Справа № 642/2169/20
Суддя: Пашнєв В. Г.
Дата ухвалення: 2020-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 642/2169/20
Провадження №2-а/642/43/20
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

28 травня 2020 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Пашнєва В.Г.,

за участю секретаря - Гнатенко Г.А.,

розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 4 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в Харківській області Кускова Дениса Сергійовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, вказуючи, що 22.04.2020 поштовим зв`язком він отримав постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП. Постанова винесена 14.04.2020 інспектором 4 батальйону 2 роти УПП в Харківській обл. Кусковим Д.С. Згідно вказаної постанови, водій, керуючи транспортним засобом Renault Clio Symbol, д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимоги дорожнього знаку 5.18 напрям руху по смузі, а саме зі смуги, що вказує поворот праворуч поїхав прямо, чим порушим п. 8.4 ґ ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. Позивач вважає таку постанову протиправною та незаконною, оскільки правила дорожнього руху він не порушував. Також зазначив, що 14.04.2020 він нікому не давав свої особисті документи, як посвідчення водія, або паспорт громадянина України, або свідоцтво державної реєстрації на транспортний засіб, звідки такі дані були відомі інспектору - йому не відомо. Крім того, позивач повністю заперечує подію, зазначену в постанові як суть та обставини правопорушення. Тому вважає, що інспектором внесені до постанови недостовірні відомості та дані, постанова є незаконною, у зв`язку з чим просить скасувати таку постанову, провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити на підставі ч.1 п.1 ст. 247 КУпАП.

Ухвалою суду від 27.04.2020 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу визначено строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 162 КАС України, - 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідач надав до суду клопотання про залишення позову без руху з підстав несплати позивачем судового збору. На виконання вказаного клопотання позивач надав до суду квитанцію про сплату судового збору.

У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відповідач в установлений судом строк правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, заперечень щодо доводів, викладених позивачем в позовній заяві, а також доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення до суду не надав. Клопотань про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву не надходило.

Зважаючи на те, що строки визначені судом для подання сторонами процесуальних заяв закінчилися, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органам Національної поліції підвідомчий розгляд справ про адміністративне порушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно з ч.3 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Так, судом встановлено, що постановою серії ЕАК №2386592 від 14.04.2020 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу розміром 255 грн.

Відповідно до вказаної постанови, 14.04.2020 об 11-28 год. водій, керуючи транспортним засобом Renault Clio Symbol, д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимоги дорожнього знаку 5.18 напрям руху по смузі, а саме зі смуги, що вказує поворот праворуч поїхав прямо, чим порушим п. 8.4 ґ ПДР України.

Вказана постанова складена інспектором 4 бат., 2 роти УПП ДПП в Харківській обл. Кусковим Д.С.

Відповідно до п. 4 Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Частиною 2 статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи

Положеннями ч. 1 ст. 268 КУпАП передбачені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У наведених положеннях цього Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Оскаржувана постанова, а також матеріали справи не містять посилань на те, що відповідачем при притягненні до адміністративної відповідальності враховано пояснення ОСОБА_1 , надано можливість скористатися юридичною допомогою, роз`яснено його права та обов`язки, розглянуто клопотання, в разі їх наявності.

Крім того, згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ч.1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за, зокрема, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг.

Згідно з п. «ґ» п.8.4 Правил дорожнього руху, інформаційно-вказівні знаки запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.

Знак 5.18 "Напрямки руху по смузі" показує дозволений напрямок руху по смузі.

Пунктом 9 статті 31 Закону України "Про Національну поліцію", в якості поліцейського превентивного заходу, дозволено застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису в не автоматичному режимі.

Позивач в позові посилається на те, що він не був учасником події, яка мала місце 14.04.2020 та викладена в постанові інспектором, крім того, зазначає, що дані, які би посвідчували його особу ним інспектору Кускову Д.С. не надавались.

Однак, відеозапис події, факт встановлення інспектором Кусковим Д.С. особи правопорушника, на підставі чого були внесені дані до постанови, причетність саме ОСОБА_1 до скоєння адміністративного правопорушення, зазначеного в постанові ЕАК №2386592 від 14.04.2020 та процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення за участю саме водія ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутній, відповідачем не наданий.

Згідно постанови вбачається також, що водій ОСОБА_1 зі смуги, що вказує поворот ліворуч, поїхав прямо.

Верховний Суд в постанові від 18.07.2019 у справі №216/5226/16-а дійшов висновку, що доказом порушення ПДР не може бути відеозапис з нагрудної камери поліцейського, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а містить лише процесуальну послідовність винесення постанови. В даній справі оскаржувалось вчинення адміністративного правопорушення, а саме - зупинка транспортного засобу менш, ніж за 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду. Колегія суддів зазначила, що належним доказом даного правопорушення є не відео зупинки, а саме замір вказаної відстані під час вчинення правопорушення.

Застосовуючи вказану постанову за аналогією, суд прийшов до висновку, що матеріали справи за позовом ОСОБА_1 не містять доказів, які би свідчили про: наявність на м-ні Павлівському, 4, знаку 5.18 з відміткою повороту ліворуч; засвідченого факту, що водій ОСОБА_1 14.04.2020 керував транспортним засобом Renault Clio Symbol, д.н.з. НОМЕР_1 , за вказаною адресою, а також, що він рухався саме по тій смузі, на якій був розташований зазначений знак 5.18, який би дозволяв поворот ліворуч та забороняв рух прямо.

Суд звертає увагу, що відповідач жодним чином не був позбавлений можливості надавати докази, у тому числі й відеозапис подій, що мали місце 14.04.2020, проте таким правом не скористався.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно ч.1, 4 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування ( ч. 1 ст. 72 КАС України). Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому, згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує ВС у постановах від 24.04.19 р. (справа № 537/4012/16-а), від 08.11.18 р. (справа № 201/12431/16-а), від 23.10.18 р. (справа № 743/1128/17), від 15.11.18 р. (справа № 524/7184/16-а).

Жодних доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 порушення п. 8.4 ґ Правил дорожнього руху України відповідачем не надано та судом не встановлено.

Суд звертає увагу, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення нею правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а лише тільки вказує на нього. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові КАС ВС від 26.04.2018р. у справі №338/1/17.

Позивач скориставшись правом подання до суду вказаного позову - заперечив вчинення правопорушення, тоді як відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень у спірних відносинах, не надав доказів розгляду справи про адміністративне правопорушення згідно вимог чинного законодавства та правомірності прийнятого ним рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Оскільки відповідачем не доведено та судом не встановлено доказів правомірності прийнятого відповідачем рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не надано належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів законності та обґрунтованості постанови та факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 122 КУпАП відносно позивача підлягає закриттю.

Враховуючи правову позицію, викладену 18 березня 2020 року в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 543/775/17, у зв`язку з задоволенням позову, з УПП в Харківській області ДПП слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 420,40 грн.

Стягуючи вказані кошти з УПП в Харківській області ДПП, суд виходить з положень ч.1 ст. 139 КАС України, відповідно до якої при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 7, 72, 73, 75-77,286 КАС України, ст.ст. 122, 222, 245, 247, 251, 258, 280 КУпАП, суд, -

ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до інспектора 4 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в Харківській області Кускова Дениса Сергійовича (адреса місцезнаходження: м.Харків, вул. Шевченка, 315-а) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову інспектора 4 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в Харківській області Кускова Дениса Сергійовича серії ЕАК №2386592 від 14.04.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення в розмірі 255,00 грн.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м.Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.Г. Пашнєв