Справа № 120/3/20-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2020-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

28 травня 2020 р. Справа № 120/3/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Маслоід Олени Степанівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Карпінської Т.В.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Сосни О.М.

представника третьої особи: Архіпчука С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу:

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Міністерства оборони України (пр-т. Повітрофлотський, б. 6, м. Київ, 03168)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 )

про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Міністерства оборони України (далі - відповідач) за участю третьою особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним і скасування п. 17 рішення, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22.11.2019 року № 161 про відмову позивачеві як військовослужбовцю за контрактом, у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням позивачеві вперше при первинному огляді інвалідності ІІІ групи з 22.10.2019 року внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини; зобов`язання відповідача призначити та виплати позивачеві як військовослужбовцю за контрактом одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому вперше при первинному огляді інвалідності ІІІ групи з 22.10.2019 року внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2019 року, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та в Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі смерті, інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призначені на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року (далі Порядок № 975), з урахуванням проведених виплат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 . У період з 06.04.2015 року по 02.06.2015 рік позивач безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції та під час виконання обов`язків із захисту Батьківщини 09.04.2015 року та повторно 21.05.2015 року отримав бароакутравму правого вуха, струс головного мозку, закриту черепно-мозкову травму. Постановою Військово-лікарської комісії ВМКЦ ЦР № 656 від 30.07.2015 року встановлено, що отримані позивачем травми, пов`язані із виконанням обов`язків військової служби, а 01.10.2015 року Вінницькою обласною медико-соціальною комісією № 1 позивачеві було встановлено 25% втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби. Одноразова грошова допомога у зв`язку з встановленням позивачеві 25% втрати працездатності без встановлення інвалідності у сумі 24 115 грн. 00 коп. останньому була виплачена відповідачем. 22.10.2019 року Вінницькою обласної медико-соціальною комісією № 1, за результатами первинного огляду, позивачеві встановлено третю групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини. Внаслідок цього Департаментом соціальної політики населення Вінницької міської ради позивачеві встановлено статус особи з інвалідністю ІІІ групи внаслідок війни. За таких обставин, позивач як інвалід ІІІ групи набув право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом, для працездатних осіб станом на 01.01.2019 року, тому й звернувся з відповідним клопотанням до відповідача. Останній, за наслідками розгляду клопотання позивача, відмовив йому у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки згідно абз. 2 п. 4 ст. 163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 8 Порядку № 975 від 25.12.2013 року, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється. Позивач з такою відмовою не погоджується та вказує, що вона порушує його право на соціальний захист та отримання належної одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням при первинному огляді вперше інвалідності ІІІ групи, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини. Це й стало причиною звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою від 08.01.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків.

14.01.2020 року за вх. № 1071 позивачем через канцелярію суду подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою від 21.01.2020 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 11.02.2020 року.

27.01.2020 року за вх. № 2402/20 позивачем через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи за його відсутності з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 30.09.2019 року у справі № 825/1380/18.

10.02.2020 року за вх. № 3960 відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому він з позовними вимогами не погоджується. Вказує, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. Виплата ж понад дворічний термін законодавством не передбачена. Таким чином, між первинною втратою працездатності позивача, яка визначалася у відсотках та втратою працездатності у вигляді встановлення ІІІ групи інвалідності пройшов двох річний термін. Допомога у зв`язку з встановленням втрати працездатності позивачеві виплачена, а тому підстав для виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням позивачеві вперше при первинному огляді інвалідності ІІІ групи немає підстав. Крім того, відповідач звертає увагу на дискреційність своїх повноважень щодо регулювання даних правовідносин.

Одночасно у відзиві відповідачем заявлено клопотання про залучення третьої особи в даній адміністративній справі.

У судове засідання 11.02.2020 року позивач не з`явився, представник відповідача щодо розгляду справи за відсутності позивача поклався на розсуд суду, клопотання про залучення третьої особи в даній адміністративній справі підтримав та просив задовольнити.

Ухвалою суду від 11.02.2020 року клопотання відповідача про залучення третьої особи в даній адміністративній справі задоволено та залучено до участі у даній справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Військову частину НОМЕР_1 (далі третя особа).

