про міжвідомчі комісії при виконкомі і районних адміністраціях Львівської міської ради», відповідно до якого додатком 3 затвердила Положення про міжвідомчу комісію при районній адміністрації Львівської міської ради (далі Положення №331).

Відповідно до пункту 3 додатка 3 Положення №331 (із змінами, внесеними рішеннями від 03.02.2012 №52, від 31.07.2015 №485) міжвідомча комісія розглядає питання і дає технічні висновки, серед іншого, про:

3.1 перепланування житлових будинків (квартир), нежитлових приміщень і господарських споруд за рахунок надбудови (прибудови) чи виконання інших робіт, які передбачають втручання у несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, виділення в окреме користування господарських приміщень;

3.10 перестановку та влаштування нових сантехприладів, закладку існуючих і влаштування нових дверних та віконних прорізів, зміну напрямку відкриття дверей, влаштування комунальних вигод у житлових будинках, квартирах;

3.11. здійснене (здійснюване) юридичними, фізичними особами, фізичними особами суб`єктами підприємницької діяльності самочинне будівництво, самочинну реконструкцію, перепланування, переобладнання та капітальний ремонт існуючих об`єктів житлових будинків (квартир), нежитлових будинків (приміщень), у тому числі зі зміною їх функціонального призначення, відповідно до вимог Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові, затвердженого відповідним рішенням виконавчого комітету.

Порядок розгляду питань на міжвідомчій комісії регламентовано в пункті 4 Положення.

Так, для розгляду питань на міжвідомчій комісії громадяни через районний Центр надання адміністративних послуг подають заяву на ім`я голови районної адміністрації з необхідними документами або належно завіреними копіями згідно з переліком. Головний інженер львівського комунального підприємства, що обслуговує житловий фонд, перевіряє наявність документів згідно з переліком (додаток 1 до цього Положення). Копії правовстановлюючих документів (договори купівлі-продажу, дарування, свідоцтва про спадщину, свідоцтва про право власності, технічні паспорти) і підписи на заявах завіряє директор львівського комунального підприємства, що обслуговує житловий фонд, за місцем розташування об`єкта (пункт 4.1 Положення №331 в редакції рішення Львівської міської ради №149 від 15.03.2013);

4.3. У протоколі засідання комісії секретар міжвідомчої комісії викладає розширену суть розглянутого питання і записує висновки, які підписують члени комісії, присутні на засіданні. Член комісії, який не згідний з прийнятим висновком, записує у протоколі своє обгрунтування. Рішення комісії приймається більшістю від загального складу комісії.

4.4. На засідання міжвідомчої комісії запрошуються заявник або уповноважена ним особа у разі, якщо вони звернулися з відповідною заявою про особисту присутність на засіданні комісії.

4.5. При необхідності міжвідомча комісія розглядає питання і проводить обстеження з виїздом на місце.

4.6. У висновках комісії зазначається під чиїм наглядом будуть виконуватися передбачені роботи.

4.7. Висновки міжвідомчої комісії затверджуються розпорядженням голови районної адміністрації.

09.09.2011 виконавчий комітет Львівської міської ради прийняв рішення №835, яким затвердив Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові (далі Положення №835, чинне на час виникнення спірних правовідносин). Це Положення регулювало процедуру вирішення питань, пов`язаних з самочинним будівництвом на території м. Львова, з метою визначення можливості збереження самочинно збудованих (реконструйованих) об`єктів містобудування та архітектури.

Згідно з пунктом 1.3. розділу 1 Положення №835 житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, без отриманих у встановленому законодавством порядку містобудівних умов та обмежень, архітектурно-планувальних вимог або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Розділом 2 Положення №835 врегульовано питання щодо виявлення та реєстрації фактів самочинного будівництва.

Як визначено в пункті 2.1 розділу 2 Положення №835 відповідальність за своєчасне виявлення, попередження і вжиття заходів щодо припинення самочинного будівництва покладається на уповноважених посадових осіб та інспекцію Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області.

