Справа № 160/2401/20
Суддя: Маковська Олена Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2020 року Справа № 160/2401/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маковської О.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та Державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) ОСОБА_2 , у якій позивач просить:
1. визнати протиправними дії ГУ ДПС у Дніпропетровській області та скасувати:
- заяву про примусове виконання рішення від 29.11.2019;
- зобов`язати зняти ОСОБА_1 з обліку платника податків і платників єдиного внеску.
2. визнати протиправними дії Державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Шубіною-Саланжій В.І. і скасувати:
- постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№61268422 від 14.02.2020;
- постанову про арешт коштів боржника.
3. заборонити стягнення коштів до вирішення судом справи.
4. зняти арешт з пенсійної картки в АТ «Приватбанк».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 позовну заяву залишено без руху.
До суду 24.03.2020 надійшло клопотання про усунення недоліків та клопотання про роз`єднання позовних вимог, оскільки заявлені позовні вимоги передбачають різний порядок судового розгляду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.03.2020 роз`єднано в окремі провадження позовні вимоги ОСОБА_1 у справі №160/2401/20, а саме:
- позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) ОСОБА_2 про визнання протиправною дій та скасування постанов, присвоївши зазначеній справі новий номер;
- позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та скасування вимоги про сплату боргу, залишити у провадженні адміністративної справи №160/2401/20.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.04.2020 у справі №160/3574/20 позовну заяву ОСОБА_1 до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про визнання протиправними дій та скасування постанов залишено без задоволення.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.03.2020 відкрито провадження у справі №160/2401/20 за позовною заявою ОСОБА_1 . Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В позовній заяві позивач просить:

- визнати протиправними дії ГУ ДПС у Дніпропетровській області щодо нарахування боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 15819,54 грн.

- скасувати податкову вимогу про сплату боргу №Ф-113361-17/61 від 06.11.2018 на суму 15819,54 грн.;

- скасувати заяву про примусове виконання рішення від 29.11.2019.

В обґрунтування позову зазначено, що в 1995 році позивачем отримано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та взято на облік у контролюючому органі. У зв`язку з тим, що позивач адвокатською діяльністю не займалась, то за її заявою з 01.01.2013 зупинено дію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Також, позивач вказує, що з 03.01.2017 прийнята на посаду провідного спеціаліста сектору договірних відносин відділу технічного нагляду департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради. ЄСВ за позивача сплачує його роботодавець, як за найманого працівника, а тому, на думку позивача, у нього не виникає обов`язку сплати ЄСВ, як особи, яка проводить незалежну професійну діяльність. Крім того, позивач зазначає, що з 2011 року є пенсіонером за віком та отримує пенсію, що також є підставою для звільнення від сплати ЄСВ.

До суду 06.05.2020 від відповідача надійшов письмовий відзив на позов, в якому зазначено, що у разі якщо платником податків не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленого Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд враховує таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 14.04.1995 позивач отримав Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та 16.10.2015 взятий на облік в органах державної податкової служби.

Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру адвокатів України право на зайняття адвокатською діяльністю позивачем зупинено на підставі власної заяви від 01.01.2013.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 27.08.2011 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення та Довідкою ГУ ПФУ у Дніпропетровській області від 20.04.2018.

Відповідно до запису №30 у трудовій книжці, ОСОБА_1 03.01.2017 призначена на посаду провідного спеціаліста сектору договірних відносин відділу технічного нагляду департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради. В матеріалах справи відсутній запис про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади.

Сплата страхових внесків підтверджується Витягом з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, який наявний в матеріалах справи.

Проте, відповідачем 06.11.2018 сформовано вимогу №Ф-113361-17/61У про сплату боргу (недоїмки), відповідно до якої, станом на 28.11.2019 за позивачем рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску в розмірі 15819,54 грн.

Суд критично ставиться до визначення ГУ ДПС у Дніпропетровській області дати формування вимоги «06.11.2018», оскільки ГУ ДПС у Дніпропетровській області утворено відповідно до постанови КМУ від 19.06.2019 №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» утворено територіальний орган ДПС.

Положення про Головне управління ДПС у Дніпропетровській області затверджено лише 12.07.2019 наказом Державної податкової служби України №14, а розпочало виконання покладених на нього функцій і повноважень 03.09.2019 відповідно до наказу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від №17.

Крім того, суд звертає увагу відповідача на неприпустимість визначення 06.11.2018 суми заборгованості з ЄСВ станом на 28.11.2019, оскільки нарахування ЄСВ, а тим більше визначення заборгованості «на майбутнє» законодавством не передбачено.

Вважаючи таку вимогу протиправною, позивач звернулась за захистом порушеного права до суду.

Приймаючи рішення по суті позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дає визначення поняттю «працівник» - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України від 05.07.2012 №5076 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону №5076 адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Статтею 13 Закону №5076 визначено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України від 08.07.2010 №2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно статті 2 Закону №2464 його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 частини 1 статті 4 Закону №2464 до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1 статті 7 Закону №2464 (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу 7), частини 1 статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можливо зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Відповідачем не надано доказів отримання позивачем у спірний період доходів від провадження індивідуальної адвокатської діяльності та у відзиві на позов про наявність таких доходів не зазначено.

За цих обставин варто зазначити, що наявність у позивача свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є доказом здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу.

Не змінює наведеного вище і факт перебування особи на обліку в органах фіскальної служби, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону №2464 позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в спірний період, нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 27.11.2019 у справі №160/3114/19.

Відповідно пункту 4 частини 1 статті 4 Закону №2464 передбачено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Суд звертає увагу відповідача, що відповідно до частини 4 статті 4 Закону №2464, особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини 1 цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до Закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, фізичні особи-підприємці, які отримують пенсію за віком і які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на підставі частини 4 статті 4 Закону №2464, проте, не позбавлені права сплачувати цей внесок на добровільних засадах.

Так, добровільна участь особи, яка виявили бажання бути платниками єдиного внеску, передбачає собою укладення договору на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Однак, матеріали справи таких доказів не містять.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.

Частиною 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем не доведено правомірності дій щодо визначення суми заборгованості з ЄСВ, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про скасування заяви ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 29.11.2019 про примусове виконання рішення, то суд вважає, що вона не підлягає задоволенню, оскільки така заява подана в межах повноважень відповідача, а вимога про сплату боргу (недоїмки) на дату подання заяви не була скасованою.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір, в розмірі 2522,40 грн. (квитанція від 23.03.2020 №0.0..1 та від 28.02.2020 №0.0..1) підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме: в розмірі 1681,60 грн.

Керуючись статтями 139, 243-246, 257 - 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ГУ ДПС у Дніпропетровській області щодо нарахування ОСОБА_1 заборгованості зі сплати єдиного внеску в розмірі 15819,54 грн. згідно вимоги про сплату боргу від 06.11.2018 №Ф-113361-17/61У.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2018 №Ф-113361-17/61У.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області судовий збір в розмірі 1681,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Маковська