Справа № 640/19560/19
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2020-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2020 року м. Київ №640/19560/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Громадської ради доброчесності
провизнання протиправним та скасування висновку
Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

- Вища кваліфікаційна комісія суддів України;

встановив:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Громадської ради доброчесності (далі також - відповідач), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Вища кваліфікаційна комісія суддів України (далі також - ВККС України), в якому просив визнати протиправним та скасувати висновок Громадської ради доброчесності від 24.07.2019 та від 09.09.2019 стосовно нього як кандидата на посаду судді Вищого суду з питань інтелектуальної власності.

Ухвалою суду від 17.10.2019 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 11.11.2019 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що статтею 87 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яка регламентує порядок діяльності і утворення Громадської ради доброчесності, не передбачено можливості затвердження відповідачем документів, на підставі яких ухвалюються юридично-значимі рішення.

Відповідач на виконання своїх повноважень безпосередньо не збирав інформацію про позивача, а використав уже доступну йому інформацію, зібрану ВККС України, що містилася в матеріалах досьє позивача як кандидата на посаду судді, що, на його думку, свідчить про намагання Громадської ради доброчесності підмінити собою ВККС України.

Фактично оскаржувані висновки ґрунтуються на раніше прийнятих стосовно позивача рішеннях ВККС України, тому висновок Громадської ради доброчесності не може вважатись її висновком, оскільки фактично нею не формувався.

Тексти оскаржуваних висновків складаються з двох частин: власне висновку і інформації, різних за спрямуванням, об`єднання яких не відповідає вимогам статті 87 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Також оскаржувані висновки ґрунтуються на здійсненому відповідачем аналізі життя та доходів позивача за період з 1999 по 2015 роки, що суперечить приписам статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують чи скасовують відповідальність. Тому застосування відповідачем до правової кваліфікації поведінки позивача та обставин його життя правового акту, якого не існувало на час вчинення ним тих чи інших дій, суперечить Конституції України.

Крім того, оскільки позивач бере участь у конкурсі на посаду судді як адвокат, то підходи до оцінки його діяльності повинні ґрунтуватися на правових та інших нормах, які регламентують діяльність адвоката. Зокрема, в питаннях професійної етики мають застосовуватися Правила адвокатської етики, які відповідач не застосовував при складенні оскаржуваних висновків.

До того ж відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 26.02.2019 №1-р/19 на особу не може покладатися обов`язок доводити свою невинуватість, тоді як в оскаржуваних висновках відповідач фактично звинуватив позивача в ухиленні від сплати аліментів та податків.

Відповідач пояснень щодо позову не надав. Поштова кореспонденція, направлена на його адресу з ухвалою суду про відкриття провадження у справі та матеріалами позовної заяви, повернулася до суду неврученою адресату з відміткою підприємства поштового зв`язку про те, що адресата не знайдено.

Третя особа в поясненні на позовну заяву просила розглянути справу та прийняти законне і обґрунтоване рішення, повідомивши, що до ВККС України надійшли висновки Громадської ради доброчесності від 24.07.2019 та 09.09.2019 про невідповідність кандидата на посаду судді Вищого суду з питань інтелектуальної власності ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики; станом на 28.11.2019 рішення за результатами кваліфікаційного оцінювання останнього в межах конкурсу на зайняття вакантних посад суддів вищевказаного суду ВККС України не ухвалено, його кваліфікаційне оцінювання не завершене та триває.

Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

30.09.2017 ВККС України оголошено конкурс на зайняття 21 вакантної посади судді Вищого суду з питань інтелектуальної власності.

Як вбачається з матеріалів справи позивач є адвокатом.

Рішенням ВККС України від 02.03.2.2018 №35/зп-18 ОСОБА_1 допущено до участі у вищевказаному конкурсі.

Згідно з поясненням третьої особи до ВККС України надійшли висновки Громадської ради доброчесності від 24.07.2019 та від 09.09.2019 про невідповідність кандидата на посаду судді Вищого суду з питань інтелектуальної власності ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, які долучені до матеріалів справи.

Станом на 28.11.2019 рішення за результатами кваліфікаційного оцінювання ОСОБА_1 в межах конкурсу на зайняття вакантних посад суддів Вищого суду з питань інтелектуальної власності Комісією не ухвалено, кваліфікаційне оцінювання позивача не завершено і триває.

Згідно з висновком Громадської ради доброчесності про невідповідність кандидата на посаду судді Вищого суду з питань інтелектуальної власності ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, затвердженим 24.07.2019 (далі - висновок від 24.07.2019), підставами для його прийняття стало те, що 06.02.2019 ВККС України, провівши співбесіду з кандидатом, визнала його таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя в Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду. Комісія дійшла висновку щодо наявності обґрунтованих сумнівів «щодо достовірності задекларованих ОСОБА_1 доходів, зважаючи на сплати податків, здійснення видатків на утримання нерухомості, наявність квартир в місті Києві, обслуговування двох автомобілів, навчання дітей та сплати аліментів за рішенням суду….Придбання квартири, здійснене кандидатом, а також відповідність витрат кандидата та його близьких осіб за їхнім доходом не знайшли належного підтвердження законності джерел походження майна. З огляду на зміст співбесіди з кандидатом, що відбулася 06.02.2019 в межах конкурсу до Верховного Суду, Громадська рада доброчесності виявила додаткові підстави для висновку про невідповідність кандидата критеріям доброчесності та професійної етики.

