Справа № 743/683/20
Суддя: Сташків В. Б.
Дата ухвалення: 2020-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 743/683/20
Провадження № 2-а/743/130/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2020 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого-судді СТАШКІВА В.Б.,

за участю: - секретаря судового засідання НЕРУС Н.І.,

- перекладача КОНОНЕНКО І.Ю. (в режимі відеоконференції з

Дніпровським районним судом м. Києва),

учасники справи: - представник Центрального міжрегіонального управління

Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області

МЕЛЬНИК М.М. (в режимі відеоконференції з Дніпровським районним судом м. Києва),

- громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (в режимі відеоконференції з Чернігівським ПТПІ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ріпки в залі суду справу

за позовом Центрального міжрегіонального управління Державної

міграційної служби у м. Києві та Київській області (далі - ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області)

до громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1

про продовження строку затримання ,

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позиції позивача та відповідача, їх заяви (клопотання), інші процесуальні дії у справі.

27 травня 2020 р. ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області звернулось до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з адміністративним позовом до громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому ставилось питання про продовження строку на 6 місяців.

Позовні вимоги мотивовані тим, що:

- 2 грудня 2019 р. уповноваженими особами ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було виявлено громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував на території України без документів, які дають право законно перебувати в Україні та піддано адміністративному затриманню, на підставі ч. 2 ст. 263 КУпАП та поміщено до Чернігівського ПТПІ;

- рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 5 грудня 2020 р. було затримано громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення передачі його відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, з поміщенням останнього до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з поміщенням останнього до Чернігівського ПТПІ до 2 червня 2020 року включно;

- 9 грудня 2020 р. громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 надав заяву про сприяння в поверненні до країни походження за власні кошти;

- вони робили запит та 17.03.2020 р. отримали лист від Консульського відділу Посольства Російської Федерації в Україні про готовність видати громадянину Російської Федерації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 свідоцтво про повернення до країни походження, за умови виконання певних дій, але свідоцтво не було видано, у зв`язку з тим, що розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про тимчасове закриття деяких пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю і припинення в них пішохідного сполучення» від 13.03.2020 № 288-р тимчасово закриті деякі пункти пропуску через державний кордон;

- ними вжито всіх вичерпних заходів в частині забезпечення передачі відповідача відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, але завершити цю процедуру виявилось неможливо через тимчасове обмеження перетинання державного кордону, спрямоване на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Ухвалами Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 27 травня 2020 р. відкрито провадження по справі та призначено її на 27 травня 2020 р. в режимі відеоконференції з Дніпровським районним судом м. Києва, за участю представника позивача та перекладача та в режимі відеоконференції з Чернігівським ПТПІ, за участю відповідача, та відкладено справу, в такому ж режимі, на 29 травня 2020 р..

В судовому засіданні:

- представник ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області МЕЛЬНИК М.М. позов підтримав, з підстав вказаних в ньому;

- громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проти задоволення позову заперечував. Зазначив, що у нього 2 грудня 2019 р. всі особисті документи викрали представники поліції. Вказав, що він виявив бажання повернутися на Батьківщину, заповнив відповідні анкети, але його не відвезли до Посольства РФ в Україні до початку карантину. Вказав про наявність у нього адвоката, просив перенести розгляд справи. У відзиві на позовну заяву, адвокат САМОЛЮК В.В. просив в позові відмовити, з тих підстав, що дії позивача не узгоджуються з Угодою між Кабінетом Міністрів України та Урядом Російської Федерації про реадмісію та Виконавчим протоколом до Угоди. Так, ні вказана Угода, ні Виконавчий протокол до неї не передбачають ідентифікацію громадян Російської Федерації та видачу їм свідоцтва про повернення до Російської Федерації. Крім того, матеріали справи не містять доказів вчинення компетентними органами дій, передбачених вказаними Угодою та Виконавчим протоколом до неї, зокрема докази направлення компетентними органами запиту про реадмісію, складеного за формою, зазначеною в Додатку № 3 до Виконавчого протоколу.

Враховуючи скорочені строки розгляду справи, не можливість їх продовження, при тому, що адвокатом САМОЛЮКОМ В.В. подано до суду відзив на позовну заяву, заяви про повернення позовної заяви, про відкладення розгляду справи з 27 травня 2020 р.. з клопотанням про залишення позову без розгляду, суд вважає за можливе розглянути справу, з урахуванням доказів наданих позивачем, представником відповідача та пояснень відповідача, за відсутності адвоката.

Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 29 травня 2020 р. відмовлено в задоволенні заяв адвоката САМОЛЮКА В,В. про повернення позовної заяви та залишення позову без розгляду, з підстав підписання позову неуповноваженою особою.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Судом установлено, що:

- 2 грудня 2019 р. уповноваженими особами ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було виявлено громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував на території України без документів, які дають право законно перебувати в Україні та піддано адміністративному затриманню, на підставі ч. 2 ст. 263 КУпАП;

- рішенням уповноваженої особи ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 2 грудня 2019 р. громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 поміщено до Чернігівського ПТПІ;

- 3 грудня 2019 р. громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за актом приймання-передавання іноземця або особи без громадянства, передано до Чернігівського ПТПІ;

- рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 5 грудня 2020 р. було затримано громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення передачі його відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, з поміщенням останнього до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з поміщенням останнього до Чернігівського ПТПІ до 2 червня 2020 року включно;

- 9 грудня 2020 р. громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 надав заяву про сприяння в поверненні до країни походження за власні кошти;

- на лист ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 20.01.2020 р. № 8010.8.5-3004/8010.8-20 запит, Консульський відділ Посольства Російської Федерації в Україні листом від 04.03.2020 р. № 1428 повідомив останніх про готовність видати громадянину Російської Федерації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 свідоцтво про повернення до країни походження, за умови виконання певних дій.

Джерела права застосовані (не застосовані) судом.

Частиною 1 статті 29 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено, що передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію.

Законом України "Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Російської Федерації про реадмісію" від 05.06.2013 року за №324-VII ратифіковано Угоду між Ккабінетом Міністрів України та Урядом Російської Федерації про реадмісію.

Згідно вимог статті 2 Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Російської Федерації компетентні органи держави запитуваної Сторони на запит компетентних органів держави запитуючої Сторони приймають назад осіб, які в`їхали на територію держави запитуючої Сторони або перебувають там з порушенням законодавства цієї держави з питань в`їзду, виїзду і перебування іноземних громадян та осіб без громадянства, якщо встановлено, що ці особи є громадянами держави запитуваної Сторони або втратили її громадянство після в`їзду на територію держави запитуючої Сторони і не набули громадянства іншої держави, або, якщо по відношенню до цих осіб прийнято рішення про відмову в наданні громадянства держави запитуючої Сторони. У разі потреби компетентні органи держави запитуваної Сторони видають особам, які передаються, документи, необхідні для їхнього в`їзду на територію цієї держави. Перелік документів, на підставі яких визначається наявність в особи громадянства держав однієї з Сторін, міститься у Виконавчому протоколі.

Питання, пов`язані з реалізацією Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Російської Федерації про реадмісію від 22.10.2012 р. врегульовані у Виконавчому протоколі про порядок реалізації Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Російської Федерації про реадмісію від 22.10.2012 р., тобто вказана Угода є імплементованою.

В ст. 2 указаного Виконавчого протоколу наведено вичерпний перелік документів, якими підтверджується наявність громадянства Російської Федерації, зокрема і свідоцтво на в`їзд (повернення) до Російської Федерації.

З наведеного вбачається, що Україна здійснює передачу громадян Російської Федерації відповідно до Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Російської Федерації про реадмісію.

При цьому, виходячи з правового аналізу даних актів, можна стверджувати, що ідентифікації громадян Російської Федерації ними не передбачена, так як вказані нормативні акти передбачають передачу громадян Російської Федерації відповідно до Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Російської Федерації про реадмісію, які мають наявні документи, якими підтверджується наявність громадянства Російської Федерації, в т.ч. і свідоцтво на в`їзд (повернення) до Російської Федерації.

Ст. 6 Виконавчого протоколу регламентує зміст і порядок направлення запиту про реадмісію, а також порядок передачі відповіді на нього.

Порядок реалізації положень міжнародних угод у сфері реадмісії визначено Інструкцією про порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України міжнародних угод про реадмісію осіб, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16.02.2015 року №158, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05 березня 2015 р. за № 260/26705.

Згідно пп. f п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

У п. 103 Рішенні Європейського суду з прав людини від 17 квітня 2014 року "Справа "Анатолій Руденко проти України", стало остаточним 17 липня 2014 року (№ 50264/08) вказано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин (див. для застосування цих принципів у контексті підпункту "e" пункту 1 статті 5 Конвенції рішення у справах "Вітольд Літва проти Польщі", заява N 26629/95, п. 78, ЄСПЛ 2000-III, та "Станєв проти Болгарії" [ВП], заява N 36760/06, п. 143, ЄСПЛ 2012).

Згідно п. 164 рішення Європейського суду з прав людини в справі "А. та інші проти Сполученого Королівства" (A. and Others v. the United Kingdom) будь-яке позбавлення свободи у відповідності до другої частини пп. f п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод буде виправданим лише до тих пір, поки йде процес депортації або екстрадиції. Якщо така процедура не виконується з належною ретельністю, позбавлення волі перестає бути допустимим відповідно до пп. f п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ч.ч. 11, 13 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців. Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Виходячи з правового аналізу ст. 289 КАС України можна стверджувати, що інститут продовження строку затримання застосовується адміністративним судом у разі наявності АЛЬТЕРНАТИВНИХ УМОВ, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, якими є: 1) або відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації, 2) або неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи. При цьому, наявність хоча б однієї з яких надає підстави для прийняття адміністративним судом рішення про продовження затримання такої особи в межах максимально можливого строку (18 місяців).

Даний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постановах від 28 серпня 2019 року у справі №743/1263/17 та від 17 січня 2019 року у справі №743/1240/17 та постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2020 р. у справі № 743/388/20.

Згідно підпункту 1 пункту 1 Рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 13.03.2020, введеного в дію Указом Президента від 13.03.2020 №87/2020, розпорядження Кабінету Міністрів України «Про тимчасове закриття деяких пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю і припинення в них пішохідного сполучення» від 13.03.2020 № 288-р, розпорядження Кабінету Міністрів України «Про тимчасове обмеження перетинання державного кордону, спрямоване на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 14.03.2020 № 287-р тимчасово закрито пункти пропуску через державний кордон та пункти контролю, а також тимчасово припинено пішохідне сполучення у пунктах пропуску через державний кордон.

Оцінка суду.

Проаналізувавши вказані акти та оцінивши наявні докази по справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області до громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про продовження строку затримання слід відмовити, виходячи, по-перше, з того, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не має документів, які підтверджують наявність у нього громадянства Російської Федерації та дають право компетентним органам забезпечити передачу його відповідно до Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Російської Федерації про реадмісію від 22.10.2012 р., по-друге, з того, що ні вказана Угода, ні Виконавчий протокол до неї не передбачають: передачу громадян Російської Федерації, які не мають документів, якими підтверджується наявність громадянства Російської Федерації та ідентифікацію громадян Російської Федерації та видачу їм свідоцтва про повернення до Російської Федерації.

При цьому, Інструкція про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 р. № 353/271/150 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України від 22.01.2018 р. № 38/77) регламентує ідентифікацію громадян при примусовому поверненні та примусовому видворенню з України, а не при передачі їх відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

Крім того, матеріали справи не містять доказів вчинення компетентними органами дій, передбачених вказаними Угодою та Виконавчим протоколом до неї, зокрема докази направлення компетентними органами запиту про реадмісію, складеного за формою, зазначеною в Додатку № 3 до Виконавчого протоколу.

Керуючись ст.ст. 9, 241-246, 250, 289 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про продовження строку затримання - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржена до ШОСТОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ в десятиденний строк з дня його проголошення.

Головуючий В.Б.Сташків

Текст рішення виготовлено та

підписано 29 травня 2020 року.