Справа № 300/496/20
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2020-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" травня 2020 р. справа № 300/496/20
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Главача І.А.,
за участю секретаря судового засідання Станішевської В.Р.,
позивача не з`явився,
відповідача - не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Калуської міської ради Івано-Франківської області про визнання протиправним та скасування рішення від 30.01.2020 за № 2968 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) гр. ОСОБА_1 "; визнання протиправним та нечинним пункту 12 статті 39 Регламенту Калуської міської ради сьомого демократичного скликання, затвердженого рішенням Калуської міської ради від 14.12.2015 за № 12 (із змінами, внесеними рішенням міської ради від 22.12.2016 за № 625 та від 29.11.2018 за № 1905), зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 02.03.2020 звернувся до суду з позовною заявою до Калуської міської ради Івано-Франківської області про визнання протиправним та скасування рішення від 30.01.2020 за № 2968 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) гр. ОСОБА_1 "; визнання протиправним та нечинним пункту 12 статті 39 Регламенту Калуської міської ради сьомого демократичного скликання, затвердженого рішенням Калуської міської ради від 14.12.2015 за № 12 (із змінами, внесеними рішенням міської ради від 22.12.2016 за № 625 та від 29.11.2018 за № 1905), зобов`язання до вчинення дій.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно, в порушення норм статті 118 Земельного кодексу України, за наявності у позивача всіх необхідних документів, оскаржуваним рішенням від 30.01.2020 за № 2968 повторно відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0971 га. Зазначив, що підставою для повторної відмови у наданні такого дозволу стали помилкові, на переконання позивача, висновки відповідача про невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, зокрема частині 3 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», яка забороняє передачу (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону. Позивач вказав, що дана норма за відсутності плану зонування або детального плану території забороняє передачу земельної ділянки у власність, в той час як ним лише подавалась заява про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Окрім цього позивач зазначив, що відповідач, всупереч вимогам частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, перевищив місячний строк розгляду його заяви. Також ОСОБА_1 звернув увагу, що відповідачем було прийнято спірне рішення від 30.01.2020 за № 2968 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) гр. ОСОБА_1 " без заздалегідь підготовленого, належним чином погодженого та офіційно оприлюдненого проекту рішення, а також без розгляду постійних комісій міської ради з питань будівництва та землеустрою, а також з питань власності, житлово-комунального господарства та екології. Зазначив, що проект рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою готувався безпосередньо у сесійній залі, відповідно до пункту 12 статті 39 Регламенту Калуської міської ради сьомого демократичного скликання, затвердженого рішенням міської ради від 14.12.2015 за № 12 (із змінами, внесеними рішенням міської ради від 22.12.2016 за № 625 та від 29.11.2018 за № 1905), який не відповідає чинному законодавству, порушує його права та законні інтереси, у зв`язку з чим просить визнати його протиправним та нечинним.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву №1493/02-32/04 від 24.04.2020, який подано до суду 27.04.2020 (а.с. 78-86). У даному відзиві відповідач заперечив щодо задоволення позову. Вказав, що рішення від 30.01.2020 за № 2968 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) гр. ОСОБА_1 " прийняте в чіткій відповідності до законодавства України та регламенту Калуської міської ради. Зазначив, що детальний план вказаної території станом на час прийняття оспорюваного рішення міською радою не затверджувався, що підтверджується інформацією головного архітектора міста Калуша ОСОБА_2 . Вказана інформація була повідомлена ОСОБА_2 на сесії Калуської міської ради під час розгляду питання відносно ОСОБА_1 та прийняття оспорюваного рішення, а пізніше викладена в письмовій формі у службовій записці від 03.02.2020. Таким чином, відсутнє чітке визначення функціонального призначення території, на якій розміщена спірна земельна ділянка, про що було зазначено у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду при розгляді справи №857/9660/19. Вважає, що прийняття позитивного рішення міської ради щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, площею 0,0971 га суперечить вимогам частини 3 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та, в свою чергу, служить підставою для відмови у наданні такого дозволу на підставі пункту 7 статті 118 Земельного кодексу України в зв`язку із невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко- економічних обгрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Також відповідач зазначив, що посилання позивача на те, що пункт 12 статті 39 Регламенту міської ради не відповідає чинному законодавству України, порушує його права та охоронювані законом інтереси не заслуговують на увагу. Крім того, звертає увагу, що позивачем помилково застосовано у позовній заяві до вказаних правовідносин положення Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Звернув увагу суду, що позовна вимога щодо зобов`язання Калуської міської ради надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,0971 га в АДРЕСА_1 порушує дискреційні повноваження відповідача та не може бути задоволена. Відповідач вказав на необгрунтованість позову ОСОБА_1 та просив відмовити у його задоволенні.
Ухвалою суду від 27.04.2020 закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду.
19.05.2020 позивач подав відповідь на відзив, в якій звернув увагу суду на пропуск відповідачем п`ятнадцятиденного строку для подання відзиву на позов, та просив розцінювати це як визнання відповідачем позову. Також зазначив, що у відповідача були відсутні підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, тому Калуська міська рада зобов`язана надати такий дозвіл, оскільки у неї немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Просив позовну заяву задовольнити повністю.
Сторони у судове засідання з розгляду даної адміністративної справи не з`явилися, подавши попередньо клопотання про розгляд справи без їхньої участі.
Розглянувши справу за правилами загального позовного провадження, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, судом встановлено наступне.
01.03.2019 ОСОБА_1 звернувся до Калуської міської ради з клопотанням надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,971 га в АДРЕСА_1 (а.с. 13).
Рішенням Калуської міської ради від 28.03.2019 № 2261 йому відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в в районі вул. Львівська та Княгині Ольги у м. Калуші площею 0,0971 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), у зв`язку із невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам містобудівної документації (пункт 7 статті 118 Земельного кодексу України), оскільки відповідно до актуалізованого генерального плану м. Калуша вищезазначена земельна ділянка відноситься до території комунальних підприємств та споруд інженерного транспорту (а.с. 16).

