Справа № 803/1552/16
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2020-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

27 травня 2020 року

Київ

справа №803/1552/16

адміністративне провадження №К/9901/21692/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Мартинюк Н.М.,

суддів Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянув у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу №803/1552/16

за позовом ОСОБА_1

до Територіального сервісного центру 0742 Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Волинській області

про зобов`язання вчинити дії,

за касаційною скаргою Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Волинській області

на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року (прийняте у складі: головуючого судді Андрусенко О.О.)

і ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (прийняту у складі: головуючого судді Кушнерика М.П., суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.).

УСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати відповідача зареєструвати за ним транспортний засіб - пасажирський автобус, категорії М2, марки Merсedes-Benz Sprinter 518, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, відмовляючи позивачу у реєстрації пасажирського автобуса, категорії М2, марки Merсedes-Benz Sprinter 518, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , діяв всупереч вимогам чинного законодавства, оскільки позивач надав сертифікат відповідності транспортного засобу з терміном дії до 10 травня 2017 року, який був чинний і який не скасовано на момент звернення позивача до відповідача.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Зобов`язано Територіальний сервісний центр 0742 Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області зареєструвати за ОСОБА_1 транспортний засіб - пасажирський автобус, категорії М2, марки Merсedes-Benz, модель Sprinter 518, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .

Суди попередніх інстанцій, приймаючи оскаржувані рішення, виходили з того, що сервісні центри МВС є органами державної реєстрації транспортних засобів, які зобов`язані перевіряти наявність документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, перелік яких визначений «Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів». Однак, до повноважень органу не входить встановлювати дійсність або недійсність даних документів, в тому числі сертифікатів відповідності на транспортні засоби.

Крім того, суди попередніх інстанцій наголосили на тому, що з 1 січня 2016 року скасовано саме обов`язкову реєстрацію сертифікатів, виданих в системі «УкрСЕПРО». Водночас чинним законодавством (на момент виникнення спірних правовідносин) не визнано недійсними або нечинними сертифікати, видані в зазначеній системі з 1 січня 2016 року. Тому суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що дії відповідача щодо відмови здійснити реєстрацію транспортного засобу є протиправними, оскільки поданий позивачем сертифікат відповідності для проведення державної реєстрації транспортного засобу зареєстрований в системі «УкрСЕПРО» після 1 січня 2016 є дійсним відповідно до чинного законодавства і виданий уповноваженим на це органом сертифікації.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечення)

У касаційній скарзі Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ у Волинській області (надалі також - «РСЦ МВС у Волинській області») просить скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року і ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, і ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Зокрема, скаржник зазначає, що рішення судів попередніх інстанцій є необґрунтованими, прийняті з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неправильним застосуванням норм матеріального права, а також без повного і всебічного з`ясування обставин справи. РСЦ МВС у Волинській області посилається на те, що поданий позивачем для реєстрації транспортного засобу, сертифікат відповідності, зареєстрований в реєстрі системи УкрСЕПРО з терміном дії з 11 травня 2016 року до 10 травня 2017 року, не є належним сертифікатом відповідності відповідно до Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 17 серпня 2012року №521.

Відтак, позивачу при поданні заяви про первинну реєстрацію автобуса, придбаного у ТзОВ «НІК АВТО», який ввезено із-за кордону, слід було подати сертифікати відповідності, видані органами сертифікації, визначеними постановою Кабінету Міністрів України №738 від 9 червня 2011 року «Деякі питання сертифікації транспортних засобів, їх частин та обладнання» і наказом Мінінфраструктури від 17 серпня 2012 року №521, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2012 року за №1586/21898.

Крім того, скаржник зазначає, що відповідач, відмовляючи у реєстрації транспортного засобу, не встановлював дійсність чи недійсність сертифікату відповідності, а стверджував, що сертифікат виданий не уповноваженим органом із сертифікації відповідно до нового Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання і Порядку ведення реєстру сертифікатів типу транспортних засобів та обладнання і виданих виробниками сертифікатів відповідності транспортних засобів або обладнання.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судами першої й апеляційної інстанцій встановлено, що 26 травня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «НІК Авто» (продавець) і ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу №466, відповідно до умов якого продавець передав, а покупець купив транспортний засіб - пасажирський автобус, категорії М2, марки Merсedes-Benz, модель Sprinter 518, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , який був переданий позивачу за актом прийняття-передачі від 26 травня 2016 року №466.

Вказаний транспортний засіб був ввезений на митну територію України ТзОВ «НІК Авто» через Львівську митницю ДФС згідно з ВМД №204030000/2016/004726 від 11 травня 2016 року. Відповідно до графи 44 вказаної ВМД до митного оформлення зазначеного транспортного засобу був поданий сертифікат відповідності серії ВГ, який зареєстрований в реєстрі за №UА1.178.0026743-16 і виданий ТзОВ ДП «Житомирстандарт» на бланку Державної системи сертифікації «УкрСЕПРО» з терміном дії з 11 травня 2016 року до 10 травня 2017 року.