Кандидат на посаду судді використовував сумнівні спроби ….ухилення від оподаткування та допускав порушення правил етики в особистому житті, наприклад, не виконував або недобросовісно виконував свої батьківські обов`язки (підпункт 3.11 пункту 3, підпункт 4.11 пункту 4 Індикаторів визначення невідповідності суддів (кандидатів на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики, затверджених рішенням Громадської ради доброчесності від 11.011.2019).

Наявні в досьє кандидата договори про правову допомогу свідчать про те, що він здійснював індивідуальну адвокатську діяльність, однак жодних доходів від неї не декларував в електронних деклараціях за 2015-2017 роки.

У заяві про скасування висновку кандидат пояснив, що більшість договорів про надання правової допомоги укладені з юридичними особами та фізичними особами-підприємцями і водночас укладалися договори про надання юридичних послуг з ЮК «Чернобай і партнери», від імені якої виставлялись і якій оплачувались відповідні рахунки за надання послуг. Проте, низка договорів про надання правової допомоги свідчить про зобов`язання сторін сплатити саме адвокату гонорар в обумовленому розмірі. Кандидат не надав документів, на підставі яких здійснювалася оплата послуг за вказаними договорами про правову допомогу.

Кандидат використовував таку схему для зменшення оподаткування та мінімізації розміру аліментів, які за його словами згідно з рішенням суду мав сплачувати в розмірі ј від всіх видів доходів.

При цьому в електронних деклараціях за 2015, 2016, 2017 роки, які він подавав як кандидат на посаду судді, кандидат зазначав мізерні суми річного доходу від професійної діяльності (16 800 грн. у 2015 році, 25 500 грн. у 2016 році, 42 638 грн. у 2017 році), тоді як декларував великі суми готівкових коштів, походження яких не міг переконливо пояснити.

З огляду на розмір задекларованих доходів орієнтовний розмір аліментів, які кандидат сплачував на утримання дітей від попереднього шлюбу становив у 2015 році - 350 грн., у 2016 році - 531 грн., у 2017 році - 888 грн., що свідчить про ухилення ним від виконання батьківських обов`язків.

Додатково у висновку надано інформацію про те, що подані кандидатом електронні декларації за 2015, 2016, 2017 роки містять інформацію про надзвичайно малі суми доходу та витрачених заощаджень на кожного члена сім`ї у складі п`яти чоловік (він, дружина та троє дітей). Кандидат безпідставно у складі сім`ї зазначив двох дітей від попереднього шлюбу, оскільки вони спільно з ним не проживають. Крім того, кандидат не задекларував в електронних деклараціях отримані його дружиною в 2016 та 2017 роках соціальні виплати.

Згідно з висновком Громадської ради доброчесності про невідповідність кандидата на посаду судді Вищого суду з питань інтелектуальної власності ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, затвердженим 09.09.2019 (далі - висновок від 09.09.2019), підставами для його прийняття стало те, що:

- згідно з пунктом 1 висновку кандидат на посаду судді кандидат на посаду судді не пояснив переконливо джерела походження ліквідного майна, витрат, отриманих благ і/або легальні доходи, що на думку розсудливого спостерігача викликає сумніви щодо достатності для набуття такого майна, здійснення таких витрат, отримання благ (підпункт 4.9 пункту 4 Індикаторів визначення невідповідності суддів (кандидатів на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики, затверджених рішенням Громадської ради доброчесності від 11.011.2019).

Так, у 2008 році кандидат набув у власність автомобіль Mitsubishi Outlander вартістю 186 193 грн. (35 330 дол. США) та у 2015році квартиру вартістю 771 742 грн. (оплачену у 2013-2014 роках, з яких 160 000 грн. за рахунок позики, яку у 2015-2017 році задекларував як неповернуту, інші частина - 51 450 дол. США за курсом 2014 року).

Згідно з поясненнями кандидата для придбання у 2013-2014 році квартир він частково використав власні заощадження, частково запозичені кошти на підставі договору позики. Пояснив, що починаючи з 1996 року уже працював юристом у юридичних фірмах, де легально отримував чималу заробітку плату, якої вистачало на утримання сім`ї та зробити заощадження.

Для перевірки відповідності способу життя кандидата його доходам Громадська рада доброчесності дослідила період роботи позивача з 1999 року по 2015 рік та проаналізувала розмір його доходів за цей період.