Не погоджуючись із такою відмовою, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив: визнати протиправним і скасувати рішення Калуської міської ради № 2261 від 28.03.2019 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) гр. ОСОБА_1 »; зобов`язати Калуську міську раду повторно розглянути його клопотання від 01.03.2019 в порядку, встановленому Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Земельним Кодексом України і надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

За результатами розгляду даної справи Восьмим апеляційним адміністративним судом постановою від 13.11.2019 у справі № 300/952/19 (№857/9660/19) зобов`язано Калуську міську раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 01.03.2019 в порядку, встановленому Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Земельним кодексом України з питань надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,0971 га в районі АДРЕСА_2 Львівська та Княгині АДРЕСА_1 у місті Калуш, з урахуванням висновків, викладених у мотивувальній частині цієї постанови (а.с. 17-21).

30.01.2020 Калуською міською радою прийнято рішення №2968 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) гр. ОСОБА_1 ", яким відмовлено громадянину ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в АДРЕСА_3 вул АДРЕСА_1 площею 0,0971 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), у зв язку із відсутністю плану зонування або детального плану території, оскільки ч.3 ст.24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено що, у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється (а.с. 22).

Вважаючи повторну відмову відповідача у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки протиправною, звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи даний спір, суд виходив з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельний кодекс України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Стаття 12 Земельного кодексу України визначає повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин.

Так, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать: 1) надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону; 2) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Приписами статті 11 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні визначено, що виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Відповідно до пункту 34 статті 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні виключною компетенцією міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Відповідно до частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Приймаючи оскаржуване рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, відповідач керувався частиною 3 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», яка передбачає заборону передачі земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам у разі відсутності плану зонування або детального плану території.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, для правильного вирішення даної справи, необхідно встановити чи наявні законодавчі підстави та докази щодо неможливості надання дозволу на розробку проекту землеустрою у зв`язку із відсутністю розробленого плану зонування та детального плану території.

Відповідно до вимог частини 1 статті 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 №3038-VI планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях.

Частинами 3 та 4 статті 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що склад, зміст, порядок розроблення та оновлення містобудівної документації на місцевому рівні визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Затвердження оновленої містобудівної документації на місцевому рівні здійснюється згідно із статтями 17, 18 та 19 цього Закону.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обгрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід`ємною частиною генерального плану.

Приписами частини 10 статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що генеральні плани населених пунктів та зміни до них розглядаються і затверджуються відповідними сільськими, селищними, міськими радами на чергових сесіях протягом трьох місяців з дня їх подання.

Пункт 1 статті 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції, та підлягає стратегічній екологічній оцінці.

Відповідно до частини 3 статті 24 Закону України «Про регуювання містобудівної діяльності» у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється, крім випадків: 1) розташування на земельній ділянці будівлі (споруди), що перебуває у власності фізичної або юридичної особи; 2) приватизації громадянином земельної ділянки, наданої йому в користування відповідно до закону; 3) надання земельної ділянки, розташованої на території зони відчуження чи зони безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 4) надання земельної ділянки для розміщення лінійних об`єктів транспортної та енергетичної інфраструктури (доріг, мостів, естакад, ліній електропередачі, зв`язку); 5) буріння, влаштування та підключення нафтових і газових свердловин за межами населених пунктів; 6) будівництва, експлуатації військових та інших оборонних об`єктів.

Передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у випадках, визначених цією частиною, за відсутності плану зонування або детального плану території не допускається, якщо земельна ділянка: розташована в межах зелених зон населених пунктів, внутрішньоквартальних територій (територій міжрайонного озеленення, елементів благоустрою, спортивних майданчиків, майданчиків відпочинку та соціального обслуговування населення); віднесена до категорії земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного призначення, рекреаційного призначення (крім земель для дачного будівництва), лісогосподарського призначення.

Суд наголошує на тому, що вказані положення частини 3 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забороняють до затвердження відповідної містобудівної документації саме передачу (надання) у власність чи користування земельних ділянок, однак вказана норма не містить заборони в наданні відповідних дозволів на розроблення проектів землеустрою, які є лише початком тривалої та послідовної процедури. До того ж, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 13.12.2016 у справі № 815/5987/14 та Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17, від 22.05.2018 у справі № 468/1263/17-а.

Відповідно до пунктів «а» частини 4 статті 83 Земельного кодексу України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Аналогічно застосуванню положень частини 3 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», наведені вимоги частини 4 статті 83 Земельного кодексу України містять виключно заборону в наданні відповідних земельних ділянок у власність та не регулюють питання надання дозволу на розробку проектів землеустрою.

Таким чином, норма статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», на яку відповідач посилався як на підставу прийняття оскаржуваного рішення, не можуть бути підставою для відмови у надані дозволу на розробку проекту землеустрою.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що відповідачем помилково застосовано положення частини 3 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та у зв`язку з цим зроблено хибний висновок про наявність підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Інших підстав для відмови у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеутрою в оскаржуваному рішені відповідачем не зазначено.

У зв`язку з наведеним, рішення Калуської міської ради Івано-Франківської області від 30.01.2020 за № 2968 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) гр. ОСОБА_1 " є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У спірних правовідносинах прийняття рішення із зобов`язанням відповідача вчинити дії з метою ефективного захисту права позивача є правом суду і він це може зробити тільки якщо для цього достатньо доказів. А у випадку зобов`язання Калуської міської ради надати дозвіл на розробку проекту землеустрою необхідна ще й умова відсутності вибору між декількома можливими правомірними рішеннями - надати дозвіл або не надати (відмовити).

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Таким чином, дана норма передбачає два види поведінки органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування надати дозвіл або надати мотивовану відмову.

Також, оскільки постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2019 у справі №300/952/19 (№857/9660/19) за позовом ОСОБА_1 до Калуської міської ради про визнання протиправними та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії встановлено відсутність чіткого визначення території, на якій розташована дана земельна ділянка, як житлової, суд вважає, що вирішення питання щодо надання або відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки, з усуненням розбіжностей у містобудівній документації, відноситься до повноважень відповідача.

Таким чином, зобов`язання у судовому порядку суб`єкта владних повноважень надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою фактично свідчитиме про перебирання на себе судом функцій уповноваженого суб`єкта владних повноважень.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача у межах спірних правовідносин є зобов`язання відповідача повторно розглянути подану позивачем заяву від 01.03.2019 у строки та у порядку, що визначені Земельним кодексом України.

Що стосується вимоги позивача про визнання протиправним та нечинним пункту 12 статті 39 Регламенту Калуської міської ради сьомого демократичного скликання, затвердженого рішенням Калуської міської ради від 14.12.2015 за № 12 (із змінами, внесеними рішенням міської ради від 22.12.2016 за № 625 та від 29.11.2018 за № 1905), суд зазначає наступне.

Так, відповідно до пункту 12 статті 39 даного Регламенту Калуської міської ради, у випадку, якщо проект рішення не отримав необхідної більшості голосів на підтримку, то може готуватися проект рішення про відмову. В разі, якщо проект рішення про відмову не отримав необхідної більшості голосів на підтримку, то розгляд питання переноситься на чергове пленарне засідання. За пропозицією головуючого, Секретаря Ради, депутата, що підтримана процедурним рішенням Ради, проект рішення, пропозиція, доповнення чи зауваження до проекту рішення можуть бути поставлені на повторне голосування. В разі неприйняття рішення після повторного голосування - проект рішення, пропозиція, доповнення чи поправка вважаються відхиленими (а.с. 33-46).

Як уже зазначалось вище, частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Зі змісту наведеної статті вбачається що вона передбачає два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою: а) надати дозвіл; б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Спірне рішення про відмову позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою не є окремим самостійним рішенням, а стосується результату розгляду питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, проект по якому пройшов процедуру попередньої підготовки, був погоджений та офіційно оприлюднений.