У зв`язку з перебуванням судді Маслоід О.С. згідно наказу № 013-вк від 06.02.2020 року у період з 24.02.2020 року по 10.03.2020 року у додатковій оплачуваній відпустці, судове засідання відкладено на 11.03.2020 року.

10.03.2020 року за вх. № 7142/20 відповідачем надано до суду заяву, в якій він, з урахуванням останніх змін до процесуального законодавства (вступили в силу з 08.02.2020 року), в тому числі повідомляє суд про правову позицію висловлену Верховним Судом у постанові від 20.02.2020 року у справі № 806/714/18.

11.03.2020 року за вх. № 7425/20 третьою особою через канцелярію суду подано пояснення щодо позову, в яких він по суті спірних правовідносин повідомив, що 06.11.2019 року до командира третьої особи звернувся позивач стосовно виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із присвоєнням йому ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини. Надані позивачем заява та документи були правлені до департаменту фінансів відповідача для прийняття відповідного рішення. Протоколом засідання комісії відповідача з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 161 від 22.11.2019 року позивачеві відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що між первинною втратою працездатності, яка визначалася у відсотках, та втратою працездатності у вигляді встановлення ІІІ групи інвалідності пройшло понад 2 роки. З огляду на викладене, законодавством України передбачено право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. Згідно наданих документів позивачем, встановлено, що позивачеві Вінницькою обласною медико-соціальною комісією № 1 від 01.10.2015 року встановлено 25% втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок поранення, пов`яного з виконанням обов`язків військової служби. Таким чином, позивач скористався своїм правом на отримання одноразової допомоги у випадку часткової втрати працездатності, передбаченим ст. 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Після спливу дворічного терміну, встановленого Законом, а саме з 22.10.2019 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини. Отже, позивачеві групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності, а тому рішення № 161 від 22.11.2019 року в частині відмови позивачеві у призначенні одноразової грошової допомоги є законним та таким, що не підлягає скасуванню.

У судовому засіданні 11.03.2020 року учасники справи надали пояснення по суті спірних правовідносин, судове засідання відкладено на 18.03.2020 року 15.00 год.

16.03.2020 року за вх. № 7893/20 позивачем через канцелярію суду подано заяву про розгляд даної справи з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 30.09.2019 року у справі № 825/1380/18.

18.03.2020 року за вх. № 8304/20 відповідачем подано заяву про розгляд справи за відсутності відповідача, у зв`язку з проведенням карантинних заходів, за вх. № 8335/20 позивачем подано заяви про відкладення судового засідання на іншу дату, судове засідання відкладено на 07.04.2020 року 15.00 год.

07.04.2020 року за вх. № 10217 позивачем надано до суду заяву про відкладення судового засідання, у зв`язку з надзвичайною ситуацією, пов`язаною з запобіганням поширення вірусі COVID-19, за вх. № 10275 представником третьої особи надано клопотання про відкладення судового засідання з тих же мотивів, судове засідання відкладено на 28.04.2020 року 13.00 год.

08.04.2020 року за вх. № 10360 позивачем через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених в постановах від 30.09.2019 року у справі № 825/1380/18 та від 03.04.2020 року у справі № 640/1596/19.

28.04.2020 року за вх. № 11951 позивачем надано до суду заяву про відкладення судового засідання, у зв`язку з надзвичайною ситуацією, пов`язаною з запобіганням поширення вірусі COVID-19, за вх. № 11968 та № 11970/20 представником відповідача подано клопотання про відкладення судового засідання, судове засідання відкладено на 12.05.2020 року 14.00 год.

08.05.2020 року за вх. № 12655/20 позивачем через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 30.09.2019 року у справах № 825/1380/18, від 03.04.2020 року у справі № 640/1596/19, від 29.04.2020 року у справі № 120/3358/19-а.

У судове засідання 12.05.2020 року відповідач не з`явився, про судове засідання повідомлений у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив. Позивач не заперечував проти продовження розгляду справи за відсутності представника відповідача. Представник третьої особи поклався на розсуд суду. Суд вважав за можливе розгляд справи продовжувати за відсутності представника відповідача та заслухав пояснення сторін по суті спірних правовідносин, судове засідання відкладено на 26.05.2020 року 15.00 год.

