Справа № 320/6744/19
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2020-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2020 року № 320/6744/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ТОВ "СІЛЬПО-ФУД" до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось ТОВ "СІЛЬПО-ФУД" з позовом до Київської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 22.08.2019 № UA125000/2019/000496/2.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при митному оформленні товару, який ввозився на територію України, він подав митну декларацію, в якій визначив митну вартість товару за основним методом за ціною договору.

До митної декларації додав документи згідно з переліком, визначеним Митним кодексом України.

Однак, на думку позивача, митний орган безпідставно не погодився із заявленою декларантом митною вартістю товару, визначеною за ціною договору (контракту), та незаконно прийняв рішення про коригування митної вартості товару із застосуванням методу 2-г (резервний).

Позивач не погодився із рішенням митного органу, але з метою випуску задекларованого товару у вільний обіг подав до митного органу нову митну декларацію, в якій скоригував митну вартість товару з урахуванням рішення митного органу, сплатив митні платежі і перерахував на депозитний рахунок державного казначейства різницю між сумою митних платежів (гарантійне зобов`язання), обчисленою згідно з митною вартістю товару, визначеною декларантом, і сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товару, визначеною митним органом.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову з тих підстав, що при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів встановлено, що додані позивачем до митних декларацій документи містять розбіжності, не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари позивача, та містять розбіжності, які стосуються числових значень митної вартості.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.12.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.01.2020 замінено відповідача Київську митницю Державної фіскальної служби на правонаступника Київську митницю Держмитслужби.

Представник позивача надав суду клопотання, в якому просив розглядати справу за його відсутності.

На підставі ст. ст. 194, 205 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» (ідентифікаційний код 40720198, місцезнаходження: 02090, місто Київ, вулиця Бутлерова, будинок 1) зареєстроване як юридична особа 05.08.2016, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Між ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» (Покупець) і AIMON GROUP LIMITED (Постачальник) укладено контракт на поставку товару від 01.04.2019 №2000 (далі - Контракт).

Згідно пункту 1.1. Контракту постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупця товар в асортименті, кількості і за ціною, що визначені в виставлених постачальником інвойсах, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити поставлений товар.

Відповідно п.2.1. Контракту безпосереднє місце поставки буде вказано в кожному інвойсі окремо. Постачальник зобов`язується здійснити митне оформлення товару для експорту, а також завантажити товар на транспортний засіб покупця за свій рахунок.

Зокрема, в інвойсі №FZAMC19057В від 27.06.2019 зазначено наступні умови поставки: FOB SHEKOU CHINA.

Згідно п.п.2.3.1. Контракту порядок оплати товару погоджується сторонами та вказується в інвойсі на кожну окрему партію товару. Інвойси підписуються постачальником в односторонньому порядку.

Згідно з п.4.1. контракту ціна товару погоджується сторонами та встановлюється в інвойсі на кожну окрему партію товару.

Пунктом 4.2. Контракту прередбачено, що ціна товару включає в себе вартість продукту (продукції), тари (палет), упаковки та/або термоусадчої упаковки, вартість робіт, пов`язаних з упаковкою товару, маркуванням, навантаженням та доставкою товару в місце поставки, якщо інше не узгоджено між сторонами.

Відповідно до п.4.3. Контракту виконання митних формальностей у країні експорту, а також пов`язані із цим витрати (сплата податків, мита, оплата отримання дозволів) покладаються на постачальника та включаються у вартість товару.

Пунктом 5.1. Контракту визначено, що товар за цим контрактом поставляється на умовах, визначених відповідно до правил Інкотермс 2010.

Згідно п. 11.1. Контракту даний контракт набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2021 включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов`язань за контрактом.

З матеріалів справи слідує, що перевезення товару морем (фрахт) здійснювалося за агентським договором від 07.11.2016 №1763, укладеним між ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» та ТОВ «СМА СІ ДЖИ ЕМ ШИППІНГ ЕДЖЕНСІ Україна».

Отримавши придбаний за контрактом товар, а саме посуд столовий/кухонний з кам`яної кераміки, що містить на своїй поверхні глазурування, уповноважена особа позивача подала до Київської митниці ДФС електронну митну декларацію від 19.08.2019 №UA125220/2019/711788.

Позивач визначив митну вартість товару за основним (першим) методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Визначена позивачем митна вартість становила 561945,95 грн щодо товару за кодом УКТ ЗЕД .

З матеріалів справи слідує, що до митної вартості включена:

вартість товарів за інвойсом від 27.06.2019 №FZAMC19057В, що складає 20544,64 дол. США (516550,7607 грн по курсу перерахунку 25,142848);

витрати на транспортування товарів до місця їх ввезення на митну територію України в розмірі 44771,60 грн;

витрати на страхування в розмірі 623,59 грн.

Відтак, розрахована декларантом митна вартість склала 0,87 дол США за 1 кг.

На підтвердження митної вартості товару позивач надав відповідачу пакет документів, передбачений ст.335 та ч.2 ст.53 Митного кодексу України, про що вказано у графі 44 поданої електронної митної декларації та картці відмови.

Перелік наданих документів наведений у графі 44 митної декларації із зазначенням кодів документів, затверджених наказом Міністерства фінансів України «Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій» від 20.09.2012 № 1011.

Так, до митної декларації №UA125220/2019/711788 від 19.08.2019 на підтвердження заявленої митної вартості було додано наступні документи:

- (0271) пакувальний лист від 27.06.2019 №FZAMC19057В;

- (0380) інвойс від 27.06.2019 №FZAMC19057В;

- (0705) коносамент № SHZ2641714;

-(0730) міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR) від 14.08.2019 №2517;

- (0861) сертифікат про походження товару 19С4403А9865/00296;

- (3002) платіжне доручення від 24.07.2019 №4324;

-(3004) рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг UAIM0322388 від 23.07.2019;

- (3005) платіжне доручення №5333776 від 02.08.2019;

- (3007) документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 05.08.2019 №7051;

- (3011) виписка по рахунках від 25.07.2019;

-(3016) висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, від 21.08.2019 №Ц-667;

- (3022) прайс-лист продавця б/н від 01.05.2019;

- (3530) страховий поліс від 23.07.2019 №15327;

- (4100) зовнішньоекономічний контракт купівлі-продажу від 01.04.2019 № 2000, подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких договорів.

- (4200) генеральний договір добровільного страхування від 15.05.2019 №101049808;

- (4301) договір морського перевезення від 07.11.2016 № 1763;

- (9000) інформація щодо складу товарів від 30.07.2019;

- (9000) акт виконаних робіт від 23.07.2019 №UAIM0322388;

- (9000) комерційна пропозиція №03/06/2019-2 від 03.06.2019;

- (9000) лист щодо комерційної таємниці б/н від 20.08.2019;

- (9000) лист щодо умов оплати б/н від 20.08.2019;

- (9000) лист №1412 від 21.09.2019;

- (9000) лист- обґрунтування цін б/н від 20.08.2019.

Після отримання митної декларації відповідачем направлено на адресу декларанта повідомлення засобами електронної пошти про необхідність надання додаткових документів.

ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» листом від 21.08.2019 №1412 надало митному органу: лист від постачальника щодо умов оплати б/н від 20.08.2019; прайс-лист б/н від 01.05.2019; комерційну пропозицію №03/06/2019-2 від 03.06.2019; платіжне доручення №4324 від 24.07.2019; виписку по рахунках від 25.07.2019; виписку з бухгалтерської документації від 21.08.2019; Генеральний договір добровільного страхування від 15.05.2019 №101049808; рахунок про надання транспортно-експедиційних послуг №UAIM0322388 від 23.07.2019; платіжне доручення від 02.08.2019 №5333776 на оплату рахунку транспортно-експедиційних послуг; акт виконаних робіт від 23.07.2019 №UAIM0322388; лист від постачальника щодо комерційної таємниці від 20.08.2019 б/н; лист щодо обґрунтування цін б/н від 20.08.2019; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією від 21.08.2019 №Ц-667.

Також, як вбачається з поданого ТОВ «Сільпо-Фуд» до митного органу листа, позивач надав додаткове обґрунтування щодо ненадання інформації про вартість тарифів, про які міститься посилання в п.п. 3.1.1. договору на перевезення. Зокрема, в листі ТОВ «Сільпо-Фуд» зазначає про те, що вартість тарифів надсилається Агентом Замовнику в електронному вигляді та міститься на офіційному сайті морської лінії CMA CGM для зареєстрованих користувачів.

За результатами перевірки митної декларації і додатково поданих документів Київська митниця ДФС прийняла картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 22.08.2019 №UA125220/2019/00124 та рішення про коригування заявленої митної вартості товарів від 22.08.2019 №UA125000/2019/000496/2.

У вказаному рішенні митний орган не погодився із заявленою митною вартістю товарів та визначив її за резервним методом визначення митної вартості товарів на рівні 3,86 дол. США за одиницю товару.

Сума переплати митних зборів після коригування митної вартості товару становить 504 143,82 грн.

Київською митницею ДФС у графі 33 «Обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» зазначено: за результатами розгляду поданих разом з митною декларацією документів встановлено, що декларантом до митного оформлення не надано всіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товарів, та документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості. Зокрема, митний орган зазначив, що відповідно до комерційного інвойсу від 27.06.2019 №FZAMC19057В термін оплати визначається контрактом. Проте, пп. 2.3.1. контракту від 01.04.2019 №2000 вказано, що порядок оплати погоджується сторонами та вказується в інвойсі. При цьому, жодні платіжні/банківські документи на підтвердження оплати товару до митного оформлення не були надані. Відповідач також вказує, що позивачем не надано до оформлення генеральний договір добровільного страхування вантажів від 15.05.2019, а так само документи на підтвердження витрат на транспортування товару. Надану ж позивачем довідку про транспортні витрати відповідач до уваги не приймає в якості підтвердження числового значення складової митної вартості. Ненадання позивачем всіх зазначених в платіжному дорученні від 24.07.2019 №4324 інвойсів, на думку митного органу, виключає можливість перевірки повноти сплати вартості товару за інвойсом від 27.06.2019 №FZAMC19057В. В якості обґрунтування невизнання заявленої позивачем митної вартості митний орган вказує на відсутність прайс-листа від виробника товару та наявність зауважень до експертного висновку №Ц-667.

Відтак, на думку відповідача, надані позивачем до оформлення документи не містили достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості.

У якості джерела інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості, зазначено митні декларації від 12.09.2019 №UA500040/2019/8437 та від 08.04.2019 №UA500020/2019/3914, згідно яких рівень митної вартості товару становить 3,86 дол. США/кг.

Позивач, не погоджуючись із прийнятим відповідачем рішенням про коригування митної вартості товару, звернувся до суду із цим позовом про визнання рішення протиправним та його скасування, з приводу чого суд зазначає таке.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відносини, що пов`язані із справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Згідно із статтею 248 Митного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі МК) митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 МК).

Статтями 49, 50 МК визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина пята статті 58 МК).

Відповідно до статті 57 МК, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 54 МК, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Статтею 58 МК передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 53 МК, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У силу положень частини п`ятої статті 53 МК, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 МК, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Разом з цим, якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частини третя статті 53 МК).

Відповідно до частини 3 статті 58 МК у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу

Згідно з частинами 1-3 статті 64 МК у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:

1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України;

2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей;

3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;

4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу;

5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;

6) мінімальної митної вартості;

7) довільної чи фіктивної вартості.

Відповідно до частини 1 статті 55 МК рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною 2 статті 55 МК передбачено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів;

у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті;

б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

З аналізу частин першої та другої статті 53 МК слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 (справа 21-591а15).

Згідно із пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України, на підставі якого відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто умовою, з якою закон пов`язує право митниці самостійно розраховувати митну вартість заявлених декларантом товарів, є наявність документально підтверджених обставин, що свідчать про заявлення декларантом неповних та/або недостовірних відомостей про товар та ціну, яку за нього сплачено.

Відтак рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Відмовляючи позивачеві визнати митну вартість, зазначену ним у митній декларації від 19.08.2019 №UA125220/2019/711788, відповідач виходив з того, що декларантом не було подано до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до зазначених в частині другій-четвертій ст. 53 Митного кодексу України умов, а подані документи містили розбіжності.

Водночас, суд дійшов висновку, що позивачем до митного оформлення було подано всі необхідні документи для підтвердження заявленої митної вартості товару та обраного методу її визначення за ціною договору (контракту), як цього вимагає ст. 53 Митного кодексу України, з огляду на наступне.

Як слідує з матеріалів справи, товар за контрактом від 01.04.2019 №2000, укладеним ТОВ «Сільпо-Фуд» з Aimon Group Limited, поставлявся на умовах поставки FOB Shekou, про що зазначено в інвойсі від 27.06.2019 №FZAMC19057В, а також в поданій до оформлення митній декларації від 19.08.2019 №UA125220/2019/711788.

Згідно з Правилами Incoterms®, 2010, умови поставки FOB передбачають, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження - Shekou. З цього моменту усі витрати і ризики чи втрати ушкодження товару повинен нести покупець. В цілях визначення митної вартості всі витрати щодо товару, понесені позивачем від порту Shekou до кордону України повинні включатися в митну вартість.

З матеріалів справи слідує, що позивачем до заявленої митної вартості, окрім інвойсної вартості товару, було включено також витрати на транспортування товарів до місця їх ввезення на митну територію України, а також витрати на страхування.

Так, судом встановлено, що позивачем надано до оформлення інвойс від 27.06.2019 №FZAMC19057В, на підтвердження транспортних витрат - договір від 07.11.2016 №1763, коносамент SHZ2641714, рахунок на оплату транспортних послуг №UAIM0322388 від 23.07.2019, акт виконаних робіт від 23.07.2019 №UAIM0322388, платіжне доручення від 02.08.2019 №5333776.

На підтвердження витрат на страхування до оформлення надавалися Генеральний договір добровільного страхування вантажів №101049808 від 15.05.2019, страховий сертифікат №15327 від 23.07.2019.

У якості підтвердження надання зазначених документів до оформлення є відомості гр. 44 митної декларації від 19.08.2019 №UA125220/2019/711788.

З огляду на те, що суб`єкт владних повноважень, обґрунтовуючи правомірність свого рішення, може посилатись лише на підстави, які враховувалися ним при ухваленні оспорюваного рішення, суд, надаючи оцінку правомірності прийняття оскаржуваного рішення, насамперед надаватиме оцінку зазначеним в оскаржуваному рішенні підставам, якими відповідач керувався при прийнятті рішення про коригування митної вартості.

Зокрема, в гр. 33 оскаржуваного рішення митним органом зазначено, що відповідно до інвойсу від 27.06.2019 №FZAMC19057B термін оплати - «згідно умов контракту», в той час як контракт не містить строків оплати інвойсу. Даними обставинами відповідач обґрунтовує відсутність відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, з чим суд не погоджується.

Так, контроль митної вартості відповідно до ч. 1 ст. 54 МК здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, а не шляхом перевірки виконання сторонами зовнішньоекономічного договору його умов, що не належить до компетенції митного органу.

При цьому, з матеріалів справи слідує, що позивачем до митного оформлення було надано лист постачальника товару Aimon Group Limited від 20.08.2019 щодо здійснення оплати за інвойсом від 27.06.2019 №FZAMC19057B на умовах відстрочення платежу потягом 60 днів з дати інвойсу.

Зазначений лист щодо умов оплати було надано позивачем до митного оформлення, що підтверджується відомостями з гр. 44 митної декларації від 19.08.2019 №UA125220/2019/711788.

На підтвердження здійснення повної оплати вартості товару в сумі, зазначеній в інвойсі, позивач надав митному органу платіжне доручення від 24.07.2019 №4324 та виписку по рахунках від 25.07.2019.

Отже, зазначена, на думку митного органу, розбіжність щодо умов оплати відсутня. Також зазначені митним органом в оскаржуваному рішенні зауваження, на думку суду, не впливають на числові значення митної вартості, тому митний орган не має права посилатись на зазначене, як на підставу для невизнання заявленої ТОВ «Сільпо-Фуд» митної вартості.

Суд критично ставиться до доводів митного органу щодо ненадання до митного оформлення генерального договору добровільного страхування вантажу від 15.05.2019 №101049808 на підтвердження понесених витрат на страхування.

Так, позивачем на підтвердження витрат на страхування до оформлення було надано страховий сертифікат №15327 від 23.07.2019, що, в розумінні п. 8 ч. 2 ст. 53 МКУ, є належним страховим документом, який містить відомості про вартість страхування.

Також, згідно зі ст. 18 Закону України «Про страхування», факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

Зазначені в наданому до оформлення сертифікаті витрати на страхування включались до митної вартості товарів та підтверджені страховим сертифікатом, який надано разом із митною декларацією до митного оформлення (код 3530 у графі 44 митної декларації).

Стосовно доводів митного органу про відсутність договору страхування під час митного оформлення суд зазначає наступне.

Генеральний договір добровільного страхування від 15.05.2019 №101049808 надано відповідачу листом ТОВ «Сільпо-Фуд» від 21.08.2019 №1412.

Крім того, в гр. 44 митної декларації біля коду документа 4200 (згідно із Класифікатором документів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 №1011) стоїть символ «m» навпроти Ген. Договір добровільного страхування від 15.05.2019 №101049808.

Згідно з Порядком заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №651, при внесенні до графи відомостей про документ, який надавався митному органу в попередніх випадках митного оформлення товарів із застосуванням МД, перед кодом такого документа проставляється символ "m".

Відтак, митний орган був обізнаний як з фактом наявності укладеного договору добровільного страхування, так і з його змістом.

Щодо тверджень митного органу про те, що на підтвердження транспортних витрат до митного оформлення не надано рахунок-фактуру щодо транспортно-експедиційних послуг та заявку, а також платіжні (банківські) документи, які підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 МКУ органи доходів і зборів вимагають від осіб, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України тільки ті документи та відомості, які необхідні для здійснення митного контролю та встановлені цим Кодексом.

Отже, митні органи не мають права вимагати від декларантів для підтвердження митної вартості документи, які не передбачені ст. 53 МКУ, крім випадку надання таких документів за власним бажанням декларанта.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 53 МКУ документами, які підтверджують митну вартість, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Судом встановлено, що ТОВ «Сільпо-Фуд» надало до оформлення, серед іншого, довідку про транспортні витрати від 05.08.2019 №7031.

На думку суду, довідка про транспортні витрати, яку надав позивач під час процедури митного оформлення товару, містить необхідну інформацію щодо складової митної вартості у частині понесених позивачем витрат на транспортування товару.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 03.12.2019 у справі №814/800/15 (адміністративне провадження №К/9901/3478/18).

Додатково, про що зазначено в гр. 44 МД, до митного оформлення було надано рахунок від 23.07.2019 №UAIM0322388, акт виконаних робіт від 23.07.2019 №UAIM0322388, коносамент SHZ2641714, платіжне доручення від 02.08.2019 №5333776.

Зазначені документи були надані митному органу в якості додатків до листа ТОВ «Сільпо-Фуд» від 21.08.2019 №1412.

Отже, для підтвердження вартості перевезення було надано всі документи, подання яких передбачено ч. 2 ст. 53, пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 335 МКУ.

Щодо відсутності у відповідача можливості перевірки повноти сплати поставки згідно інвойсу від 27.06.2019 №FZAMC19057B за відсутності всіх інвойсів, зазначених в платіжному дорученні від 24.07.2019 №4324, яким позивач підтверджував здійснення оплати товару.

Дані твердження митного органу не можуть бути взяті до уваги, з огляду на наступне.

Згідно з п. 3.6. Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.007.2008 №216 (надалі - Положення №216), уповноважений банк має перевірити відповідність заповнення реквізитів платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах вимогам глави 2 цього Положення та реквізитам, зазначеним у документах, які відповідно до нормативно-правових актів Національного банку є підставою для переказу іноземної валюти або банківських металів з рахунку платника, а також поштові та платіжні реквізити контрагентів.

З системного аналізу Положення №216 вбачається, що повнота переказів відповідно до заявлених в призначенні платежу інвойсів перевірена банківською установою, свідченням чого є підпис відповідального працівника банку та відбиток штампа уповноваженого банку.

Відтак, на думку суду, надані позивачем до оформлення основні документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності заявлені відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), не давали митному органу підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

Відповідно ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України право митного органу на висунення письмової вимоги щодо надання додаткових документів виникає лише у вичерпному переліку випадків, зокрема, в разі, коли документи містять розбіжності, містять ознаки підробки, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

З огляду на те, що під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження розбіжності, зазначені відповідачем в оскаржуваному рішенні, у Київської митниці ДФС були відсутні підстави для висунення вимоги про надання позивачем додаткових документів в порядку ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України.

При цьому, суд вважає за необхідне надати оцінку зазначеним митним органом в оскаржуваному рішенні розбіжностям щодо додатково наданих позивачем документів.

Зокрема, в оскаржуваному рішенні зазначено, що позивачем не надано до оформлення прайс-лист від виробника товару.

Суд повторно зазначає, що право митного органу на запит додаткових документів на підтвердження заявленої імпортером митної вартості товару виникає лише у випадку доведеності обставин, зазначених в ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України.

При цьому, додаткові документи надаються лише за їх наявності.

Судом встановлено, що листом від 21.08.2019 №1412 ТОВ «Сільпо-Фуд» для підтвердження заявленої митної вартості надало митному органу прайс-лист продавця б/н від 01.05.2019 та комерційну пропозицію від 03.06.2019 №03/06/2019, видані компанією Aimon Group Limited, з якою у позивача укладено контракт на поставку товару. Натомість, як слідує з матеріалів справи, у позивача відсутні договірні відносини з виробником товару, що пояснює відсутність будь-яких документів від виробника товару.

Щодо зауважень митного органу до експертного висновку №Ц-667, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обов`язковими для застосування на всій території України.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

Отже, митний орган, маючи сумнів щодо змісту наданого позивачем експертного висновку, мав право звернутися до іншого суб`єкта оціночної діяльності із письмовим запитом рецензувати такі висновки, але відповідач зазначене не зробив.

Отже, судом встановлено, що під час митного оформлення задекларованого товару позивач подав митному органу усі документи, що необхідні для визначення митної вартості та її підтверджують, у наданих декларантом документах суд не виявив розбіжності, документи містять повну інформацію про митну вартість та її складові частини.

Щодо джерела інформації, яка слугувала підставою для коригування митної вартості імпортованого товару, суд зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що за основу для коригування митної вартості товару за резервним методом митним органом взято митну вартість товару, оформленого за митними деклараціями від 12.08.2019 №UA500040/2019/8437 та від 08.04.2019 №UA500020/2019/3914 з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

У разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598).

Між тим, як слідує з графи 33 оскаржуваного рішення, у ньому зазначено лише дата та номер митних декларацій від 12.08.2019 №UA500040/2019/8437 та від 08.04.2019 №UA500020/2019/3914, на підставі яких здійснено коригування митної вартості, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номерів та дат митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 19 червня 2018 року у справі №826/6346/16 (№К/9901/36092/18).

З огляду на встановлені судом під час розгляду справи обставини, висновки відповідача щодо відсутності документального підтвердження заявленої позивачем митної вартості імпортованого товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості є протиправним.

Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої позивачем митної вартості товару судом не встановлено.

З оскаржуваного рішення вбачається, що відповідач не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за ціною договору.

Отже, у відповідача під час прийняття вказаного рішення не було підстав для незастосування основного методу визначення митної вартості товару за ціною договору.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за другорядним методом та прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів.

Відтак, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем при зверненні з адміністративним позовом до суду було сплачено судовий збір в розмірі 7562,16 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 05.12.2019 №5590210.

Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7562, 16 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - відповідача.

Крім того, 03.02.2020 до суду надійшло клопотання позивача про відшкодування витрат на правову допомогу.

Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьою статті 132 КАС України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та від 22.12.2018 у справі №826/856/18.

Отже, на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Як слідує із матеріалів справи, представником позивача надано суду копії: договору про надання юридичних послуг від 11.05.2018 №03, додатку №1 від 11.05.2018 до зазначеного Договору, письмового доручення про надання правової допомоги від 01.10.2019, акту наданих послуг від 26.02.2020 №20872289, а також платіжне доручення від 03.03.2020 №5773357.

Статтею 134 КАС України регулюються витрати на правову допомогу. Так, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст. 26 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Як слідує з договору про надання юридичних послуг від 11.05.2018 №03, укладеного між ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» та Адвокатським об`єднанням «Джентіум» (надалі - Договір) сторонами погоджено перелік юридичних послуг, які надаватимуться в рамках зазначеного договору.

Згідно з п. 4.1. Договору вартість послуг визначається залежно від обсягу послуг з урахуванням вартості години надання послуг юристами, залученими до надання послуг.

Зокрема, вартість години надання послуг адвокатами АО «Джентіум» згідно посад визначена додатком №1 від 11.05.2018, що міститься в матеріалах справи.

Загальна вартість послуг є сумою вартості всіх послуг, наданих на виконання цього Договору, вказаних в Актах наданих послуг (п. 4.2. Договору).

Предметом оскарження в даній справі є рішення Київської митниці ДФС про коригування заявленої митної вартості товару від 22.08.2019 №UA125000/2019/000496/2.

Судом встановлено, що ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» доручило АО «Джентіум» на підставі відповідного письмового доручення від 01.10.2019 надати правову допомогу щодо оскарження в судовому порядку, в т.ч. рішення відповідача від 22.08.2019 №UA125000/2019/000496/2.

З матеріалів справи слідує, що виконавцем (представником позивача) було надано ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» правову допомогу у вигляді: аналізу доказів та правової позиції у справі, підготовки адміністративного позову на суму 6000, 00 грн. без ПДВ, підготовки клопотань у справі №320/6744/19 на суму 1000, 00 грн. без ПДВ, підготовки додаткових письмових пояснень на суму 1500,00 грн. без ПДВ. Всього надано послуг на суму 10200, 00 грн., в т.ч. ПДВ в розмірі 1700,00 грн.

Послуги надані в повному обсязі, що підтверджується копією Акту наданих послуг від 26.02.2020 №20872289.

ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» сплатило на рахунок АО «Джентіум» вартість послуг з надання правової допомоги у розмірі 10200,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 03.03.2020 №5773357.

Відповідно до ч.ч. 5, 7 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У свою чергу, представником відповідача не були надані заперечення щодо співмірності та адекватності заявленого позивачем розміру витрат на правову допомогу, а саме щодо кількості затрачених годин на складання та виготовлення позовної заяви та клопотань у справі.

Оцінюючи подані документи, якими адвокат обґрунтовує реальність надання послуг, суд приходить до висновку, що час, зазначений в наданому розрахунку понесених витрат на правову допомогу та акті виконаних робіт від 26.02.2020 на аналіз доказів та правової позиції, підготовку позовної заяви, клопотань у справі та додаткових письмових пояснень є співмірним із часом, який може бути витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

За таких обставин, враховуючи відсутність заперечень відповідача, суд дійшов висновку, що заявлені витрати на правничу допомогу є співмірними та обґрунтованими на суму 10200,00 грн.

Відтак, на підставі ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, понесені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 10200,00 грн. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA125000/2019/000496/2 від 22.08.2019.

Стягнути на користь ТОВ "СІЛЬПО-ФУД" за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Київської митниці Держмитслужби судовий збір у розмірі 7562(сім тисяч п`ятсот шістдесят дві) грн. 16 коп.

Стягнути на користь ТОВ "СІЛЬПО-ФУД" за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Київської митниці Держмитслужби витрати на правову допомогу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) грн 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лапій С.М.