Таким чином, суд не погоджується з доводами позивача щодо порушення пунктом 12 статті 39 Регламенту Калуської міської ради його прав та суперечність його вимогам законодавства щодо попередньої підготовки проекту рішення.

Зважаючи на викладене, позовна вимога щодо визнання протиправним та нечинним пункту 12 статті 39 Регламенту Калуської міської ради сьомого демократичного скликання, затвердженого рішенням Калуської міської ради від 14.12.2015 за № 12 (із змінами, внесеними рішенням міської ради від 22.12.2016 за № 625 та від 29.11.2018 за № 1905) не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Таким чином, за результатами розгляду даної адміністративної справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Калуської міської ради Івано-Франківської області від 30.01.2020 за № 2968 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) гр. ОСОБА_1 " та зобов`язання Калуської міської ради Івано-Франківської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 01.03.2019 в порядку, встановленому Законом України Про місцеве самоврядування в Україні та Земельним Кодексом України, з урахуванням висновків, викладених у даному рішенні.

З приводу доводів позивача про порушення відповідачем строку для подання відзиву, суд зазначає наступне.

Судом 06.03.2020 постановлено ухвалу про відкриття провадження у даній справі та пунктом 5 резолютивної частини даної ухвали встановлено відповідачу з дня вручення цієї ухвали п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позов.

Копію ухвали про відкриття провадження Калуська міська рада отримала 16.03.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 58).

Останнім днем спливу п`ятнадцятиденного строку для подання відзиву є 01.04.2020.

02.04.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-І9)» від 30 березня 2020 року №540-IX, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України щодо продовження процесуальних строків, в тому числі і строку подання відзиву на позовну заяву, на строк дії карантину.

Відповідач 27.04.2020 подав відзив на позовну заяву №1493/02-32/04 від 24.04.2020 (а.с. 78-86).

При цьому, суд звертає увагу, що 11.03.2020 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із наступними змінами і доповненнями), якою установлено з 12 березня 2020 р. на усій території України карантин.

Таким чином, навіть попри те, що зміни до Кодексу адміністративного судочинства України щодо продовження процесуальних строків на строк дії карантину, набрали чинності 02.04.2020, однак карантинні заходи, які могли перешкодити відповідачу подати до суду відзив на позов до 01.04.2020, на території України були запровадженні вже з 12.03.2020.

Таким чином, за наявності вказаних обставин, неприйняття судом до уваги поданого під час карантину відповідачем відзиву на позов, на переконання суду, призведе до несправедливого позбавлення останнього права на участь у розгляді справи, яка його стосується шляхом подання своїх заперечень, аргументів, пояснень та міркувань щодо предмета спору та може перешкодити суду у повному та всебічному розгляді справи.

Що стосується вимоги позивача про зобов`язання відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення та встановити строк подання зазначеного звіту, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

У переліку способів захисту порушеного права, наведених у частині 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутній такий спосіб захисту порушеного права як зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення, а тому вказане не може розглядатися судом як позовна вимога.

З урахуванням положень частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду.

Таким чином, з огляду на вказане, а також враховуючи те, що позивач не надав суду доказів ймовірного уникнення чи зволікання відповідачем у відновленні порушеного права позивача, на переконання суду, відсутні підстави для встановлення вказаного виду судового контролю за виконанням рішення суду в цій адміністративній справі.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАУ України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволення позовних вимог.

Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, позивач, квитанцією за №0.0..1 від 05.03.2020, підтвердив сплату судового збору розмірі 1681,60 гривень за подання даного позову, суд робить висновок про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача частини сплаченого судового збору в розмірі 840,80 гривень.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Калуської міської ради Івано-Франківської області від 30.01.2020 за № 2968 "Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) гр. ОСОБА_1 "

Зобов`язати Калуську міську раду Івано-Франківської області (, вулиця І. Франка 1, місто Калуш, Івано-Франківська область, 77300) повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) від 01.03.2019 в порядку, встановленому Законом України Про місцеве самоврядування в Україні та Земельним Кодексом України, з урахуванням висновків, викладених у мотивувальній частині цього рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Калуської міської ради Івано-Франківської області (, вулиця І. Франка 1, місто Калуш, Івано-Франківська область, 77300) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 3 розділу IV "Прикінцеві положення" КАС України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк апеляційного оскарження рішення суду продовжується на строк дії такого карантину.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ).

Відповідач: Калуська міська рада Івано-Франківської області (, вулиця І. Франка 1, місто Калуш, Івано-Франківська область, 77300).

Суддя Главач І.А.

Рішення складене в повному обсязі 28 травня 2020 р.