12 жовтня 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про реєстрацію належного йому на підставі договору купівлі-продажу №466 транспортного засобу, додавши пакет документів, в тому числі сертифікат відповідності серії ВГ, зареєстрований в реєстрі за №UА1.178.0026743-16, виданий ТзОВ ДП «Житомирстандарт» з терміном дії з 11 травня 2016 року до 10 травня 2017 року.

Відповідач своїм листом від 12 жовтня 2016 року №31/3/2-2685 повідомив позивача, що лише у разі надання повного пакету документів, у тому числі сертифікату відповідності, який видають уповноважені органи або органи із сертифікації, акредитовані відповідно до законодавства, відповідач здійснить реєстрацію транспортного засобу.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХНЬОГО ЗАСТОСУВАННЯ (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин)

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про дорожній рух» цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно форм власності та господарювання.

Положеннями статті 30 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що конструкція транспортних засобів повинна відповідати вимогам сучасних правил, нормативів і стандартів, встановленим рівням викидів забруднюючих речовин в атмосферу, а нормативно-технічна документація має бути узгоджена з відповідними уповноваженими державними органами. Перед початком серійного виробництва транспортних засобів або їх складових частин проводяться спеціальні випробування і за їх позитивними наслідками видається сертифікат встановленої форми.

Згідно зі статтею 31 Закону України «Про дорожній рух» транспортні засоби, їх складові частини і комплектуючі вироби, що ввозяться на територію України, підлягають перевірці на відповідність діючим стандартам або повинні мати сертифікат, виданий уповноваженим на це Секретаріатом ЄЕК ГЮН Адміністративним органом по сертифікації дорожніх транспортних засобів.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків.

Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року №1388 затверджено «Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» (далі - «Порядок №1388»).

Пунктом 8 Порядку №1388 передбачено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Вимогами пункту 10 вказаного Порядку визначено, що державна реєстрація транспортних засобів, що перебували в експлуатації та ввезені на митну територію України, проводиться за умови відповідності конструкції і технічного стану даної марки (моделі) транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, обов`язковим вимогам правил, нормативів і стандартів України, що підтверджується сертифікатом відповідності або свідоцтвом про визнання іноземного сертифіката, копію яких власники подають до сервісного центру МВС.

Статтею 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 10 травня 1993 року №46-93 «Про стандартизацію і сертифікацію» (далі - «Декрет №46-93») передбачено, що сертифікація продукції в державній системі сертифікації поділяється на обов`язкову та добровільну. Сертифікація продукції в державній системі сертифікації здійснюється призначеними на те органами з сертифікації - підприємствами, установами і організаціями.

Закон України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності» визначає правові та організаційні засади розроблення і застосування технічних регламентів та процедур оцінки відповідності, а також основоположні принципи державної політики у сфері технічного регулювання та оцінки відповідності внесено зміни, зокрема до Декрету Кабінету Міністрів України «Про стандартизацію і сертифікацію».

Підпунктом 22 пункту 3 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності», який набрав чинності 10 лютого 2016 року, внесено зміни до Декрету, зокрема з 1 січня 2016 року виключено абзац другий статті 27 Декрету, яким було передбачено, що нові і такі, що були у користуванні, транспортні засоби, а також вузли, агрегати та частини до них, що ввозяться на митну територію України суб`єктами підприємницької діяльності або фізичними особами, підлягають обов`язковій сертифікації відповідно до чинного законодавства.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року №460-IX, що набрав чинності 8 лютого 2020 року, внесено ряд змін до Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - «КАС України»), зокрема до Глави 2 «Касаційне провадження» Розділу ІІІ «Перегляд судових рішень».

Разом з тим, пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Оскільки касаційна скарга РСЦ МВС у Волинській області у цій справі подана до набрання чинності Законом України від 15 січня 2020 року №460-IX, то здійснюючи касаційний перегляд справи Верховний Суд керується положеннями КАС України, які діяли до набрання чинності вказаним Законом, тобто у редакції Кодексу, чинній до 8 лютого 2020 року.

Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги і на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд зазначає наступне.

Проаналізувавши наведені норми чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, Верховний Суд зазначає, що сертифікат відповідності дорожнього транспортного засобу, виданий у державній системі сертифікації (УкрСЕПРО), може бути підставою для проведення державної реєстрації транспортного засобу за умови його видачі до 1 січня 2016 року і дійсності на час проведення реєстраційних дій.

Разом з тим, 10 лютого 2000 року Україна приєдналася до Угоди про прийняття єдиних технічних приписів для колісних транспортних засобів, предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах, і про умови взаємного визнання офіційних затверджень, виданих на основі приписів від 20 березня 1958 року (далі - «Женевська Угода 1958 року»).

