Справа № 640/2843/20
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2020-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2020 року м. Київ № 640/2843/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особаДніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління у м. Києві Акціонерне товариство «Укрсиббанк»
провизнання протиправними та скасування постанов.,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася з позовом до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ (далі по тексту - відповідач), третя особа - Акціонерне товариство «Укрсиббанк» про:

- визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Нікітіної М.О. від 19.09.2019р. про відкриття виконавчого провадження №60109312 з виконання постанови №56489440 виданої 17.09.2019 року Дніпровським районним відділом ДВС у м. Києві про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору в розмірі 170 872, 30 грн;

- визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Нікітіної М.О. від 19.09.2019р. про відкриття виконавчого провадження №60109219 з виконання постанови №56489440 виданої 17.09.2019року Дніпровським районним відділом ДВС у м. Київ про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 369,00 грн.

- визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Нікітіної М.О. від 17.09.2019р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору в розмірі 170 872, 30 грн.

- визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Нікітіної М.О. від 17.09.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 369,00 грн.

Ухвалою суду від 20.02.2020 р. відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку визначеному статтями 268-271, 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю постанов, оскільки виконавчий документ на підставі заяви стягувача повернуто йому без подальшого виконання, а тому фактичного виконання рішення не відбулося, тобто не було підстав для стягнення виконавчого збору та виконавчих витрат у виконавчому провадженні.

Відповідач відзиву на позов та витребовувані копії матеріалів виконавчого провадження до суду в зазначений строк не надав.

28.05.2020 року, у зв`язку з тим, що у судове засідання позивач, відповідач не прибули належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд, відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, прийшов до висновку за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

17 вересня 2019 року головним державним Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Нікітіною М.О. у ВП №56489440 прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі заяви від 11 вересня 2019 року.

17 вересня 2019 року головним державним Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Нікітіною М.О. прийнято постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 170 872,30 грн. та постанову про стягнення з боржника виконавчих витрат виконавчого провадження у розмірі 369,00 грн.

19 вересня 2019 року державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження №60109312 на виконання постанови №56489440 від 17.09.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 170 872,3 грн.

19 вересня 2019 року державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження №60109219 на виконання постанови №56489440 від 17.09.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 369, 00грн.

Не погоджуючись з оскаржуваними постановами, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Преамбулою Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. № 1404-VІІІ (далі по тексту - Закон) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною 3 статті 18 Закону, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 63 Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Пунктами 1,3 частини 1, частини 4 статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Частинами 1 і 2 статті 27 Закону (в редакції чинній на час винесення спірних рішень) передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Відповідно пункту 8 розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція), стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Зокрема, п.1 ч.1 Закону передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Частиною 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Як вбачається судом з матеріалів справи головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Нікітіною М.О. за заявою стягувача про прийняття виконавчого документа до виконання виніс постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «УкрСибБанк» боргу у розмірі 33 575,27 доларів США, пеню 19 906, 74 грн., та судовий збір у розмірі 5 919, 17 грн.

В ході вчинення виконавчих дій щодо виконання виконавчого листа у справі № 755/113/16-ц на адресу відділу надійшла заява від представника стягувача про повернення без виконання виконавчого документа стягувачу.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесена постанова від 17.09.2019року про повернення виконавчого документа стягувачу, а також постанова від цього ж числа про стягнення виконавчого збору та стягнення з боржника витрат виконавчого провадження 17.09.2019 року та відкрито виконавчі провадження з виконання постанов.

Провівши системний аналіз статті 27, 39, 40 Закону, суд приходить до висновку, що у разі повернення виконавчого документу, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного дня з дня повернення виконавчого документа виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Суд зазначає, що виконавче провадження було відкрито 01.06.2018року, тобто за попередньою редакцією статті 27, відповідно до якої виконавчий збір стягувався за фактично виконане рішення суду, однак оскаржувані постанови та інші виконавчі дії відбувалися вже в період дії редакції від 03.07.2018р. Закону (редакція набрала чинності 22.08.2018р. відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень Закону України № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання») (далі по тексту - Закон № 2475 - VIII.)

Відповідно до даної редакції виконавчий збір стягується у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Щодо посилання позивача стосовно того, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) суд зазначає що даної норми на момент відкриття виконавчого провадження в Законі України «Про виконавче провадження» не було, даний пункт статті був внесений лише зі змінами 03.07.2018 року. А тому дане посилання є безпідставним.

Крім того, суд не враховує висновки, що зазначені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020р. у справі № 2540/3203/18, оскільки оскаржуване рішення в даній справі прийнято в момент дії попередньої редакції ч.2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, постанова про повернення виконавчого документа стягувачу прийнята 03 серпня 2018 року, тоді як нова редакція закону набрала чинності 22.08.2018року.

Також, статтею 8 Конституції України проголошено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Відповідно до ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Оскільки дія попередньої редакції на момент прийняття оскаржуваного рішення вже не діяла відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 2475-VIII, її як підставою для прийняття рішення.

З урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що оскаржувані постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору є законними, обґрунтованими та такими, що прийняті в межах повноважень та у спосіб визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Стосовно позовної вимоги про стягнення витрат на виконавче провадження у розмірі 390,00грн., суд зазначає наступне:

Відповідно до статті 42 Закону України "Про виконавче провадження" кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження (частина друга статті 42).

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті (частина третя статті 42).

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2830/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016р. за № 1300/29430, затверджені Види та розміри витрат виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 1 до видів витрат виконавчого провадження відноситься, зокрема:

Виготовлення документів виконавчого провадження:

- папір; копіювання, друк документів; канцтовари.

- пересилання документів виконавчого провадження:

конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку.

Плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII "Про виконавче провадження" плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

Інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.

Розділом II визначені розміри витрат виконавчого провадження.

Так, відповідно до пункту 1 розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 1, 3, 6, 7, 10 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до вартості товарів і послуг, зазначеної у відповідних договорах.

Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 2, 4 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються згідно з тарифами Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" (пункт 2).

Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пункті 9 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до встановленого Міністерством юстиції України розміру оплати (пункт 5).

У зв`язку з цим, суд зазначає, що сумнівів стосовно понесення державним виконавцем витрат при здійсненні виконавчих дій немає, однак, у відповідності з вимогами статей 72 - 77 Кодексу адміністративного судочинства України розмір понесених витрат має бути підтверджений відповідними доказами.

Відповідач, в свою чергу, не підтвердив жодним доказом розмір витрат у сумі 369,00 грн.

За таких обставин, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині, а тому постанови державного виконавця щодо стягнення витрат виконавчого провадження підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору з Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві. у розмірі 1681,60 грн., (мінімальний розмір судового збору, щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень майнового характеру становить 840,80 грн. та розмір судового збору, щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень немайнового характеру становить 840,80 грн.)

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Нікітіної М.О. від 19.09.2019р. про відкриття виконавчого провадження №60109219 з виконання постанови №56489440 виданої 17.09.2019року Дніпровським районним відділом ДВС у м. Київ про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 369,00 грн.

Визнати протиправною та скасування постанови державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Нікітіної М.О. від 17.09.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 369,00 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Присудити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) здійснені нею документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1681,60 грн. (одна тисяча шістсот вісімдесят одна гривня, 60 коп.) з бюджетних асигнувань Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (02094, м. Київ, вул. Краківська 20, ).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені положеннями ст. 255, ч. 1 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 6 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому ст.ст. 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Відповідно до п.3 Розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з мето ю запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя В.В. Амельохін