При цьому Громадська рада доброчесності використала надану кандидатом інформацію про його доходи за 2004, 2005, 2007, 2007, 2009 роки, дані його досьє щодо доходів за 2013, 2014 та 2015 роки, а також інформацію з досьє стосовно роботи в юридичних фірмах у період з 1996 по 2007 роки, з 2007 по 2010, припустивши, що упродовж 1999-2003, 2006, 2008, 2010-2012 років кандидат заробив 54 тис.дол. США.

Підсумувавши наявну інформацію щодо доходів позивача та отриману внаслідок припущення Громадська рада доброчесності дійшла висновку, що розмір його доходів за період з 1999 року по 2015 рік склав 86 427 дол. США, на підставі чого дійшов висновку, що це значно менше від витрачених ним коштів на придбання автомобіля та квартири та накопичення заощаджень (105 095 дол. США), при цьому протягом указаного періоду кандидат мав видатки на проживання, утримання майна, сплачував аліменти;

- згідно з пунктом 2 висновку кандидат на посаду судді допускав порушення правил етики в особистому житті, наприклад, не виконував або недобросовісно виконував свої батьківські обов`язки (підпункт 4.11 пункту 4 Індикаторів визначення невідповідності суддів (кандидатів на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики, затверджених рішенням Громадської ради доброчесності від 11.011.2019).

Доводи, якими обґрунтовано висновок в цій частині є тотожними доводами, якими обґрунтовано висновок Громадської ради доброчесності від 24.07.2019.

Додатково у висновку надано інформацію про те, що в електронних деклараціях позивача за 2016 та 2017 роки не відображено соціальні виплати, які отримувала його дружина у 2016 та 2017 роках, які підлягали декларуванню, щодо чого кандидат спочатку пояснив про відсутність обов`язку декларувати ці доходи, а потім - про можливість допущення в цьому випадку помилки. Громадська рада доброчесності не вважає цю помилку умисною і серйозною, тому не ставить це у підставу для висновку. Крім того, інформувалося про надання кандидатом Громадській раді доброчесності низки грамот і подяк на підтвердження його доброчесності, які за висновком Ради не спростовують обставин, що стали підставою для цього висновку. Також Громадською радою доброчесності не взято до уваги аргумент кандидата, що він один із трьох адвокатів, які претендують на посаду судді Вищого суду з питань інтелектуальної власності, і є сенс сприяти адвокатам у реалізації їхніх намірів стати суддею.

Не погоджуючись із такими висновками Громадської ради доброчесності, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить із такого.

Відповідно до частини першої статті 87 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII) Громадська рада доброчесності утворюється з метою сприяння Вищій кваліфікаційній комісії суддів України у встановленні відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності для цілей кваліфікаційного оцінювання.

Частиною шостою статті 87 Закону №1402-VIII визначено повноваження Громадської ради доброчесності, до яких, окрім іншого, належить й надання, за наявності відповідних підстав, Вищій кваліфікаційній комісії суддів України висновку про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, який додається до досьє кандидата на посаду судді або до суддівського досьє.

Абзацом 2 частини третьої статті 88 Закону №1402-VIII передбачено, якщо Громадська рада доброчесності у своєму висновку встановила, що суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності, то Вища кваліфікаційна комісія суддів України може ухвалити рішення про підтвердження здатності такого судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді лише у разі, якщо таке рішення підтримане не менше ніж одинадцятьма її членами.

Пунктами 34, 36 розділу ІІІ "Порядок проведення кваліфікаційного оцінювання" Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішенням ВККС України від 03.11.2016 року № 143/зп-16, встановлено, що у мотивувальній частині рішення зазначаються отримані суддею (кандидатом на посаду судді) бали з оцінювання відповідних критеріїв, відомості про загальну кількість балів за результатами кваліфікаційного оцінювання, посилання на визначені Законом підстави його ухвалення або мотиви, з яких Комісія дійшла таких висновків; за наявності висновку Громадської ради доброчесності про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності у мотивувальній частині також зазначаються мотиви його прийняття або відхилення; рішення Комісії про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді є підставою для припинення подальшої участі судді (кандидата на посаді судді) у процедурах, передбачених Законом.

Ураховуючи викладене, суд вважає висновки Громадської ради доброчесності щодо невідповідності судді критеріям професійної етики та доброчесності актом суб`єкта владних повноважень, прийнятим на виконання владних управлінських функцій, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи (судді), та його дія вичерпується його виконанням (ухваленням відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 88 Закону №1402-VIII рішення ВККС України про непідтвердження або підтвердження здатності такого судді здійснювати правосуддя у відповідному суді), тобто є індивідуальним актом.

При цьому, що Громадська рада доброчесності має всі визначені ознаки «іншого суб`єкта при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства», оскільки здійснює діяльність з виконання покладених на неї Законом №1402-VIII завдань, а тому є суб`єктом владних повноважень в розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України, тож є належним відповідачем у даній справі.

Відтак позивач, звернувшись до суду із даним позовом, обрав належний, допустимий та ефективний спосіб захисту свого порушеного права.

Надаючи оцінку правомірності прийнятим відповідачем висновкам, суд виходить із такого.

Діяльність Громадської ради доброчесності щодо надання висновку про невідповідність судді критеріям професійної етики та доброчесності, окрім статі 87 Закону №1402-VIII, регламентується Регламентом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - Регламент ВККС України), затвердженого рішенням Комісії від 13.10.2016 № 81/зп-16, та Регламентом Громадської ради доброчесності (далі - Регламент ГРД), схваленим рішенням Громадської ради доброчесності від 23.11.2016 №1/2016.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини шостої статті 87 Закону №1402-VIII Громадська рада доброчесності: надає Вищій кваліфікаційній комісії суддів України інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді); надає, за наявності відповідних підстав, Вищій кваліфікаційній комісії суддів України висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, який додається до досьє кандидата на посаду судді або до суддівського досьє.

Відповідно до статті 18 Регламенту ГРД за результатами перевірки та (або) аналізу інформації щодо судді (кандидата на посаду судді) Рада колегією або зборами за відсутності підстав для прийняття (затвердження висновку) може прийняти рішення про надання Вищій кваліфікаційній комісії суддів України інформації щодо доброчесності та (або) етичності поведінки судді (кандидата на посаду судді), якщо вона може бути важливою для цілей кваліфікаційного оцінювання. У рішенні наводяться посилання на джерела інформації, а в разі необхідності самі джерела додаються до рішення.

За змістом статті 19 Регламенту ГРД за результатами аналізу та перевірки інформації щодо судді (кандидата на посаду судді) Рада колегією приймає вмотивований висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, якщо, зокрема, визнає достовірною інформацію, яка є достатньою для такого висновку; або наявність обґрунтованого сумніву щодо відповідності судді (кандидата на посаду судді) критерію доброчесності чи професійної етики, що може негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади.

Прийнятий колегією Ради висновок виноситься на збори Ради для затвердження. Рада зборами може:

1) затвердити висновок (у тому числі внісши зміни у разі необхідності) і надати його Вищій кваліфікаційній комісії суддів України;

2) скерувати висновок відповідній або іншій колегії Ради чи окремому члену Ради для доопрацювання із внесенням на затвердження Ради;

3) прийняти рішення про направлення інформації Вищій кваліфікаційній комісії суддів України без затвердження висновку;

4) відхилити висновок.

За наявності важливої інформації Рада у подальшому може окремим рішенням змінити або скасувати висновок, або затвердити новий висновок.

Отже, за результатом проведеної перевірки та (або) аналізу отриманої інформації Громадська рада доброчесності може прийняти та направити до ВККС України рішення про направлення (надання) інформації щодо особи, або висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, які затверджуються на зборах Ради. У подальшому такий висновок може бути змінений, скасований, або затверджений новий висновок.

Відтак, доводи позивача про відсутність у відповідача визначених статтею 87 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» повноважень щодо затвердження документу, на підставі якого ВККС України може бути ухвалене відповідне рішення, не заслуговують на увагу суду, оскільки вищевказаними правовими актами передбачено право відповідача щодо прийняття рішення про направлення інформації чи затвердження висновку про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, які затверджуються на зборах Громадської ради доброчесності і надаються ВККС України для долучення до суддівського досьє та прийняття відповідного рішення.

Як встановлено судом вище, оскаржувані висновки від 24.07.2019 та 09.09.2019, надані ВККС України, окрім власне висновків про невідповідність кандидата на посаду судді критеріям професійної етики та доброчесності містять також інформацію про кандидата, що за твердженням позивача не відповідає вимогам статті 87 Закону №1402-VIII, оскільки власне висновок та інформація є різними за своїм спрямуванням, тому не можуть бути об`єднані в один документ.

Суд погоджується із тим, що дії Громадської ради доброчесності по наданню до ВККС України інформації щодо судді (кандидата на посаду судді) та висновку про невідповідність судді критеріям професійної етики та доброчесності є різними за своєю значимістю діями, оскільки надана інформація, на відміну від висновку про невідповідність кандидата на посаду судді критеріям професійної етики та доброчесності не тягне за собою необхідності ухвалення ВККС України рішення відповідно до абзацу 2 частини першої статті 88 Закону №1402-VIII.

Вимоги щодо порядку надання Громадською радою доброчесності інформації ВККС України щодо судді (кандидата на посаду судді) (далі - інформація) або висновку про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності (далі - висновок), а також щодо їх оформлення, визначені Регламентом ВККС України.