З метою виконання цієї Угоди з поправками 1995 року і до законодавчого врегулювання і адаптації законодавства України у сфері забезпечення безпеки експлуатації транспортних засобів до законодавства Європейського Союзу, Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Деякі питання сертифікації транспортних засобів, їх частин та обладнання» №738 від 9 червня 2011 року.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 9 червня 2011 року №738 «Деякі питання сертифікації транспортних засобів, їх частин та обладнання» (далі - «Постанова №738») встановлено, що пропуск колісного транспортного засобу, який підлягає державній реєстрації в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС (далі - «транспортний засіб»), предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені на транспортному засобі та/або використані для його оснащення (далі - «обладнання»), на митну територію України з метою вільного обігу, а також перша державна реєстрація транспортного засобу, введення в обіг обладнання здійснюється за наявності сертифіката відповідності, виданого згідно з порядком затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання.

Пунктом 3 Постанови №738 визначено, що сертифікат відповідності видається:

- виробником або його уповноваженим представником - резидентом України (далі - «виробник») на кожний транспортний засіб або партію обладнання, тип яких відповідає вимогам єдиних технічних приписів, що підтверджується сертифікатом типу транспортного засобу або обладнання;

- уповноваженими органами або органами із сертифікації, акредитованими відповідно до законодавства, призначеними Міністерством інфраструктури, на кожний новий транспортний засіб або партію обладнання, які відповідають вимогам єдиних технічних приписів, але відповідність типу яких не підтверджена сертифікатом типу транспортного засобу або обладнання, а також на ті, що були у користуванні.

На виконання Постанови №738 наказом Міністерства інфраструктури України від 17 серпня 2012 року №521 встановлений «Порядок затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання» і «Порядок ведення реєстру сертифікатів типу транспортних засобів та обладнання і виданих виробниками сертифікатів відповідності транспортних засобів та обладнання».

Отже, єдиною законодавчо передбаченою процедурою видачі сертифікатів на транспортні засоби та їх частини є оцінка їхньої відповідності згідно з положеннями «Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання» і «Порядку ведення реєстру сертифікатів типу транспортних засобів та обладнання і виданих виробниками сертифікатів відповідності транспортних засобів або обладнання», затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України №521 від 17 серпня 2012 року.

До органів із сертифікації, які уповноважені на виконання робіт із затвердження типу та індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, їх частин та обладнання та органів із сертифікації, призначених на виконання робіт з індивідуального затвердження колісних транспортних засобів відповідно до Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання відносяться:

- Державне підприємство «Державний автотранспортний науково-дослідний та проектний інститут» (наказ Міністерства інфраструктури України від 1 березня 2013 року №126);

- Державне підприємство «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» (наказ Міністерства інфраструктури України від 29 березня 2016 року №121);

- Державне підприємство «Запорізький науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» (наказ Міністерства економічного розвитку від 9 лютого 2016 року №209);

- Державне підприємство «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» (наказ Міністерства економічного розвитку від 9 лютого 2016 року №212);

- Державне підприємство «Науково-дослідний інститут метрології вимірювальних і управляючих систем» (наказ Міністерства економічного розвитку від 9 лютого 2016 року №212);

- Державне підприємство «Український центр з питань сертифікації та захисту прав споживачів» (наказ Міністерства економічного розвитку від 9 лютого 2016 року №212);

- ТзОВ «Рівнестандарт», місто Рівне (наказ Міністерства інфраструктури України від 6 вересня 2016 року №306);

- Державне підприємство «Харківстандартметрологія», місто Харків (наказ Міністерства інфраструктури України від 22 вересня 2016 року №322).

Перелік органів з сертифікації, які видають вищенаведені сертифікати відповідності, оприлюднений на сайті Міністерства інфраструктури України у розділі «Діяльність Комісії Міністерства інфраструктури України з питань забезпечення виконання Женевської Угоди 1958 року».

За таких обставин Верховний Суд вважає, що поданий позивачем для реєстрації транспортного засобу, сертифікат відповідності, зареєстрований в реєстрі системи УкрСЕПРО з терміном дії з 11 травня 2016 року до 10 травня 2017 року, не є належним сертифікатом відповідності згідно з Порядком затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 17 серпня 2012 року №521.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 7 лютого 2019 року у справі №804/1736/17, від 11 червня 2019 року у справі №803/1457/16, від 24 липня 2019 року у справах №803/1599/16, №817/2391/16, від 4 липня 2019 року у справі №803/1496/16, від 8 серпня 2019 року у справі №803/1495/16, від 28 жовтня 2019 року у справі №822/1631/16, від 28 листопада 2019 року у справах №815/2084/17, №803/1488/16.

Отже, дії відповідача щодо відмови у реєстрації транспортного засобу є обґрунтованими, здійснені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Враховуючи наведені положення законодавства і обставини справи колегія суддів Верховного Суду констатує, що суди першої й апеляційної інстанцій дійшли невірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Отже, доводи касаційної скарги спростовують висновки судів попередніх інстанцій і приймаються Верховним Судом як обґрунтовані.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Частинами першою, третьою статті 351 КАС України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на те, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовані норми матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

З огляду на результат касаційного розгляду суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Волинській області задовольнити повністю.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року і ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року скасувати і ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Судові витрати не розподіляються.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

……………………………

…………………………….

…………………………….

Н.М. Мартинюк

А.В. Жук

Ж.М. Мельник-Томенко,

Судді Верховного Суду