26.05.2020 року за вх. № 14153/20 позивачем надано до суду оригінали фіскальних чеків, що підтверджують факт надсилання ним заяв учасникам справи.

У судовому засіданні 26.05.2020 року заслухані пояснення представників третьої особи стосовно поданих позивачем заяв, в яких міститься посилання на правові позиції Верховного Суду, судом було здійснено дослідження доказів.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, заслухавши представників осіб, які приймають участь у справі, суд встановив наступне.

09.04.2015 року під час виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини, при участі в антитерористичній операції, під час артилерійського обстрілу позицій загону 120 мм. САУ «НОНА» позивач отримав бароакутравму правого вуха, струс головного мозку, закриту черепно-мозкову травму, що підтверджується довідкою третьої особи від 14.07.2015 року № 350/135/1/2066/пс про обставини отримання травми.

21.05.2015 року під час виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини, при участі в антитерористичній операції, під час артилерійського обстрілу позицій загону САУ позивач отримав бароакутравму правого вуха, струс головного мозку, закриту черепно-мозкову травму, що підтверджується довідкою третьої особи від 23.07.2015 року № 350/135/1/2164/пс про обставини отримання травми.

Постановою Військово-лікарської комісії ВМКЦ ЦР від 30.07.2015 року № 656 встановлено, що отримана позивачем травма пов`язана із виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою Вінницької обласної МСЕК № 1 серії 10 ААА № 122420 від 01.10.2015 року. У зв`язку з чим позивачеві виплачена одноразова грошова допомога у сумі 24 115 грн. 00 коп.

Постановою 11 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, контузій, травм, каліцтв від 09.10.2019 року № 339, встановлено, що отримана позивачем травма пов`язана із захистом Батьківщини, що підтверджується витягом з протоколу засідання вказаної комісії від 09.10.2019 року № 339.

22.10.2019 року Вінницькою обласною медико-соціальною комісією № 1, за результатами огляду, позивачеві встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою серії 12 ААБ № 375671 від 22.10.2019 року.

01.11.2019 року Департаментом соціальної політики населення Вінницької міської ради позивачеві встановлено статус особи з інвалідністю ІІІ групи внаслідок війни, що підтверджується посвідченням особи з інвалідністю ІІІ групи внаслідок війни серії НОМЕР_2 від 01.11.2019 року.

06.11.2019 року позивач звернувся до третьої особи із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із присвоєнням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини. До заяви позивач додав завірену копію довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією № 375671 (серія 12ААБ) від 01.11.2019 року, завірену копію витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Центрального регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 339 від 09.10.2019 року, копії довідок командира третьої особи про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 350/135/1/2066/пс від 14.07.2015 року та № 350/135/1/2164/пс від 23.07.2015 року, завірену копію паспорта та копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера від 17.08.1999 року.

Комісія відповідача з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, за наслідками розгляду заяви позивача та доданих до неї документів, протоколом № 161 від 22.11.2019 року відмовила позивачеві в призначенні одноразової грошової допомоги. Відмова мотивована положеннями п. 4 ст. 16-3 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 8 Порядку № 975, якими передбачено, що у разі зміни групи інвалідності доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановленні інвалідності. Натомість позивачеві інвалідність встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності.

Не погоджуючись з цим, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Приписами ч. 5 ст. 17 Конституції України обумовлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу".

У відповідності до ч. 2 ст. 41 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно зі ст. 1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

У ст. 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Приписами ч. 4 ст. 16-3 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначено Порядком № 975.

Згідно із п. 8 Порядку № 975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Відповідно до п. 3 Постанови № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Системний аналіз наведених норм доводить, що законодавством України передбачено право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або відсотку втрати працездатності.

В свою чергу, ст. 16 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначає перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, а стаття 16-3 Закону визначає порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Суд звертає увагу, що на момент первинного встановлення позивачу часткової втрати працездатності 01.10.2015 року, ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядок № 975 не містили норми, які б встановлювали строк реалізації права на одноразову грошову допомогу при подальшому встановленні особі інвалідності за наслідками повторного медичного огляду.

В подальшому Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 року № 1774-VIII у ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" п. 4 ст. 16-3 доповнено абзац другий такого змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до матеріалів справи, позивачеві, за наслідками первинного огляду від 01.10.2015 року, встановлено 25% втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. У зв`язку з цим, позивачеві виплачена допомога у сумі 24 115 грн. 00 коп.. Згодом 22.10.2019 року Вінницькою обласною медико-соціальною комісією № 1, за результатами огляду, позивачеві встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.

Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 у справі № 1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

01.01.2017 року набрав чинності Закон України від 06.12.2016 року №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким доповнено ч. 4 ст. 16-3 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" абзацом 2, відповідно до якого у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися, не здійснюється.

Так, в силу ст. 58 Конституції України, норма Закону України від 06.12.2016 року № 1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яка набрала чинності 01.01.2017 року не може розповсюджуватись на спірні правовідносини, а саме встановлення первинної групи інвалідності (після встановлення відсотка втрати працездатності) за часовий проміжок з 2015 по 2019 рік, оскільки це фактично означатиме застосування зворотної дії закону в часі. Застосування даної норми можливе лише у разі повторного встановлення інвалідності для позивача починаючи з 22.10.2019 року і саме з цього моменту слід відраховувати дворічний строк.

Абз. 2 п. 4 ст. 16-3 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не містить часових обмежень для випадків коли після первинного встановлення часткової втрати працездатності особі вперше встановлюється інвалідність. Первинне встановлення інвалідності є окремими випадком, який дає право на виплату окремого виду допомоги - допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності.

Таке обмеження щодо виплати одноразової грошової допомоги поширюється винятково на випадки, коли під час повторного огляду у понад дворічний строк змінилася група інвалідності після первинного встановлення інвалідності, або змінився відсоток ступеня втрати працездатності без встановлення групи інвалідності. Таким чином, вказані випадки є самостійними та не можуть поєднуватися (інакше кажучи, вони поширюються лише на випадки або зміни групи інвалідності, або зміни відсотка ступеня втрати працездатності).

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 року у справі № 120/3358/19-а, від 03.04.2020 року у справі № 640/1596/19.

У даному випадку, йдеться не про виплату такої допомоги у зв`язку із зміною групи інвалідності, а про її призначення і виплату саме у зв`язку із встановленням позивачу групи інвалідності, що є окремою підставою для виплати одноразової грошової допомоги без обмеження будь-якими строками після встановлення відсотку втрати працездатності, тому, посилання відповідача на те, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги з підстав, визначених у п. 4 ст. 16-3 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 8 Порядку № 975, є помилковим.

За таких обставин, оскаржуваним рішенням відбулось порушення приписів чинного законодавства, відповідно позовні вимоги в частині визнання протиправним п. 17 рішення відповідача, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22.11.2019 року № 161 про відмову позивачеві як військовослужбовцю за контрактом, у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням позивачеві вперше при первинному огляді інвалідності ІІІ групи з 22.10.2019 року внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно існування абсолютно протилежних правових позицій Верховного Суду, сформульованих у постановах від 29.04.2020 року у справі № 120/3358/19-а, від 03.04.2020 року у справі № 640/1596/19 та у постанові від 20.02.2020 року у справі № 806/714/18, від 04.03.2020 року у справі № 240/5688/18, від 12.03.2020 року у справі № 280/148/19 відповідно, суд зазначає про необхідність застосування саме останньої правової позиції сформульованої Верховним Судом. Даний висновок також підтверджується листом Міністерства юстиції України «Щодо практики застосування норм права у випадку колізії» № 758-0-2-08-19 від 26.12.2008 року, у якому вказано, що у разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності.

У цьому контексті суд вважає за необхідно роз`яснити, що суд за своєю правовою природою не є законодавчим органом влади, а від так не покликаний створювати норми права. Водночас, він є тим органом, який здійснює тлумачення норм права для правильного та раціонального їх використання та належного регулювання правовідносин. Тож, на переконання суду, зазначені вище положення слід застосовувати й стосовно правових позицій Верховного Суду. Адже останні покликані безумовно враховувати механізм застосування тих чи інших норм права з огляду на існування конкретних правовідносин та життєві обставини. Тож відступлення Верховним Судом від попередній своїх правових висновків є свідченням динамічності процедури регулювання правовідносин з урахуванням певних обставин. Тож керуванням саме останніми правовими позиціями Верховного Суду є пріоритетним та необхідним для вирішення спірних правовідносин у даній справі.

Що стосується вимоги позивача про скасування п. 17 рішення відповідача, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22.11.2019 року № 161 про відмову позивачеві як військовослужбовцю за контрактом, у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням позивачеві вперше при первинному огляді інвалідності ІІІ групи з 22.10.2019 року внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок визнання протиправним акта індивідуальної дії та його скасування у повному обсязі чи частково. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання акта індивідуальної дії протиправним, неминучим є його скасування в повному обсязі чи частково.

З огляду на те, що суд задовольнив позовну вимогу про визнання протиправним п. 17 рішення відповідача, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22.11.2019 року № 161 про відмову позивачеві як військовослужбовцю за контрактом, у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням позивачеві вперше при первинному огляді інвалідності ІІІ групи з 22.10.2019 року внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, відповідно позовні вимоги про скасування п. 17 вказаного рішення також підлягають задоволенню, як похідні.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити та виплати позивачеві як військовослужбовцю за контрактом одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому вперше при первинному огляді інвалідності ІІІ групи з 22.10.2019 року внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2019 року, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку № 975), з урахуванням проведених виплат, суд зазначає наступне.

За змістом ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Водночас суб`єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб`єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Таким чином, суд може прийняти рішення, яким зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень вчинити на користь позивача певні дії, якщо для їх вчинення виконані всі умови, визначені законом.

У своїх рішеннях Європейський суд дійшов висновку, що захист, який пропонується в статті 13, має поширюватись на всі випадки обґрунтованих заяв про порушення прав і свобод, які гарантуються Конвенцією (наприклад, рішення у справі "Класс та інші проти Федеративної Республіки Німеччини")..

В п. 145 рішення від 1511.1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" ЄСПЛ зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 року).

Крім того, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст. 13 Конвенції, Суд вказує на те, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути:

- незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 06.09.2005 року у справі "Гурепка проти України", п. 59);

- спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26 жовтня 2000 року у справі "Кудла проти Польщі", п. 158; рішення від 16.08.2013 року у справі "Гарнага проти України", п. 29).

Отже, "ефективний засіб правового захисту" в розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Водночас винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає зазначеній міжнародній нормі.

З огляду на викладене, враховуючи те, що оскаржуване рішення порушує право позивача, гарантоване ст. 1 Протоколу Першого до Конвенції, з метою забезпечення ефективного поновлення порушених прав позивачки у спірних правовідносинах, суд доходить висновку, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача призначити та виплати позивачеві як військовослужбовцю за контрактом одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому вперше при первинному огляді інвалідності ІІІ групи з 22.10.2019 року внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2019 року, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку № 975), з урахуванням проведених виплат є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи, судом не встановлено, питання про розподіл судових витрат у справі не вирішується.

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі смерті, інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призначені на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року та ст. 2, 6, 73-77, 139, 241, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства оборони України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати пункт 17 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22.11.2019 року № 161 про відмову ОСОБА_1 як військовослужбовцю за контрактом, у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням позивачеві вперше при первинному огляді інвалідності ІІІ групи з 22.10.2019 року внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.

Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплати ОСОБА_1 як військовослужбовцю за контрактом одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому вперше при первинному огляді інвалідності ІІІ групи з 22.10.2019 року внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2019 року, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та в Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі смерті, інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призначені на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року, з урахуванням проведених виплат.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач - Міністерство оборони України (пр-т. Повітрофлотський, б. 6, м. Київ, 03168)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 )

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 29.05.2020 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна