Справа № 420/5913/19
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2020-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/5913/19
Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Цандура М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО-СЕРВІС» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2020 року (суддя Вовченко О.А., м. Одеса, повний текст рішення складений 16 березня 2020 року) по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО-СЕРВІС» до Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу про визнання протиправними дії та скасування припису,-

В С Т А Н О В И В:

07 жовтня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКО-СЕРВІС» (далі ТОВ «ЕКО-СЕРВІС») звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу, у якому позивач просив:

1. Визнати протиправними дії Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу щодо проведення позапланової перевірки ТОВ «ЕКО-СЕРВІС» з 23.07.2019 по 24.07.2019 р., за результатами якої складений акт щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів №121/04;

2. Скасувати припис Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу №49 від 29.07.2019 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2020 року адміністративний позов ТОВ «ЕКО-СЕРВІС» був задоволений частково. Визнано протиправним та скасовано припис Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу №49 від 29.07.2019 року в частині пунктів 6, 11 та 12 вимог припису. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу за рахунок бюджетних асигнувань Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО-СЕРВІС» судовий збір у розмірі 480,25 грн., сплачений згідно платіжного доручення №1981 від 27 вересня 2019 року.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням ТОВ «ЕКО-СЕРВІС» подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги товариства.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що судом першої інстанції не було враховано, що незалежно від прийнятого рішення суб`єкта господарювання про допуск чи не допуск контролюючого органу на перевірку оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді приписів та інших рішень, апелянт не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень законодавства. Крім того, апелянт вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги правову позицію, яка базується на правових висновках судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду справа №826/17123/18 від 21 лютого 2020 р.

Отже, на думку апелянта, суд першої інстанції не надав оцінки його доводам про допущенні порушення відповідачем при призначені перевірки та її проведенні.

Відповідач рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову не оскаржував, відзив на апеляційну скаргу позивача не надав. Представник у судове засідання апеляційного суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином сповіщений про час та місце судового розгляду.

Представник апелянта/позивача у судове засідання апеляційного суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином сповіщений про час та місце судового розгляду.

27 травня 2020 року на адресу апеляційного суду засобами електронного зв`язку надійшла заява нібито від Бараннікова І.В. - представника апелянта/позивача про відкладення розгляду справи в зв`язку з хворобою без будь-яких додатків та не підписана електронним цифровим підписом, про що працівниками П`ятого апеляційного адміністративного суду складений відповідний акт. Таким чином, така заява не може бути розглянута апеляційним судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС Україна неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників, справа розглянута апеляційним судом за їх відсутністю на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України, тому фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «ЕКО-СЕРВІС» здійснює такі види діяльності за КВЕД: 42.91 Будівництво водних споруд; 42.99 Будівництво інших споруд, н. в. і. у.; 43.11 Знесення; 43.12 Підготовчі роботи на будівельному майданчику; 43.13 Розвідувальне буріння; 43.21 Електромонтажні роботи; 43.22 Монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; 43.29 Інші будівельно-монтажні роботи; 43.31 Штукатурні роботи; 43.32 Установлення столярних виробів; 43.33 Покриття підлоги й облицювання стін; 43.34 Малярні роботи та скління; 43.39 Інші роботи із завершення будівництва; 43.91 Покрівельні роботи; 43.99 Інші спеціалізовані будівельні роботи, н. в. і. у.; 38.11 Збирання безпечних відходів (основний); 41.10 Організація будівництва будівель; 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель; 42.11 Будівництво доріг і автострад; 42.21 Будівництво трубопроводів; 42.22 Будівництво споруд електропостачання та телекомунікацій.

У період з 23.07.2019 року по 24.07.2019 року на підставі наказу Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу №256 від 11.07.2019 року «Про проведення позапланової перевірки» (т. 2 а.с. 13), направлення №000121 від 11.07.2019 року старші державні інспектори з охорони навколишнього природного середовища Кримсько-Чорноморського округу Фурдуй Л.В., Крівцун О.Б., державні інспектори з охорони навколишнього природного середовища Кримсько-Чорноморського округу Слізовський М.А., ОСОБА_1 М ОСОБА_2 ., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 повели позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів ТОВ «ЕКО-СЕРВІС», за результатами якої складено акт №121/04 (Т. 2 а.с. 40-61).

Під час проведення перевірки встановлено порушення ТОВ «ЕКО-СЕРВІС»:

1) Пункт 3 стаття 14 Кодексу України про надра - відсутність спеціального дозволу на користування надрами;

2) Пункт 9 частини першої статті 44, частина перша статті 49 Водного кодексу України - не дотримуються умови дозволу на спеціальне водокористування (в частині ведення первинного обліку скиду зворотних стічних вод);

3) Ст. 99, 101, 102, Водного кодексу України, Правила затверджені постановою КМУ від 29.02.1996 №269, Правила затверджені постановою КМУ від 25.03.1999 №46 - не дотримуються вимоги законодавства України щодо запобігання забрудненню водних об`єктів;

4) Ст. 51 ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 3 ЗУ «Про оцінку впливу на довкілля» - експлуатація очисних споруд здійснюється без наявності оцінки впливу на довкілля у відповідності до вимог Закону України «Про оцінку впливу на довкілля»;

5) Ст. 44, 70, 101, 102 Водного кодексу України - вимоги щодо запобігання забрудненню та засміченню водних об`єктів не дотримуються (перевищення встановлених гранично допустимих концентрацій забруднюючих речовин у скиді);

6) ст. 78, 82, 91, 93 Земельного кодексу України - користування земельною ділянкою здійснюється без правовстановлюючих документів;

7) п. «в» ч. 1 ст. 17 Закону України «Про відходи» - не ведеться первинний поточний облік кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, перевозяться, зберігаються, обробляються, утилізуються, знешкоджуються та видаляються;

8) п. «м» ч.1 ст.17 Закону України «Про відходи» - не забезпечується професійна підготовка, підвищення кваліфікації та проведення атестації фахівців у сфері поводження з відходами, не призначено відповідальних осіб;

9) ч. 1 ст. 29 Закону України «Про відходи» - моніторинг місць утворення, зберігання і видалення відходів не здійснюється;

10) ст. 17 Закону України «Про відходи» - не визначено склад і властивості відходів, що утворюються: нафтошлам механічної очистки вод стічних;

11) п. «н» ст.17 Закону України «Про відходи» - підприємство не має ліцензії на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами.

В акті у розділі IV також зазначено наступне:

«В наявності дозвіл на спец водокористування від 08.08.2017 р. №32/ОД/49д-17, дійсний до 08.08.2020 року. Нормативи ГДС розроблені ТОВ «НВП «Екоресурс», отримані з телефону адвокату (оригінал та/або копії підприємством не представлені у повному обсязі). Скид стічних вод відбувається на очисні споруди повної біологічної очистки потужністю 1200 м3/добу з подальшим дренуванням через системи обвалування та днище ставків-накопичувачів в Дністровський лиман та урочище Дідово болото, 11/ЧЕР/ДНСЛИМ.

Державними інспекторами відібрано проби та складено акти відбору проб води від 23.07.2019 р. №397. 3гідно результатів досліджень виявлено перевищення нормативів ГДС у скидах, від експлуатації очисних споруд підприємства.

Встановлено невиконання умов Дозволу в частині ведення первинного обліку скиду зворотних стічних вод. (представлений журнал, який веде черговий оператор очисних споруд, не заповнюється у повному обсязі, що необхідно для заповнення статистичної звітності за встановленою формою 2 ТП-ВОДГОСП. Сама звітність не представлена. Пристроями та вимірювальною апаратурою, що здійснюють облік об`ємів скидання не оснащено.

Дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами від 17.08.2018 № -32. Термін дії - необмежений.

Документи на землекористування ТОВ «Еко-Сервіс» відсутні.

Висновки державної екологічної експертизи або висновки з оцінки впливу на довкілля відсутній.

Спеціальний дозвіл на користування надрами відсутній.

Первинний облік за утворюванням відходів на підприємстві не ведеться, встановити загальну кількість утворення відходів не має можливості. При цьому представлена декларація про відходи, перевірити достовірність врахованих даних у декларації не є можливим, із-зі відсутності ведення первинної документації у сфері поводження з відходами. Договори та акти виконаних робіт не представлені».

29.07.2019 року Державною екологічною інспекцією Кримсько-Чорноморського округу було складено припис №49 (Т. 1 а.с. 65-67), яким приписано:

1. Розробити план організаційно-технічних заходів по усуненню виявлених недоліків з вказівкою термінів. виконання та відповідальних виконавців, затвердити його відповідним наказом. Копію наказу і плану заходів направити до Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського регіону, строк виконання 10 днів після отримання припису.

2. Експлуатацію підземних ємностей із стічними водами здійснювати при наявності спеціального дозволу на користування надрами, строк виконання з 29.07.2019 р.;

3. Безумовно дотримуватися виконання умов дозволу на спеціальне водокористування (в частині ведення первинного обліку скиду зворотних стічних вод), строк виконання з 29.07.2019 р.;

4. Безумовно дотримуватися вимог законодавства України щодо запобігання забрудненню водних об`єктів, строк виконання з 29.07.2019 р.;

5. Експлуатацію очисних споруд здійснювати тільки за наявності оцінки впливу на довкілля у відповідності до вимог Закону України «Про оцінку впливу на довкілля», строк виконання з 29.07.2019 р.;

6. Дотримуватися вимог щодо запобігання забрудненню та засміченню водних об`єктів не (перевищення встановлених гранично допустимих концентрацій забруднюючих речовин у складі), строк виконання з 29.07.2019 р.;

7. Надати правовстановлюючі документи на користування земельною ділянкою, строк виконання до 30.08.2019 р.;

8. Забезпечити ведення первинного поточного обліку кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, перевозяться, зберігаються, обробляються, утилізуються, знешкоджуються та видаляються, строк виконання з 29.07.2019 р.;

9. Забезпечити професійну підготовку, підвищення, кваліфікації та проведення атестації фахівців у сфері поводження з відходами, призначити відповідальних осіб, строк виконання з 29.07.2019 р.;

10. Здійснювати моніторинг місць утворення, зберігання і видалення відходів, строк виконання з 29.07.2019 р.;

11. Визначити склад і властивості відходів, що утворюються: (нафтошлам механічної очистки вод стічних), строк виконання до 30.08.2019 р.;

12. Оброблення нафтовміщуючих вод здійснювати тільки при наявності ліцензії на здійснення операції у сфері поводження з небезпечними відходами, строк виконання з 29.07.2019 р.

Позивач, не погоджуючись з діями відповідача щодо складання акту та з вимогами припису, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково адміністративний позов ТОВ «Еко-Сервіс» суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність пунктів 6, 11 та 12 вимог припису Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу №49 від 29.07.2019 року. Водночас, інші вимоги припису суд першої інстанції визнав правомірними.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, та надаючи правову оцінку його висновкам і встановленим обставинам справи, виходить з наступного.

Так, завдання контролю у галузі охорони навколишнього природного середовища, відповідно до ст. 34 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», полягає у забезпеченні додержання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища всіма державними органами, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності і підпорядкування, а також громадянами.

Згідно з ч. 1 ст. 35 цього ж Закону державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

За змістом п. «а» частини першої ст. 20-2 Закону до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища, з-поміж іншого належить організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства, зокрема: про екологічну та радіаційну безпеку, про оцінку впливу на довкілля; про охорону та раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів; про охорону атмосферного повітря; про поводження з відходами; щодо наявності дозволів, лімітів та квот на спеціальне використання природних ресурсів, дотримання їх умов.

Із наведеного нормативного регулювання вбачається, що контроль за охороною навколишнього природного середовища та використання природних ресурсів покладено на Держекоінспекцію та її територіальні органи. З цією метою вони в межах своїх повноважень та у визначеному законодавством порядку проводять перевірки, з-поміж іншого, суб`єктів господарювання на предмет дотримання вимог природоохоронного законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

При цьому судом першої інстанції вірно враховано, що ТОВ «ЕКО-СЕРВІС» відсутнє у плані комплексних планових заходів державного нагляду (контролю) на 2019 рік, оскільки було здійснено позаплановий захід державного нагляду (контролю) позивача.

Вирішуючи питання обґрунтованості аргументу апеляційної скарги про те, що підстава для проведення заходу державного нагляду (контролю) є незаконною а термін перевірки перевищує 5 днів, колегія суддів виходить з того, що ТОВ «Еко-Сервіс» не оскаржувало наказ №256 від 11.07.2017 року «Про проведення позапланової перевірки», при цьому під час виходу державних інспекторів відповідача 23-24 липня 2019 року для проведення перевірки представником позивача згідно ордеру серії ОД №459961 від 23.07.2019 року ОСОБА_5 таких інспекторів до перевірки було допущено.

Акт недопуску до перевірки інспекторів Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу товариством до суду не надано.

В свою чергу, акт перевірки є документом, який лише підтверджує факт проведення перевірки, містить доказову інформацію про виявлені правопорушення та може бути наданий суду під час вирішення спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта і не зумовлює виникнення будь-яких прав та обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялася.

Акт перевірки не є правовим актом індивідуальної дії, оскільки не є актом застосування норм права та не встановлює конкретні приписи, звернені до окремої особи, а самі по собі дії щодо його складання за результатами перевірки уповноваженими особами відповідача не може порушувати прав позивача.

Вказані висновки узгоджуються з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду від 20.02.2018 року по справі №803/1130/17. На думку колегії суддів апеляційного суду цей висновок Великої Палати має перевагу у застосуванні порівняно з правовим висновком судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у справі №826/17123/18 від 21 лютого 2020 р., на який послався апелянт. Адже згідно до ч. 2 ст. 37 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Велика Палата є найвищим органом у структурі Верховного Суду, а відповідно до стаття 45 цього ж Закону є постійно діючим колегіальним органом Верховного Суду, до складу якого входить двадцять один суддя Верховного Суду, у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права, аналізує судову статистику та вивчає судову практику, здійснює узагальнення судової практики.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача про визнання протиправними дії Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу щодо проведення позапланової перевірки ТОВ «ЕКО-СЕРВІС» з 23.07.2019 р. по 24.07.2019 р., за результатами якої складено акт за результатом проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів №121/04.

Вирішуючи питання обґрунтованості позову про визнання протиправною вимоги, зазначеної відповідачем у пункті 2 оскаржуваного припису, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що згідно ст. 1 Кодексу законів про надра, надра - це частина земної кори, що розташована під поверхнею суші та дном водоймищ і простягається до глибин, доступних для геологічного вивчення та освоєння.

Відповідно до абз. 4 ст. 14 цього ж Кодексу надра надаються у користування для: будівництва та експлуатації підземних споруд, не пов`язаних з видобуванням корисних копалин, у тому числі споруд для підземного зберігання нафти, газу та інших речовин і матеріалів, захоронення шкідливих речовин і відходів виробництва, скидання стічних вод.

Відповідно до ст. 15 Кодексу надра надаються у постійне або тимчасове користування. Постійним визнається користування надрами без заздалегідь встановленого строку. Тимчасове користування надрами може бути короткостроковим (до 5 років) і довгостроковим (до 50 років). У разі необхідності строки тимчасового користування надрами може бути продовжено. Перебіг строку користування надрами починається з дня одержання спеціального дозволу (ліцензії) на користування надрами, якщо в ньому не передбачено інше, а в разі укладення угоди про розподіл продукції - з дня, зазначеного в такій угоді.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 р. №615 затверджено Порядок надання спеціальних дозволів на користування надрами, відповідно до якого дозволи надаються Держгеонадрами переможцям аукціонів з їх продажу та без проведення аукціонів у випадках, передбачених п. 8 цього Порядку, Держгеонадрами, крім корисних копалин місцевого значення на території Автономної Республіки Крим, дозволи на видобування яких надаються Радою міністрів Автономної Республіки Крим згідно із цим Порядком (п. 2). Без проведення аукціону дозвіл надається у разі будівництва та експлуатації підземних споруд, не пов`язаних з видобуванням корисних копалин, у тому числі споруд для підземного зберігання нафти, газу та інших речовин і матеріалів, захоронення шкідливих речовин і відходів виробництва, скидання стічних вод (пп. 9 п. 8).

Суд першої інстанції з наданої позивачем копії схематичного плану компактної установки КУ-2 (Т. 1 а.с. 143) з примітки 1 правильно встановив, що проект розроблений для будівництва в піскових та суперпіскових ґрунтах при рівневі ґрунтових вод нижче поверхні землі на 2 метри.

Також, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що зображена на схемі установка КУ-2 містить підземні споруди (резервуари); також на схематичному плані розташування очисних споруд в смт. Затока (Т. 1 а.с. 144) під номерами 3-23 позначені мулові колодязі. Відтак, колегія суддів погоджується з приписом відповідача щодо зобов`язання апелянта/позивача отримати спеціальний дозвіл на користування надрами у відповідності до вимог вказаного Кодексу.

Вирішуючи питання обґрунтованості позову щодо вимог, зазначених відповідачем у пункті 3 оскаржуваного припису, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 44 Водного кодексу України водокористувачі зобов`язані здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Згідно ст. 49 Водного кодексу України спеціальне водокористування є платним та здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування. Дозвіл на спеціальне водокористування видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства. Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу на спеціальне водокористування здійснюється відповідно до Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. У дозволі на спеціальне водокористування встановлюються ліміт забору води, ліміт використання води та ліміт скидання забруднюючих речовин. У разі настання маловоддя ці ліміти можуть бути зменшені органом, що видав дозвіл, без коригування дозволу на спеціальне водокористування. Форма дозволу на спеціальне водокористування та заяви для його отримання, а також форма нормативного розрахунку водокористування і водовідведення затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ТОВ «ЕКО-СЕРВІС» 08 серпня 2017 року було видано Державним агентством водних ресурсів України дозвіл на спеціальне водокористування №32/ОД/49д-17 (Т. 1 а.с. 118-121, Т. 2 а.с. 15-18, 21-24), у пункті 4 умов якого встановлено обов`язок користувача систематично вести первинний облік водовідведення.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» водовідведення - діяльність із збирання, транспортування та очищення стічних вод за допомогою систем централізованого водовідведення або інших споруд відведення та/або очищення стічних вод.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги надану позивачем копію «Книги учета ЖБО ООО «Эко Сервис» 2019 г.» (Т. 1 а.с. 122-126) як доказ ведення обліку водовідведення, оскільки з вказаної книги не вбачається та додаткових доказів не надано, яким чином здійснювався такий облік, якими засобами вимірювався об`єм водовідведення, зазначений (як пояснив представник позивача) у другій графі книги обліку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги цього пункту припису є правомірними, оскільки враховуючи отримання позивачем дозволу на спеціальне водокористування, однією з умов якого є обов`язок водокористувача вести облік водовідведення, а також приймаючи до уваги не надання до перевірки та до суду належних та достатніх доказів ведення позивачем такого первинного обліку.

Вирішуючи питання обґрунтованості позову щодо вимоги, зазначеної відповідачем у пункті 4 оскаржуваного припису, суд першої інстанції виходив з наступного, з чим погоджується апеляційний суд.

Статтею 99 Водного кодексу України встановлено заборону скидання у водні об`єкти виробничих, побутових, радіоактивних та інших видів відходів і сміття.

Власники засобів водного транспорту, трубопроводів, плавучих та інших споруд на водних об`єктах, а також інші юридичні та фізичні особи зобов`язані забезпечувати охорону вод від забруднення і засмічення внаслідок втрат мастила, пального, хімічних, нафтових та інших забруднюючих речовин (ст. 101 Водного кодексу України).

У внутрішні морські води та територіальне море забороняється скидати з суден і плавучих засобів, платформ та інших морських споруд і повітряних суден хімічні, радіоактивні та інші шкідливі речовини, а також радіоактивні або інші відходи, матеріали, предмети та сміття, які можуть спричинити забруднення моря. Охорона внутрішніх морських вод та територіального моря від забруднення та засмічення здійснюється відповідно до правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, інших актів законодавства (ст. 102 Водного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 23 липня 2019 року державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу, у присутності представника ТОВ «ЕКО-СЕРВІС» згідно ордеру серії ОД №459961 від 23.07.2019 року ОСОБА_5 , було здійснено відбір проб води, про що складено акт №397 (Т. 2 а.с. 36-37). Так, з акту вбачається, що було здійснено відбір проб зворотних вод очисних споруд - у ставку-відстійнику ТОВ «ЕКО-СЕРВІС», який на схематичному плані розташування очисних споруд в смт. Затока (а.с. 144), як зазначено у судовому засіданні суду першої інстанції представником відповідача, розташований на ділянці, позначеній під номером 25 «поля фільтрації», а також поверхневих вод Білгород-Дністровського лиману.

При цьому поля фільтрації це ділянка землі, на поверхні якої розподіляють каналізаційні та інші стічні води з метою їх очищення; різновид водоочисної споруди.

Згідно протоколу №434 (м. Одеса) вимірювань показників складу та властивостей проб води від 24.07.2019 року державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу (Т. 2 а.с. 38-39), складеного на підставі вищевказаного акту відбору проб води №397 від 23.07.2019 року встановлено, що у ставку-відстійнику ТОВ «ЕКО-СЕРВІС» в смт. Затока допущено перевищення гранично допустимої концентрації забруднюючих речовин: азоту амонійного, азоту нітритного, фосфатів та сульфатів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність вимог пункту 4 припису №49 від 29.07.2019 року.

Вирішуючи питання обґрунтованості позову щодо вимог, зазначених відповідачем у пункті 5 оскаржуваного припису, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про їх правомірність, оскільки відповідно до абзаців 1, 3 та 4 ст. 51 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» при проектуванні, розміщенні, будівництві, введенні в дію нових і реконструкції діючих підприємств, споруд та інших об`єктів, удосконаленні існуючих і впровадженні нових технологічних процесів та устаткування, а також в процесі експлуатації цих об`єктів забезпечується екологічна безпека людей, раціональне використання природних ресурсів, додержання нормативів шкідливих впливів на навколишнє природне середовище. При цьому повинні передбачатися вловлювання, утилізація, знешкодження шкідливих речовин і відходів або повна їх ліквідація, виконання інших вимог щодо охорони навколишнього природного середовища і здоров`я людей. Проекти господарської та іншої діяльності повинні мати матеріали оцінки її впливу на навколишнє природне середовище і здоров`я людей. Оцінка здійснюється з урахуванням вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, екологічної ємкості даної території, стану навколишнього природного середовища в місці, де планується розміщення об`єктів, екологічних прогнозів, перспектив соціально-економічного розвитку регіону, потужності та видів сукупного впливу шкідливих факторів та об`єктів на навколишнє природне середовище.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» вплив на довкілля (далі - вплив) - будь-які наслідки планованої діяльності для довкілля, в тому числі наслідки для безпечності життєдіяльності людей та їхнього здоров`я, флори, фауни, біорізноманіття, ґрунту, повітря, води, клімату, ландшафту, природних територій та об`єктів, історичних пам`яток та інших матеріальних об`єктів чи для сукупності цих факторів, а також наслідки для об`єктів культурної спадщини чи соціально-економічних умов, які є результатом зміни цих факторів.

Оцінка впливу на довкілля - це процедура, що передбачає: 1) підготовку суб`єктом господарювання звіту з оцінки впливу на довкілля відповідно до ст. 5, 6 та 14 цього Закону; 2) проведення громадського обговорення відповідно до ст. 7, 8 та 14 цього Закону; 3) аналіз уповноваженим органом відповідно до ст. 9 цього Закону інформації, наданої у звіті з оцінки впливу на довкілля, будь-якої додаткової інформації, яку надає суб`єкт господарювання, а також інформації, отриманої від громадськості під час громадського обговорення, під час здійснення процедури оцінки транскордонного впливу, іншої інформації; 4) надання уповноваженим органом мотивованого висновку з оцінки впливу на довкілля, що враховує результати аналізу, передбаченого пунктом 3 цієї частини; 5) врахування висновку з оцінки впливу на довкілля у рішенні про провадження планованої діяльності відповідно до ст. 11 цього Закону. Суб`єктами оцінки впливу на довкілля є суб`єкти господарювання, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, які є замовниками планованої діяльності і для цілей цього Закону прирівнюються до суб`єктів господарювання (далі - суб`єкт господарювання), уповноважений центральний орган, уповноважені територіальні органи, інші органи виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, громадськість, а у випадках, визначених ст. 14 цього Закону, - держава походження та зачеплена держава (ч.ч. 1, 3 ст. 2 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля»).

Відповідно до ч. 1, п. 8 ч. 3 ст. 2 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» здійснення оцінки впливу на довкілля є обов`язковим у процесі прийняття рішень про провадження планованої діяльності, визначеної частинами другою і третьою цієї статті. Така планована діяльність підлягає оцінці впливу на довкілля до прийняття рішення про провадження планованої діяльності. Оцінці впливу на довкілля не підлягає планована діяльність, спрямована виключно на забезпечення оборони держави, ліквідацію наслідків надзвичайних ситуацій, наслідків антитерористичної операції на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, відповідно до критеріїв, затверджених Кабінетом Міністрів України. Перша категорія видів планованої діяльності та об`єктів, які можуть мати значний вплив на довкілля і підлягають оцінці впливу на довкілля, включає: поводження з відходами: операції у сфері поводження з небезпечними відходами (зберігання, оброблення, перероблення, утилізація, видалення, знешкодження і захоронення); операції у сфері поводження з побутовими та іншими відходами (оброблення, перероблення, утилізація, видалення, знешкодження і захоронення) обсягом 100 тонн на добу або більше.

Враховуючи зазначене, колегія суддів, як і суд першої інстанції, вважає, що ТОВ «ЕКО-СЕРВІС» зобов`язане здійснювати оцінку впливу власної діяльності на довкілля, оскільки основним видом його діяльності є збирання безпечних відходів, однак до суду першої та апеляційної інстанції під час перевірки доказів такої оцінки надано не було.

Вирішуючи питання обґрунтованості позову щодо вимог, зазначених відповідачем у пункті 7 оскаржуваного припису, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про їх правомірність.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов`язані: а) забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; ж) за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф.

Згідно з ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані: а) забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем.

Як стверджував у судовому засіданні суду першої інстанції представник відповідача, у позивача пропонували надати на ознайомлення документи на підтвердження права ТОВ «ЕКО-СЕРВІС» користування земельною ділянкою, на якій розташовані очисні споруди, однак ні під час перевірки, ні до суду такі документи позивачем не надавались.

Вирішуючи питання обґрунтованості позову щодо вимог, зазначених відповідачем у пунктах 8-10 оскаржуваного припису, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що Закон України «Про відходи» визначає правові, організаційні та економічні засади діяльності, пов`язаної із запобіганням або зменшенням обсягів утворення відходів, їх збиранням, перевезенням, зберіганням, сортуванням, обробленням, утилізацією та видаленням, знешкодженням та захороненням, а також з відверненням негативного впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров`я людини на території України.

Відходи - будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення. Поводження з відходами - дії, спрямовані на запобігання утворенню відходів, їх збирання, перевезення, сортування, зберігання, оброблення, перероблення, утилізацію, видалення, знешкодження і захоронення, включаючи контроль за цими операціями та нагляд за місцями видалення. Побутові відходи - відходи, що утворюються в процесі життя і діяльності людини в житлових та нежитлових будинках (тверді, великогабаритні, ремонтні, рідкі, крім відходів, пов`язаних з виробничою діяльністю підприємств) і не використовуються за місцем їх накопичення. Виробник відходів - фізична або юридична особа, діяльність якої призводить до утворення відходів (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про відходи»).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про відходи» суб`єктами у сфері поводження з відходами є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, а також підприємства, установи та організації усіх форм власності, діяльність яких пов`язана із поводженням з відходами.

Як встановлено вище, ТОВ «ЕКО-СЕРВІС» є суб`єктом, діяльність якого пов`язана з поводженням з безпечними відходами.

Суб`єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов`язані визначати склад і властивості відходів, що утворюються, а також ступінь небезпечності відходів для навколишнього природного середовища та здоров`я людини відповідно до нормативно-правових актів, які затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища (п. в ч. 1 ст. 17 Закону України «Про відходи»).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про відходи» державному обліку та паспортизації підлягають в обов`язковому порядку всі відходи, що утворюються на території України і на які поширюється дія цього Закону. Державний облік та паспортизація відходів здійснюються у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1999 року №2034 затверджено Порядок ведення державного обліку та паспортизації відходів.

Під первинним обліком відходів, згідно з цим порядком, слід розуміти реєстрацію у формах первинних облікових документів (картки, журнали, анкети) відомостей про відходи під час їх утворення на підприємстві та здійснення операцій поводження з ними.

Пунктом 4 вказаного Порядку передбачено, що Первинний облік відходів ведуть підприємства відповідно до типових форм первинної облікової документації (картки, журнали, анкети) з використанням технологічної, нормативно-технічної, планово-економічної, бухгалтерської та іншої документації. Відомості для первинного обліку відходів, що заносяться до зазначених документів, обумовлюються системою показників, необхідних для заповнення форм державної статистичної звітності та ведення паспорта відходів.

Контроль за веденням підприємствами первинного обліку відходів та за їх паспортизацією здійснюється Держекоінспекцією та її територіальними органами, а також іншими спеціально уповноваженими органами виконавчої влади у сфері поводження з відходами відповідно до їх компетенції (п.10 Порядку).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ведення первинного обліку відходів у затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1999 року № 2034 Порядку ведення державного обліку та паспортизації відходів є обов`язком позивача, однак доказів ведення такого обліку позивачем до суду не надано.

При цьому судом першої інстанції вірно зазначено, що укладання позивачем з виробничим управлінням житлово-комунального господарства Затоківської селищної ради договорів про надання послуг із вивезення твердих побутових відходів №21-05/18-ЕС від 21.05.2018 року (Т. 1 а.с. 128) та №27-05/19-ЕС від 27.05.2019 року (Т. 1 а.с. 129) та подання позивачем декларації про відходи (Т. 1 а.с. 130-132) не є доказами ведення первинного обліку відходів згідно вимог вищевказаного порядку.

Відповідно до пункту «м» ч. 1 ст. 17 Закону України «Про відходи» суб`єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов`язані забезпечувати професійну підготовку, підвищення кваліфікації та проведення атестації фахівців у сфері поводження з відходами.

Законом України «Про професійний розвиток працівників» у ст. 1 визначено, що: атестація працівників - процедура оцінки професійного рівня працівників кваліфікаційним вимогам і посадовим обов`язкам, проведення оцінки їх професійного рівня; підтвердження кваліфікації працівників - процедура визначення відповідності професійних знань, умінь і навичок працівників установленим законодавством вимогам і посадовим обов`язкам, проведення оцінки їх професійного рівня шляхом атестації; професійне навчання працівників - процес цілеспрямованого формування у працівників спеціальних знань, розвиток необхідних навичок та вмінь, що дають змогу підвищувати продуктивність праці, максимально якісно виконувати функціональні обов`язки, освоювати нові види професійної діяльності, що включає первинну професійну підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації працівників відповідно до потреб виробництва.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про професійний розвиток працівників» основними напрямами діяльності роботодавців у сфері професійного розвитку працівників є, зокрема, організація професійного навчання працівників, стимулювання професійного зростання працівників, забезпечення підвищення кваліфікації працівників безпосередньо у роботодавця або в навчальних закладах, як правило, не рідше ніж один раз на п`ять років, визначення періодичності атестації працівників та організація її проведення, проведення аналізу результатів атестації та здійснення заходів щодо підвищення професійного рівня працівників.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що позивачем до суду та під час перевірки не надано доказів проведення на підприємстві підготовки та підвищення кваліфікації його працівників, а також результатів проведення атестації фахівців у сфері поводження з відходами.

При цьому, відповідно до довідки ТОВ «ЕКО-СЕРВІС» (Т. 1 а.с. 105) у відповідності з штатним розписом ТОВ «ЕКО-СЕРВІС» за 2018-2019 роки на підприємстві рахується кількість робітників 7 чоловік.

Крім того, суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги посилання позивача на журнал реєстрації інструктажів з питань охорони праці на робочому місці (Т. 1 а.с. 133-135), оскільки вказаний журнал є підтвердженням проведення з працівниками позивача навчання з питань охорони праці у відповідності до вимог ст. 18 Закону України «Про охорону праці», а не підтвердження виконання роботодавцем суб`єктом господарювання у сфері поводження з відходами вимог п. «м» ч. 1 ст. 17 Закону України «Про відходи».

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України «Про відходи» з метою визначення та прогнозування впливу відходів на навколишнє природне середовище, своєчасного виявлення негативних наслідків, їх відвернення та подолання виробники відходів, їх власники, а також центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації, а на території Автономної Республіки Крим - орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища здійснюють моніторинг місць утворення, зберігання і видалення відходів. Моніторинг місць утворення, зберігання і видалення відходів є складовою єдиної системи державного моніторингу навколишнього природного середовища.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» з метою забезпечення збору, обробки, збереження та аналізу інформації про стан навколишнього природного середовища, прогнозування його змін та розробки науково обґрунтованих рекомендацій для прийняття ефективних управлінських рішень в Україні створюється система державного моніторингу навколишнього природного середовища. Спостереження за станом навколишнього природного середовища, рівнем його забруднення здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, іншими спеціально уповноваженими державними органами, а також підприємствами, установами та організаціями, діяльність яких призводить або може призвести до погіршення стану навколишнього природного середовища. Зазначені підприємства, установи та організації зобов`язані безоплатно передавати відповідним державним органам аналітичні матеріали своїх спостережень. Порядок здійснення державного моніторингу навколишнього природного середовища визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1998 р. №391 затверджено Положення про державну систему моніторингу довкілля, відповідно до якого Підприємства, установи і організації незалежно від їх підпорядкування і форм власності, діяльність яких призводить чи може призвести до погіршення стану довкілля, зобов`язані здійснювати екологічний контроль за виробничими процесами та станом промислових зон, збирати, зберігати та безоплатно надавати дані і/або узагальнену інформацію для її комплексного оброблення (п. 10).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач, як суб`єкт господарювання щодо поводження з відходами, зобов`язаний вести моніторинг місць утворення, зберігання і видалення відходів. Однак доказів ведення такого моніторингу позивачем до суду не надано.

Отже, вимоги пунктів 8-10 оскаржуваного припису є правомірними.

В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржувалося, що, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, обумовлює межі перегляду даного рішення апеляційним судом.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, свою позицію довів та обґрунтував.

У зв`язку з цим, за результатом апеляційного розгляду даної справи колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані дії та припис Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу №49 від 29.07.2019 року, крім його пунктів 6, 11 та 12 щодо позивача ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та прийняті/вчинені з урахуванням усіх фактичних обставин, з порушень прав позивача.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову ТОВ «ЕКО-СЕРВІС» в частині визнання протиправним та скасування пунктів 6, 11 та 12 припису.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО-СЕРВІС» задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 292, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО-СЕРВІС» залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя І.П.Косцова

Суддя Ю.В.Осіпов

Повне судове рішення складено 28 травня 2020 року.