На особу, яка скоїла порушення, уповноважена посадова особа складає акт-попередження (додається), протокол про адміністративне правопорушення та скеровує його адміністративній комісії при районній адміністрації. Адміністративна комісія, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, виносить постанову по справі (пункт 2.6 розділу 2 Положення №835);

Акт-попередження у всіх випадках самочинного будівництва складається на момент його виявлення, тобто негайно, та реєструється у журналі реєстру самочинного будівництва (форма довільна). У справах, які належать до повноважень інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, районні адміністрації скеровують акти-попередження у вказану інспекцію для прийняття відповідного рішення (пункт 2.7. розділу 2 Положення №835);

Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області здійснює накладення стягнення на фізичних та юридичних осіб у порядку, визначеному Кодексом про адміністративні правопорушення, Законом України Про відповідальність підприємств, їх об`єднань, установ та організацій за правопорушення у сфері містобудування, Положенням про порядок накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1995 № 244, та іншими нормативно-правовими актами (пункт 2.8. розділу 2 Положення №835).

В пункті 3.1. розділу 3 Положення №835 визначено, що розгляд питань за фактами здійсненого (здійснюваного) фізичними та юридичними особами самочинного будівництва (реконструкції) об`єктів за підвідомчістю справ здійснює районна адміністрація відповідного району, у якому здійснено (здійснюється) самочинне будівництво.

Порядок розгляду заяв фізичних або юридичних осіб з питань самочинного будівництва регламентовано в розділі 4 Положення №835.

Прийняття рішень щодо самочинного будівництва та їх наслідки визначає розділ 5 Положення №835.

Відповідно до пункту 5.1. розділу 5 Положення №835 міжвідомчі комісії при районних адміністраціях можуть приймати у кожному конкретному випадку самочинного будівництва одне з таких рішень:

- про передачу матеріалів до суду у разі істотного відхилення будівництва від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, або істотного порушення будівельних норм і правил з відповідним позовом про зобов`язання проведення особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відповідної перебудови. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за кошти особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану (підпункт 5.1.1.);

- про передачу матеріалів до суду щодо визнання за територіальною громадою міста права власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на земельній ділянці, що знаходиться у комунальній власності, якщо це не порушує права інших осіб. У разі визнання права власності за територіальною громадою міста особа, яка вчинила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, визначених організаціями, які відповідно до законодавства мають право здійснювати оцінку майна, нерухомості, складати кошториси. Після визнання за територіальною громадою міста права власності на нерухоме майно районна адміністрація подає на розгляд виконавчого комітету проект рішення про передачу такого майна на баланс та обслуговування відповідного львівського комунального підприємства, що обслуговує житловий фонд, зі зміною договору найму з наймачем (наймачами) майна (підпункт 5.1.2.);

- про знесення у терміни, визначені розпорядчими документами, самочинного будівництва особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, за її кошти (підпункт 5.1.3.) (- у разі неможливості виділення земельної ділянки для цього будівництва; - у разі заперечення виконавчим органом міської ради визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на земельній ділянці, що знаходиться у комунальній власності і не підлягає передачі у власність; - у разі порушення прав інших осіб);

- про погодження самочинного будівництва за наявності позитивних висновків, документів і матеріалів, обумовлених у пунктах 4.3, 4.6, 4.8 цього Положення, та договору про погодження самочинного будівництва, укладеного особою-порушником з районною адміністрацією до підготовки проекту розпорядження голови районної адміністрації, внесення коштів до цільового фонду розвитку соціальної інфраструктури м. Львова згідно з цим договором, розмір яких визначається у відсотках до оціночної вартості споруди у діючих цінах, з врахуванням її фізичного зносу (підпункт 5.1.4.).

В пп. 5.1.4.7. підпункту 5.1.4 пункту 5.1. розділу 5 Положення №835 у разі позитивного розгляду питання самочинного будівництва особа-порушник укладає з районною адміністрацією договір про погодження самочинного будівництва.

Згідно з пунктом 5.3. розділу 5 Положення №835 у разі ухилення або відмови особи від знесення самочинного будівництва у терміни, визначені розпорядчими документами, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за кошти особи, яка здійснила будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Рішення виконавчого комітету №835 від 09.09.2011 «Про затвердження Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові» втратило чинність на підставі рішення Львівської міської ради №619 від 05.07.2019 «Про внесення змін до деяких рішень виконавчого комітету», однак ,в даному випадку, на момент прийняття розпорядження про самочинне будівництво здійснене ОСОБА_2 таке було чинним.