Так, за змістом пункту 4.10.1 Регламенту ВККС України інформація щодо судді (кандидата на посаду судді) (далі - інформація) або висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності (далі - висновок) надається до Комісії Громадською радою доброчесності не пізніше ніж за 10 днів до визначеної Комісією дати засідання з проведення співбесіди стосовно такого судді (кандидата на посаду судді) (далі - співбесіда). Інформація або висновок подаються до Комісії у паперовій або електронній формі безпосередньо чи за допомогою засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію подання документів. Приймання Комісією інформації або висновку завершується о 18 год. 00 хв. (о 24 год. 00 хв. у разі направлення електронною поштою) дня, який передує першому з 10 днів до визначеної Комісією дати проведення співбесіди. Інформація або висновок вважаються поданими, якщо отримані Комісією у строк, визначений абзацом третім цього пункту. У разі недотримання Громадською радою доброчесності строку, визначеного абзацом третім цього пункту, питання щодо розгляду матеріалів, вирішується Комісією у складі колегії під час проведення засідання, про що ухвалюється протокольне рішення. Висновок, що надійшов після початку засідання з проведення співбесіди, Комісією не розглядається.

Пунктом 4.10.3 Регламенту ВККС України визначено, що інформація або висновок має містити: 1) прізвище, ім`я, по батькові судді (кандидата на посаду судді), щодо якого надається інформація; 2) назву посади, на яку претендує або яку займає суддя (кандидат на посаду судді), та процедури, в межах якої надано інформацію або висновок; 3) дату затвердження; 4) обґрунтовану достатніми доказами інформацію, яка може свідчити про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики з посиланням на надійні та достовірні джерела, які її підтверджують (у разі надання висновку); 5) позитивну або негативну інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді) з посиланням на джерела, які її підтверджують (у разі надання інформації); 6) інформацію щодо пояснень судді (кандидата на посаду судді), відмови від їх надання, мотиви та підстави їх врахування або відхилення, відомості щодо можливості судді (кандидата на посаду судді) ознайомитися з інформацією або висновком (у разі надання висновку або інформації негативного характеру); 7) узагальнювальний висновок; 8) додатки, які містять матеріали, що підтверджують викладену інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді), та пояснення судді (кандидата на посаду судді). Інформація, зазначена в пунктах 4-5 абзацу першого цього підпункту, має бути персоніфікованою та містити інформацію про особу, яка надала таку інформацію (джерело походження інформації). У разі недотримання зазначених вимог така інформація вважається анонімною і не підлягає розгляду. Інформація або висновок мають бути підписані усіма членами Громадської ради доброчесності, які брали участь в ухваленні рішення про надання Комісії інформації або висновку. До інформації або висновку додається витяг з протоколу із зазначенням результатів голосування щодо їх надання Комісії. У разі недотримання Громадською радою доброчесності зазначених вимог Комісія у складі колегії може ухвалити рішення про залишення без розгляду такої інформації або висновку.

Відтак, вказаними правовими нормами визначено однакові вимоги щодо подання та оформлення інформації та висновку, що на переконання суду не позбавляє відповідача можливості викладення інформації та висновку в одному документі, зміст якого в такому випадку по-різному застосовується ВККС України.

Вищевикладеним спростовуються доводи позивача про неможливість об`єднання в одному документі інформації та висновку про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 87 Закону №1402-VIII Громадська рада доброчесності збирає, перевіряє та аналізує інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді).

Частиною сьомою цієї ж статі 7 Закону №1402-VIII для здійснення повноважень, зазначених у цій статті, членам Громадської ради доброчесності надається право безоплатного та повного доступу до відкритих державних реєстрів.

Як зазначалося вище, статтею 19 Регламенту ГРД визначено, що за результатами аналізу та перевірки інформації щодо судді (кандидата на посаду судді) Рада колегією приймає вмотивований висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, якщо визнає: 1) достовірною інформацію, яка є достатньою для такого висновку; або 2) наявність обґрунтованого сумніву щодо відповідності судді (кандидата на посаду судді) критерію доброчесності чи професійної етики, що може негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади.

Також указаною статтею встановлено, що негативна репутація судді або кандидата на посаду судді, недобросовісність можуть згадуватися у висновку, якщо твердження про це обґрунтовується відповідними обставинами.

У висновку наводяться посилання на джерела інформації, а в разі необхідності самі джерела додаються до висновку.

За наявності важливої інформації Рада у подальшому може окремим рішенням змінити або скасувати висновок, або затвердити новий висновок.

Згідно з приписами пункту 4.10.3 Регламенту ВККС України, як зазначалося вище, що інформація або висновок має містити, поміж іншого, додатки, які містять матеріали, що підтверджують викладену інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді), та пояснення судді (кандидата на посаду судді). Інформація, зазначена в пунктах 4-5 абзацу першого цього підпункту, має бути персоніфікованою та містити інформацію про особу, яка надала таку інформацію (джерело походження інформації). У разі недотримання зазначених вимог така інформація вважається анонімною і не підлягає розгляду.

Згідно з пунктом 39 висновку Консультативної ради європейських суддів №17 (2014) про оцінювання роботи суддів, якості правосуддя та повагу до незалежності судової влади вбачається, що джерела інформації, які використовуються в процесі оцінювання, мають бути надійними. Особливо це стосується інформації, на якій ґрунтуються незадовільні результати оцінювання. Також важливо, щоб оцінювання ґрунтувалося на достатній кількості доказів.

Оскільки позивач є кандидатом на посаду судді, то наведене також підлягає застосуванню й стосовно джерел інформації, яка збирається стосовно нього.

Таким чином, Громадська рада доброчесності наділена повноваженнями збору, перевірки та аналізу достовірної інформації щодо судді (кандидата на посаду судді), тобто інформації з офіційних джерел. Відповідно, формування висновку про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності має здійснюватися виключно на підставі достовірних даних (достовірної інформації), підтверджених відповідними доказами.

При цьому, обсяг оцінювання, здійснюваного Громадською ради доброчесності, обмежується професійною етикою та доброчесністю суддів та кандидатів на посаду судді.

Водночас доцільно зауважити про відсутність у національному законодавстві України визначення поняття «доброчесність».

Відповідно до вимог пункту 10 глави 3 розділу ІІ Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення (далі - Положення №143), затвердженого рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 03.11.2016 №143/зп-16 у редакції рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України 13.02.2018 №20/зп-18, відповідність кандидата на посаду судді критерію професійної етики оцінюється (встановлюється) за такими показниками:

10.1. Відповідність витрат і майна кандидата на посаду судді та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам.

10.2. Відповідність кандидата на посаду судді вимогам законодавства у сфері запобігання корупції.

10.5. Наявність фактів притягнення кандидата на посаду судді до відповідальності за вчинення проступків або правопорушень, які свідчать про неетичність його поведінки.

10.6. Інша інформація, що міститься у досьє кандидата на посаду судді. Ці показники оцінюються за результатами дослідження інформації, яка міститься у досьє кандидата на посаду судді, та співбесіди.

Ці показники оцінюються за результатами дослідження інформації, яка міститься у досьє кандидата на посаду судді, та співбесіди

Відповідно до вимог пункту 11 глави 3 розділу ІІ Положення №143 відповідність кандидата на посаду судді критерію доброчесності оцінюється (встановлюється) за такими показниками:

11.1. Достовірність відомостей, зазначених кандидатом на посаду судді у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларації про доходи від професійної діяльності для самозайнятої особи, фізичної особи-підприємця.

11.2. Достовірність відомостей, зазначених кандидатом на посаду судді у декларації родинних зв`язків та декларації доброчесності, а також інших документах, поданих кандидатом.

11.3. Наявність інформації про вчинення кандидатом на посаду судді проступків або правопорушень, які свідчать про його недоброчесність, а також фактів притягнення його до відповідальності.

11.4. Наявність незабезпечених зобов`язань майнового характеру, які можуть мати істотний вплив на здійснення правосуддя.

11.5. Відповідність витрат і майна кандидата на посаду судді та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам.

11.6. Дотримання кандидатом на посаду судді законодавства, що регулює його професійну діяльність.

11.7. Надання адвокатом (патентним повіреним) правової допомоги з питань, які відповідають рівню його компетенції. 11.8. Чесність і сумлінність при здійсненні професійної діяльності.

11.9. Інші дані, які можуть вказувати про відповідність кандидата на посаду судді критерію доброчесності.

Ці показники оцінюються за результатами співбесіди та дослідження інформації, яка міститься у досьє кандидата на посаду судді, зокрема: інформації та документів, наданих кандидатом на посаду судді, та будь-якої іншої інформації, яка міститься у досьє кандидата на посаду судді; інформації, наданої центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику, органом державного фінансового контролю в Україні, іншими органами державної влади, установами та організаціями; декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування; декларації родинних зв`язків та декларації доброчесності кандидата на посаду судді; результатів повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (у разі її проведення); висновку Громадської ради доброчесності (за наявності); іншої інформації, що включена до досьє кандидата на посаду судді.

Таким чином, оскільки відповідно до статті 87 Закону №1402-VIII Громадська рада доброчесності утворюється з метою сприяння ВККС України у встановленні відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності для цілей кваліфікаційного оцінювання, суд вважає, що при прийнятті будь-якого з передбачених статтями 18, 19 Регламенту ГРД рішень відповідач має враховувати саме показники, визначені пунктами 10, 11 глави 2 розділу ІІ Положення №143.

Тобто, висновки Громадської ради доброчесності повинні бути обґрунтованими, а викладені в них обставини - достовірно підтвердженими. Лише належно обґрунтовані висновки (із чітким викладенням фактів і доказів, а також оцінка доказів з ретельним віднесенням факту до відповідної категорії) дають основу для висновку про недоброчесність. Належно обґрунтовані висновки мають містити мінімальні складові (правову підставу, встановлені факти, оцінку доказів, віднесення факту до відповідної категорії тощо) та слугують основою для правильного та справедливого рішення.

Щодо суті обставин, які були покладені в основу оскаржуваних висновків, інтерпретація яких стала підставою для їх прийняття, суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Як встановлено судом, більшість обставин, викладених відповідачем в оскаржуваних висновках, якими обґрунтовується їх прийняття, стосуються питань декларування отриманих ним доходів, відповідності отриманих доходів рівню його життя, непереконливими поясненнями щодо джерел походження ліквідного майна, витрат та благ, що на думку розсудливого спостерігача викликає сумніви щодо достатності підстав для набуття такого майна, отримання благ.

Так, як встановлено судом вище, висновок від 24.07.2019 про невідповідність позивача критеріям доброчесності та професійної етики, які полягають у використанні ним сумнівних способів ухилення від оподаткування та невиконанні або недобросовісному виконанні батьківських обов`язків, Громадська рада доброчесності обґрунтувала:

- наявністю раніше прийнятого ВККС України висновку стосовно наявності обґрунтованих сумнівів щодо достовірності задекларованих ОСОБА_1 доходів та про визнання його таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя в Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду;

- а також власними висновками за результатами проведеного аналізу поданих позивачем електронних декларацій за 2015, 2016 та 2017 роки та наявних в матеріалах його досьє договорів від 03.03.2015, 26.11.2015, 18.12.2015, 02.08.2016 про надання ним як адвокатом правової допомоги.

Висновок від 09.09.2019 відповідач обґрунтував:

- так само висновком ВККС України стосовно наявності обґрунтованих сумнівів щодо достовірності задекларованих ОСОБА_1 доходів та про визнання його таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя в Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду;

- власними висновками за результатами проведеного аналізу способу життя та рівня доходів позивача за період з 1999 року по 2015 рік. При цьому громадська рада використала надану кандидатом інформацію про його доходи за 2004, 2005, 2007, 2007, 2009 роки, дані його досьє щодо доходів за 2013, 2014 та 2015 роки, а також інформацію з досьє стосовно роботи в юридичних фірмах у період з 1996 по 2007 роки, з 2007 по 2010, припустивши, що упродовж 1999-2003, 2006, 2008, 2010-2012 років кандидат заробив 54 тис.дол. США, а всього за період роботи з 1999 року по 2015 рік - 86 427 дол. США, що значно менше від витрачених ним коштів на придбання автомобіля та квартири та накопичення заощаджень (105 095 дол. США), при тому, що протягом указаного періоду кандидат мав видатки на проживання, утримання майна, сплачував аліменти;

- також власними висновками за результатами проведеного аналізу поданих позивачем електронних декларацій за 2015, 2016 та 2017 роки та наявних в матеріалах його досьє договорів від 03.03.2015, 26.11.2015, 18.12.2015, 02.08.2016 про надання ним як адвокатом правової допомоги.

Стосовно висновку ВККС України про визнання позивача таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя в Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду, суд уважає за необхідне зазначити, що указаний висновок необґрунтовано використано відповідачем при складенні оскаржуваних висновків, оскільки цей висновок ВККС України стосується участі позивача в конкурсі на зайняття вакантної посади судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, тоді як висновок від 24.07.2019 стосується позивача як кандидата на посаду судді Вищого суду з питань інтелектуальної власності. Крім того, цей висновок ВККС України не значиться додатком до висновку Громадської ради доброчесності від 24.07.2019, що унеможливлює перевірку судом обставин, викладених в цьому висновку ВККС України щодо позивача, на які посилається відповідач.

Щодо здійснення відповідачем перевірки і аналізу рівня доходів і витрат позивача, зокрема, відповідно до змісту його електронних декларацій за 2015, 2016 та 2017 роки та відповідно до наявних в досьє позивача договорів про надання ним як адвокатом правової допомоги, то з цього приводу суд звертає увагу на відсутність у Громадської ради доброчесності таких повноважень, оскільки відповідності до частини першої статті 4 та пункту 8 частини першої статті 11 Закону України «Про запобігання корупції» виключно Національне агентство з питань запобігання корупції наділене на законодавчому рівні повноваженнями з контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

При цьому суд зауважує, що відповідно до правової позиції, викладеної в постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 814/886/17, від 23.01.2019 у справі №820/1783/17 здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема, щодо достовірності і повноти відомостей, зазначених суб`єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції.

З цього приводу також висловилася Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30.10.2018 у справі № 800/497/17, заначивши що відповідно до абзацу п`ятого частини першої статті 50 Закону № 1700-VІІ НАЗК проводить перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей. Згідно із частиною другою цієї статті у разі встановлення за результатами повної перевірки декларації відображення у декларації недостовірних відомостей НАЗК письмово повідомляє про це керівника відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, в якому працює відповідний суб`єкт декларування, та спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції.

Верховний Суд дійшов висновку, що здійснення контролю та перевірки декларацій, у тому числі достовірності відомостей, зазначених суб`єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції НАЗК. Саме цей компетентний орган має право стверджувати, приймати відповідні рішення та формувати висновки щодо порушення позивачем вимог щодо декларування, необхідності декларування фактів, що випливають з наведених вище обставин.

Однак, у ході судового розгляду справи судом не здобуто доказів щодо наявності висновку Національного агентства з питань запобігання корупції про порушення позивачем вимог щодо декларування, який може слугувати підставою для висновку про його недоброчесність.

Водночас у ході судового розгляду судом не здобуто доказів звернення відповідача чи Вищої кваліфікаційної комісії суддів України до Національного агентства з питань запобігання корупції щодо отримання такого висновку.

Відтак, відповідач при прийнятті оскаржуваного висновку, обґрунтованого неналежним декларуванням позивачем його доходів перебрав на себе повноваження іншого органу влади в частині встановлення фактів такого неналежного декларування, що свідчить про протиправність цього висновку.

Стосовно безпосереднього проведення Громадською радою доброчесності аналізу способу життя та рівня доходів позивача за період з 1999 року по 2015 рік, за результатами якого підсумувала отримані ним доході як на підставі наданої позивачем інформації, інформації, що містилася в його досьє, так і на підставі власних припущень щодо розміру його доходів, не підтверджених відповідними доказами, внаслідок чого зробила висновок про невідповідність кандидата критеріям доброчесності та професійної етики, то суд уважає, що такий висновок зроблено без необхідної та достатньої перевірки інформації щодо кандидата, базується на припущеннях відповідача, а отже є необґрунтованим. При цьому зі змісту висновків від 24.07.2019 та 09.09.2019 не вбачається, що кандидат ухилявся чи відмовлявся надати необхідні документи чи пояснення.

Не заперечуючи та визнаючи виключну компетенцію Громадської ради доброчесності щодо ухвалення висновків про відповідність/невідповідність кандидата на посаду судді критеріям доброчесності та професійної етики, суд звертає увагу, що такі висновки повинні бути обґрунтованими; враховувати право кандидата на надання пояснень; інформація, яка слугувала підставою для таких висновків чи надання інформації про кандидата повинні бути достовірними, а отже перевіреними і не ґрунтуватися на припущеннях.

Водночас доцільно зауважити, що:

- до висновку від 24.07.2019 додано протокол електронного голосування, який є невід`ємною складовою висновку), відповідно до якого 24.07.2019 Громадська рада доброчесності затвердила висновок 17-ма голосами з 18 голосів членів Ради;

- до висновку від 09.09.2019 додано протокол електронного голосування, який є невід`ємною складовою висновку), відповідно до якого 09.09.2019 Громадська рада доброчесності затвердила висновок 13-ма голосами з 17 голосів членів Ради. Савчук ОСОБА_3 заявив самовідвід.

Однак, зі змісту указаних протоколів не вбачається інформація про те, що Громадською радою доброчесності затверджено висновки про невідповідність кандидата на посаду судді Вищого суду з питань інтелектуальної власності ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, що викликає сумніви стосовно затвердження саме цих висновків у встановленому Регламентом ГРД порядку.

Наведених обставин достатньо для визнання судом протиправними і скасування оскаржуваних висновків від 24.07.2019 та від 09.09.2019 в частині, яка стосується невідповідності кандидата на посаду судді Вищого суду з питань інтелектуальної власності ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики.

Щодо додаткової інформації, наданої ВККС України в оскаржуваних висновках, то сама по собі ця інформація не стала підставою для затвердження Громадською радою доброчесності зазначених висновків, про що в тому числі зазначає відповідач у висновку від 09.09.2019, тобто на ній не може ґрунтуватись висновок щодо невідповідності судді критеріям доброчесності та професійної етики. Відтак, оскаржувані висновки, в частині, яка стосуються наданню Громадською радою доброчесності інформації ВККС України про позивача, не підлягають визнанню протиправними і скасуванню.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню судом.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивач сплатив судовий збір в розмірі 1536,80 грн., що підтверджується квитанцією від 01.11.2019 №23539127. Оскільки позов задоволено частково відшкодуванню пропорційно задоволених вимог підлягає сума 1024,54 грн.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Громадської ради доброчесності задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати висновок про невідповідність кандидата на посаду судді Вищого суду з питань інтелектуальної власності ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики від 24.07.2019 в частині, яка стосується невідповідності кандидата на посаду судді Вищого суду з питань інтелектуальної власності ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики.

Визнати протиправним і скасувати висновок про невідповідність кандидата на посаду судді Вищого суду з питань інтелектуальної власності ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики від 09.09.2019 в частині, яка стосується невідповідності кандидата на посаду судді Вищого суду з питань інтелектуальної власності ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Громадської ради доброчесності (03109, м. Київ, вул .Генерала Шаповала, 9) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1024,54 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко