Справа № 160/4549/20
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2020-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року Справа № 160/4549/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віхрової В.С., розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
23.04.2020 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі позивач) до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області (надалі відповідач), в якій позивач просить суд:
- визнати бездіяльність відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яка полягає у невиконанні рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року у справі № 160/61/19, протиправною;
- визнати бездіяльність відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яка полягає у незарахуванні до загального стажу періоду роботи позивача з 30.12.1989 р. по 20.02.1990 р. (в зв`язку з нечітким відбитком печатки), протиправною;
- визнати бездіяльність відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яка полягає у відмові призначити позивачу пенсію за віком, протиправною;
- зобов`язати відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вчинити певні дії, а саме виконати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року у справі № 160/61/19 в частині зарахування до загального трудового стажу позивача періоду його роботи в ПП Денис з 30.07.1994 р. по 28.03.1995 р. на посаді водія, зарахувати до його загального трудового стажу період роботи з 30.12.1989 р. по 20.02.1990 року р. на посаді вантажника магазину № 41 Бабушкінського продторгу м. Дніпропетровська, призначити позивачу пенсію за віком.
В обґрунтування позовної заяви вказано, що відповідач вказує про те, що він має право на призначення пенсії за віком з урахуванням спірних періодів до стажу роботи, які мали бути зараховані згідно рішення суду по справі №160/61/19. Проте, відповідач протиправно не виконує рішення суду, що значно порушує його права на належний соціальний захист, гарантований державою. У зв`язку із чим він був змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач вважає, що ним подані усі необхідні відомості і документи для призначення пенсії.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Дніпропетровського окружного адміністративного суду справа №160/4549/20 передана до розгляду судді Віхровій В.С. 24.04.2020 р
Частиною 2 ст. 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 261 КАС України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
У відповідності до ч.1 ст. 262 КАС України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.04.2020 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін.
25.05.2020 р. до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач заперечує проти вимог позову. Вказує, що на виконання вимог Постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 08.08.2019 р. по справі №160/61/19 відповідач повторно розглянув заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії. Листом від 19.02.2020 р. №1628/03.05.-11 у призначенні пенсії було відмовлено, оскільки згідно наданих документів та даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ті періоди роботи, які можливо зарахувати до страхового стажу складають 24 роки 2 місяці 24 дні при необхідних 25 роках. Не враховані наступні періоди роботи: з 30.12.1989 по 20.02.1990 роки (в зв`язку з нечітким відбитком печатки), з 30.07.1994 по 28.03.1995 роки (в зв`язку з відсутністю підпису уповноваженої особи, яка здійснила запис до трудової книжки). За таких обставин, відповідач вважає, що підстав для задоволення позову відсутні.
Судом під час судового розгляду справи враховані положення постанови КМУ №211 від 11.03.2020 р. «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу CODIV-19» (в тому числі в редакції Постанови КМУ №343 від 04.05.2020 р.) та впровадження низки заходів на виконання рішення уряду відносно даного питання.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Положенням статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Статтею 2 Закону № 1788-XII визначені види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 12.07.2018 р. звернувся до відповідача з заявою про призначення дострокової пенсії за віком, відповідно до п.4 ч.1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідач, 17.08.2018 надав відповідь оформлену листом за №177/03.6-13, якою було відмовлено в призначенні дострокової пенсії за віком, оскільки загальний страховий стаж ОСОБА_1 складав лише 20 років 4 місяці основного стажу роботи, з передбачених - 25 років, при цьому, стаж роботи в період з 30.07.1994 року по 28.03.1995 року на посаді водія ПП «Денис » було не зараховано до основного, у зв`язку з відсутністю в трудовій книжці позивача підпису посадової особи на звільненні, що порушує вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок.
Не погодившись з даною відмовою ОСОБА_1 звернувся до суду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 року по справі №160/61/19 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а саме суд визнав відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу період роботи з 30.07.1994 року по 28.03.1995 року на посаді водія в ПП «Денис» - протиправною та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального трудового стажу період роботи ОСОБА_1 з 30.07.1994 року по 28.03.1995 року на посаді водія в ПП «Денис». В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення було оскаржене позивачем до суду апеляційної інстанції.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.08.2019 р. по справі №160/61/19 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, а саме:

рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року в адміністративній справі № 160/61/19 скасовано в частині відмови у задоволенні позову щодо зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на пільгових умовах період участі у проведенні антитерористичної операції з 19.03.2015 р. по 31.03.2016 р., позов ОСОБА_1 у вказаній частині задоволено;

визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області щодо зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на пільгових умовах період участі у проведенні антитерористичної операції у складі Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , з 19.03.2015 по 31.03.2016, з розрахунку один місяць за три, а саме 3 роки 04 місяці 01 день;

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на пільгових умовах період участі у проведенні антитерористичної операції у складі Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , з 19.03.2015 по 31.03.2016, з розрахунку один місяць за три, а саме 3 роки 04 місяці 01 день;

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12 липня 2018 року про призначення пенсії та прийняти відповідне рішення в порядку та спосіб визначений чинним законодавством, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року в адміністративній справі № 160/61/19 залишено без змін.

За наслідками повторного розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії на виконання рішення суду, листом від 19.02.2020 р. за №1628/03.05.-11 у призначенні пенсії було відмовлено, оскільки згідно наданих документів та даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ті періоди роботи, які можливо зарахувати до страхового стажу складають 24 роки 2 місяці 24 дні при необхідних 25 роках. Не враховані наступні періоди роботи: з 30.12.1989 по 20.02.1990 р. (в зв`язку з нечітким відбитком печатки), з 30.07.1994 по 28.03.1995 роки (в зв`язку з відсутністю підпису уповноваженої особи, яка здійснила запис до трудової книжки).

Інші підстави відмови не зазначені.

Отже, предмет спору в даному випадку становить право позивача на призначення пенсії з урахуванням стажу роботи спірних періодів та висновків суду у рішеннях по справі №160/61/19.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 26 Закону №1058 встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону №1058 передбачено, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають, зокрема, особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, - після досягнення чоловіками 55 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків.

Згідно з пункту «в» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Відповідно до частини 4 статті 115 Закону №1058 право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, а також ті, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку, а також батьки і дружини (якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку мають право на пенсію:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років.

При прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсії.

Процедура подання документів для оформлення пенсій визначається Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 р. № 22-1 (надалі - Порядок №22-1).

Згідно до ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника встановлює «Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років», затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України № 18-1 від 10.11.2006, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24.11.2006 за № 1231/13105 (надалі - Порядок № 18-1).

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відмовляючи позивачу в зарахуванні періодів з 30.12.1989 р. по 20.02.1990 р., з 30.07.1994 по 28.03.1995 р., посилається на недоліки заповнення трудової книжки позивача, а саме: нечіткий відбиток печатки та відсутність підпису уповноваженої особи, яка здійснила запис у трудовій книжці.

Суд звертає увагу, що рішенням суду по справі №160/61/19, яке набрало законної сили, вирішено питання про зарахування періоду роботи з 30.07.1994 р. по 28.03.1995 р. на посаді водія в ПП Денис.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені у вказаному рішенні суду мають преюдиціальне значення при вирішенні даної справи по суті.

Проте, докази виконання рішення суду, що є обов`язком відповідача, як суб`єкта владних повноважень, відсутні. І за наслідками повторного розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії, даний період роботи з аналогічних підстав не зарахований до загального трудового стажу, чим допущено відносно позивача протиправну бездіяльність, яка, на переконання суду, з боку органу пенсійного фонду, є неприпустимою.

Жодних належних обґрунтувань та/або пояснень з приводу невиконання рішення суду та повторної відмови у зарахуванні періоду роботи з аналогічних підстав, відповідачем до суду не надано.

Щодо незарахування до загального стажу періоду роботи з 30.12.1989 р. по 20.02.1990 р. суд зазначає наступне.

Так, згідно записів у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 від 23.11.1980 р., судом встановлено, що:

в період з 30.12.1989 р. по 20.02.1990 р., позивач працював вантажником магазину № 41 Бабушкінського продторгу м. Дніпропетровська (записи №№17-18).

Записи про роботу вантажника скріплено печаткою, зазначено посаду уповноваженої особи та її підпис.

Записи містять реквізити наказів про призначення та звільнення з посади.

Згідно до п.1.1 Розділу 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 року №58, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за №110 (далі Інструкція), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до п.п.2.3 п. а) Розділу 2 Інструкції, записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Підпунктом 2.4. пункту а) Розділу 2 Інструкції встановлено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). "05.01.1993".

Відповідно до п.п. 2.26, 2.27 пункту д) Розділу 2 Інструкції, записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. При розірванні трудового договору з ініціативи працівника з причин, за яких законодавство пов`язує надання певних пільг і переваг, запис про звільнення вноситься до трудової книжки із зазначенням цих причин. Наприклад, "Звільнений за власним бажанням" у зв`язку з зарахування у вищий навчальний заклад, ст.38 КЗпП України".

Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

При цьому, суд зазначає, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1 Порядку № 637).

У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (п.2 Порядку № 637).

Згідно зі ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Суд зазначає, що проставлення роботодавцем відбитку печатки, яка не є чіткою, у записі трудової книжки працівника є формальною підставою відмови у зарахуванні відповідного періоду роботи до страхового стажу особи, яка завернулася з метою призначення пенсії та не може ставитися такій особі у провину і позбавляти її права на належне соціальне утримання, оскільки обов`язок ведення трудової книжки покладений саме на відповідну посадову особу, підприємства, установи чи організації та до компетенції позивача здійснювати за цим контроль на час внесення записів до трудової книжки та згідно чинного законодавства передбачено.

Суд зазначає, не зарахування спірного стажу позивача з формальних підстав буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1. Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Крім того, матеріали справи не містять жодних ознак того, що орган пенсійного фонду вчиняв дії, направлені на підтвердження спірних періодів позивача як за наслідками первинного розгляду заяви так і повторного.

За таких обставин, суд вважає, що не зарахувавши період роботи позивача з 30.12.1989 р. по 20.02.1990 р., відповідач вчинив протиправну бездіяльність, чим значно звужено його права та законні інтереси, що у сукупності обставин мало наслідком відмову у призначенні пенсії.

За таких обставин, спірні періоди мають бути зараховані до загального стажу позивача.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (див. рішення у справах «Beyelerv. Italy» № 33202/96, «Oneryildizv. Turkey» № 48939/99, «Moskalv. Poland» № 10373/05).

Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідач правомірність своїх висновків відносно відмови позивачу у зарахуванні спірних періодів роботи до страхового стажу і відмови у призначенні пенсії, перед судом не доведені.

За таких обставин, враховуючи положення статті 245 КАС України та для ефективного відновлення порушеного права на отримання соціальних виплат з урахуванням норм закону, враховуючи, що право позивача на отримання пенсії згідно його заяви не є спірним, і відповідачем вже двічі безпідставно позбавлено позивача права на призначення пенсії, обрахунок стажу ОСОБА_1 за даними ПФУ становив 24 роки 2 місяці 24 дні з необхідних 25 років та встановивши протиправність не зарахування періодів його роботи з 30.07.1994 р. по 28.03.1995 р., з 30.12.1989 по 20.02.1990 р., слідує висновок, що зарахувавши такі періоди до трудового стажу, останній становитиме понад 25 років, що достатньо для призначення його пенсії згідно заяви від 12.08.2018 р.

Разом з тим, вимога позивача про зобов`язання відповідача виконати рішення суду задоволенню не підлягає, оскільки такий спосіб захисту КАС України не передбачений та виходить за межі повноважень суду.

На переконання суду, вирішивши питання про зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити пенсію позивачу, спір у даній справі остаточно вирішений, що в свою чергу відповідає меті та завданню здійснення судочинства.

При цьому, суд виходить з положень, закріплених в п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень, де вказано, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме з коригуванням обраного способу захисту у відповідності до вимог КАС України, що матиме наслідком остаточне вирішення спору.

Розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору у відповідності до п. 11, п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 132, 139, 246, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково;

Визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яка полягає у невиконанні рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року у справі № 160/61/19, протиправною;

Визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яка полягає у незарахуванні до загального стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 30.12.1989 р. по 20.02.1990 р. (в зв`язку з нечітким відбитком печатки), протиправною;

визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яка полягає у відмові призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, протиправною;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального трудового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи в ПП Денис з 30.07.1994 р. по 28.03.1995 р. на посаді водія, з 30.12.1989 р. по 20.02.1990 р. на посаді вантажника магазину № 41 Бабушкінського продторгу м. Дніпропетровська та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно його заяви від 12.07.2018 р.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.С. Віхрова