Що стосується здійсненої прибудови відповідачем, що складається з двох частин розмірами 3,48х3,85 м та 3,30 х 2,40 м до житлового будинку АДРЕСА_1 , то суд зазначає наступне.

Судом встановлено, відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва на право на спадщину за законом та Свідоцтва на право на спадщину за заповітом (а.с.135-137).

З технічного паспорта на будинок від 30 квітня 1999 року (власники ОСОБА_4 і ОСОБА_5 ) вбачається, що будинок має тамбур розмірами 3,15х2,05 м та сарай, у будинку відсутні вигоди .

Належний відповідачу будинок знаходиться в районі забудови висотних будинків. Через будівництво10-поверхових будинків будинок відповідача зазнав ушкоджень, що стверджується заявами попередніх власників будинку до уповноважених органів у 1999-2002 роках та відповідями на ці заяви (а.с. 149-153). Будинок перебував у незадовільному стані, підлягав знесенню, а мешканці - відселенню.

Відповідно до технічних висновків про стан житлового будинку АДРЕСА_1 , на час обстеження будинок частково розташований за червоною лінією і за рішенням виконкому Львівської міської ради № 355 від 10 жовтня 1988 року підлягає зносу. У будинку виявлені значні деформації основних несучих конструкцій (тріщини, відхилення стін від вертикалі, перекоси, зволоження, просідання фундаментів в окремих місяцях), знаходиться в аварійному стані, що загрожує обвалом. Загальний стан будинку ветхий з фізичним зносом 74,90%. Окремі елементи будинку мали знос 75% і 80%. Будинок розміщений на віддалі 2м від вулиці Дідушка , яка має ґрунтове покриття, з початку будівництва 10-поверхових будинків використовується для завезення будівельних матеріалів і конструкцій на будівельний майданчик, до чого не пристосована, а будинок знаходиться під впливом вібрації від руху важкого будівельного автотранспорту (а.с.142-147).

В судовому засіданні представник відповідача та третя особа пояснили, що покращили житлові умови сім`ї за рахунок прибудови, оскільки мешканці із будинку, що загрожував обвалом, не були відселені.

Із технічного паспорта на будинок від 17 жовтня 2016 року вбачається, що самовільно забудованими є гараж, 2 тамбури і прибудова. Гараж розміщений на місці сараю, у прибудовах розміщені вигоди (кухня і санвузол), однак дані добудови не виходять за межі земельної ділянки для обслуговування будинку .

Суд звертає увагу, що із висновку експертного дослідження з визначення технічного стану будинку АДРЕСА_1 , відповідності виконаної реконструкції № 37/16 від 23 листопада 2016 року вбачається, що технічний стан будинку № 6 на вказаній вулиці та належних до нього інженерних комунікацій задовільний. Технічний стан конструктивних елементів приміщень, які були створені під час проведення реконструкції будинку, знаходяться в доброму технічному стані, відповідають вимогам державних будівельних норм та є придатними до експлуатації. У відповідності до забезпечення вимог державних будівельних норм щодо житла, проведення реконструкції в будинку є технічно обґрунтованим рішенням. Вплив з технічної точки зору реконструкції будинку на обслуговування та експлуатацію будинку АДРЕСА_2 відсутній. Реконструкція будинку виконана в межах фактичного землекористування, що належить до будинковолодіння (а.с.190-197).

Суд прийшов до виконання, що відповідачем, власником будинку АДРЕСА_1 , було здійснено часткову реконструкції будинку з метою усунення аварійного стану, недопущення руйнації будинку та його збереження, а саме: збільшено розмір тамбуру з 1,87 2,80 м на 2,40 х 3,30 м, укріплено несучі конструкції та приведено даний будинок за рахунок реконструкції щодо належних технічних та санітарних норм. Дана реконструкція була проведена на земельній ділянці, яка відведена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Суд встановив, що міжвідомча комісія Залізничного району, складаючи висновок не з`ясувала, що фактично відповідач вчиняв дії з метою усунення аварійного стану будинку, недопущення руйнації будинку та його збереження, а не «прибудова»; не розглядалося питання про можливість перебудови/перепланування будинку як альтернатива демонтажу (знесенню).

Статтею 376 Цивільного кодексу врегульовано самочинне будівництво, яка містить такі норми:

1. Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

7. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

При прийнятті цього рішення суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування статті 38 Закону №3038-VI та статті 376 ЦК України, які викладені у постанові від 31.07.2018 у справі №813/6426/14. Зокрема, Верховний Суд дійшов такого висновку: «… що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можлива лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності».

Суд наголошує, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач здійснив покращення умов проживання з метою захисту житла від обвалу будинку в межах земельної ділянки для обслуговування будинку.

Відповідно до частини першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.200, «Булвес`АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу - втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 02.11.2004 в справі «Трегубенко проти України»).

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем безпідставно заявлено позовну вимогу: зобов`язати ОСОБА_2 демонтувати самочинно здійснену прибудову, що складається з двох частин розмірами 3,48 м х 3,85 м та 3,30м х 2,40 м до житлового будинку АДРЕСА_1 .

Щодо спорудження відповідачем металевого гаража під літ. "Г" розміром 3,35м х 5,53 м. в подвір`ї будинку АДРЕСА_1 на землях комунальної власності та в межах червоної лінії вулиць Сяйво-Широка, суд зазначає.

Як вже було зазначено вище, із технічного паспорта на будинок від 17 жовтня 2016 року вбачається, що самовільно забудованими є гараж, який розміщений на місці сараю.

При цьому, відповідач не надав суду належних та достатніх доказів, які б спростували доводи позивача про наявність у ОСОБА_2 дозвільних документів на розміщення гаража.

Статтею 5 Закону України від 16 листопада 1992 року № 2780-XII «Про основи містобудування» (далі - Закон № 2780-XII) передбачено, що при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені, зокрема, розробка містобудівної документації, проектів конкретних об`єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил; розміщення і будівництво об`єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів.

Згідно зі ст. 7 Закону № 2780-ХІІ державне регулювання у сфері містобудування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст. 18 Закону № 2780-XII будівництво об`єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних Рад.

Положеннями ст. 9 Закону України від 20 травня 1999 року № 687-XIV «Про архітектурну діяльність» встановлено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальним ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів.

Суд зазначає, що під час проведення робіт із встановлення гаражу у нього були відсутні будь-які дозвільні документи, так як і відсутнє право власності на земельну ділянку на якій він розміщений. При цьому, факт самочинного будівництва гаража не заперечується і третьою особою.

Отже, враховуючи вказане вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо зобов`язання ОСОБА_2 , демонтувати металевий гараж під літ. "Г" розміром 3,35 х 5,53 м. в подвір`ї будинку АДРЕСА_1 на землях комунальн власності та в межах червоної лінії вулиць Сяйво-Широка.

Аналогічної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду, яка викладена в постанові від 22 квітня 2019 року ( Справа № 1527/14472/12 (К/9901/6113/18), Провадження № 11-1456апп18).

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з вимогами ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до приписів статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Оскільки позивач не надав доказів понесення таких судових витрат, суд не має підстав вирішувати питання про їх розподіл. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, п.3 розділу VI "Прикінцевих положень" Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Львівської міської ради та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити дії - задоволити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 демонтувати металевий гараж під літ. "Г" розміром 3,35 х 5,53 м в подвір`ї будинку АДРЕСА_1 на землях комунальної власності та в межах червоної лінії вулиць Сяйво-Широка.

У задоволені позовної вимоги щодо зобов`язання ОСОБА_2 демонтувати самочинну здійснену прибудову, що складається з двох частин розмірами 3,48 х 3,85 м та 3,30 х 2,40 м до житлового будинку АДРЕСА_1 - відмовити.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Згідно з пунктом 3 Розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Суддя Сподарик Н.І.

Повний текст рішення складено та підписано 29 травня 2020 року