Справа № 160/1747/20
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2020-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2020 року Справа № 160/1747/20
13 лютого 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю Виробнича Фірма "Дніпротехнобуд" звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просить суд:
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що податкове повідомлення №002971422 від 07.02.2018 року є протиправним, складеним без урахування фактичних обставин справи та такими, що підлягають скасуванню, оскільки прийняте на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки від 31.07.2017 №5704/10/04-36-14-09-16. Вказує, що висновок акту перевірки про заниження ТОВ ВФ «Дніпротехнобуд» податку на прибуток за 2014 рік к сумі 90 510,00 грн, є невірним, оскільки він ґрунтується на припущеннях, а не на достовірних даних. Зазначає, що взаємовідносини між ТОВ ВФ «Дніпротехнобуд» та ТОВ «Контакт-Плюс» і ТОВ «Прайд Союз» у 2014 році склались таким чином, що підприємство позивача здійснило тільки безготівкові оплати на вище вказані підприємства, але первинні документи, які б підтверджували фактичність виконання робі/послуг під час складання податкової звітності за 2014 рік, позивачем не було отримано, і тому, відповідно до норм чинного законодавства, при фор муванні фінансових результатів за 2014 рік, а саме до рядка 04 «Декларації з податку на прибуток», не було враховано вартість «товарів/робіт/послуг від ТОВ «Контакт-Плюс» та ТОВ «Прайд Союз» за 2014 рік, що нібито було надано зазначеним підприємствами ТОВ ВФ «Дніпротехнобуд». Сума витрат 3142680 грн. (рядок 04) «Декларації з податку на прибуток підприємств за 2014 рік» складається з витрат, що сформовані в результаті господарських операцій з на ступними контрагентами - 8 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області, ТОВ «Баланс-Клуб», ПАО «ІнГОК», ТОВ «ІНСАЙТ», ТОВ «Інтернаціональні телекомунікації», ТОВ «КОНСТРАКШН МАШИНЕРИ», ТОВ «КоТріс», ДП «Криворізький ЕТЦ», ПП «Крістон», ПП «Оргтехцентр», Почтамт № 68, ТОВ «Редакція газети «Все про бухгалтерський облік», ТОВ «ТД Рокада», ПП «Террастрой-Д», ПП «Техноцентр Маяк», ТОВ «Укрспецтехника ТДС», ПрАТ «Фарлеп-Інвест», ТОВ «Центр сертифікації ключів «УКРАЇНА», ТОВ «САБС», ФОП ОСОБА_1 , ТОВ «ЗВКФ «ДАЯНА». Позивач зазначає, що всі господарські операції, які вчинялися між позивачем та його контрагентами у період, що перевірявся, є реальними, підтверджуються первинними документами.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.02.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідачем 25.02.2020 року отримано копію ухвали суду про відкриття спрощеного позовного провадження в даній адміністративній справі та копію позову разом із копіями доданих до нього документів.
05.03.2020 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив щодо заявлених позовних вимог, в якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову.
У наданому відзиві на адміністративний позов зазначено, що відповідачем була проведена перевірка позивача в ході якої встановлені порушення вимог діючого законодавства. За наслідками встановлених порушень відповідачем складено акт перевірки та винесено оскаржуване податкове повідомлення - рішення. Відповідач вважає податкове повідомлення - рішення правомірним, та таким, що винесене відповідно до вимог діючого законодавства, у зв`язку з чим, підстави для його скасування відсутні.
10 березня 2020 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в яких підтримано позицію, вкладену в позовній заяві.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.
За результатами перевірки складено акт від 19.01.2018 року № 1722/04-36-14-22/32756607, у висновку якого зазначено про встановлення порушень:
-п.п.138.1.1 п.138.1, п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 (зі змінами та доповненнями) (в редакції, що діяла на момент вчинення правопорушення), в результаті чого занижено податок на прибуток за 2014 рік у сумі 90 510 грн.:
-п. 185.1 ст. 185, п. 198.3 ст. 198, п. 201.1, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість у сумі 86 234 грн., в тому числі:
- лютий 2014 року - 14 800 грн;
- березень 2014 року - 34 767 грн;
- липень 2014 року - 36 667 грн.
Правомірність вищенаведеного податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області є предметом даної адміністративної справи.
Як вбачається з акту перевірки від 19.01.2018 року № 1722/04-36-14-22/32756607, основними порушеннями вказано формування податкового кредиту від контрагента по податковим накладним, в яких сума податку на додану вартість не перевищує 10 тисяч гривень. Тобто, податковий орган прийшов до висновку, що податкові накладні були виписані постачальниками зметою приховування номенклатури поставлених товарів (послуг) та оформлення нереальних господарських операцій з контрагентами-постачальниками ТОВ «Контакт-Плюс» та ТОВ «Прайд Союз» з постачання товарів/робіт/послуг і неправомірно складені первинні документи, інформація з яких перенесена до облікових регістрів всупереч норм частини першої ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.п. 2.1 і 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.
Вказані висновки сформовані відповідачем шляхом аналізу податкової звітності з ПДВ ТОВ ВФ «Дніпротехнобуд» на підставі підсистеми «Перегляд результатів співставлення» АІС «Податковий блок».
Так, у вищезазначеному акті перевірки від 19.01.2018 року № 1722/04-36-14-22/32756607 зазначено, що в порушення підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, в редакції, що діяла де 01.01.2015, підприємством неправомірно завищено задекларовані показники у рядку 4 «Витрати», що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування» всього у сумі 502 833,30 грн. за 2014 рік, тобто в частині відображення вартості отриманих товарів/робіт/послуг від ТОВ «Контакт-Плюс» та ТОВ «Прайд Союз» за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі по тексту - Податковий кодекс України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла до 01.01.2015 року) витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).
Згідно з підпунктом 14.1.228 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодеку України (в редакції, що діяла до 01.01.2015 року) собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу III цього Кодексу - витрати, що прямо пов`язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу.
Пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла до 01.01.2015 року) витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла до 01.01.2015) витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.
Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон) бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до частини 1 статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 (далі по тексту - Наказ № 88).
Відповідно до пункту 1.2 Наказу № 88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.2.1 Наказу № 88).
Згідно з пунктом 2.4 Наказу № 88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.
Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв`язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.
Сама по собі наявність первинних документів (актів надання послуг та податкових накладних) не може бути єдиною і достатньою підставою для підтвердження правомірності формування податкового кредиту, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій, а також не доведення факту дійсного руху активів та товару між учасниками відповідних операцій.
Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням наведеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися де уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Отже, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Відповідно до Декларації з податку на прибуток підприємств за 2014 рік ТОВ ВФ «Дніпротехнобуд (рядок 04) сума витрат підприємства становить 3142680 грн.
На думку відповідача, до зазначеної суми 3142680 грн підприємство позивача включило вартість отриманих товарів/робіт/послуг від ТОВ «Контакт-Плюс» та ТОВ «Прайд Союз» за 2014 рік.
Так, по взаємовідносинах між ТОВ ВФ «Дніпротехнобуд» та ТОВ «Контакт-Плюс» і ТОВ «Пращ Союз» в 2014 році підприємство позивача здійснило безготівкові оплати на вище вказані підприємства. При цьому, первинні документи, які б підтверджували фактичність виконання робіт/послуг під час складання податкової звітності за 2014 рік, позивачем отримано не було, а тому, відповідно до норм чинного законодавства, при формуванні фінансових результатів за 2014 рік, а саме до рядка 04 «Декларації з податку на прибуток», не було враховано вартість «товарів/робіт/послуг від ТОВ «Контакт-Плюс» та ТОВ «Прайд Союз» за 2014 рік.
Як вбачається з матеріалів справи, сума витрат у розмірі 3142680 грн. (рядок 04) Декларації з податку на прибуток підприємств за 2014 рік ТОВ ВФ «Дніпротехнобуд» складається з витрат, що сформовані в результаті господарських операцій з на ступними контрагентами:
- ПАО «ІнГОК» (код ЄЛРПОУ 00190905), сума витрат без ПДВ - 130 046,25 грн;
- ФОП ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), сума витрат без ПДВ - 203 015,98 грн;
Складені за результатами господарських операцій між підприємством позивача та вищезазначеними ко нтрагентами, документи (договори, податкові накладні, рахунки, акти виконаних робіт та ін ші), копії яких знаходяться в матеріалах справи, підтверджують вищевказані витрати, відповідають зазначеним у Законі України від 16.07.1999 року № 996-ХІУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", із змінами та доповненнями вимогам, які пред`являються ним до оформ лення первинних документів, тобто відповідають діючому законодавству України і укладені у відповідності до норм ст. 203 ЦК України.
Відповідно до ст.42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями
Відповідно до Національного класифікатора України, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 26 грудня 2005р. №375 із змінами та доповненнями, економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів, послуг), який здійснюється з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів, тощо.
Господарські операції поставки товарів не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачанні або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідно господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів складських приміщень і транспортних засобів.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митні декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України.
Враховуючи наведене, відображенню у бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.
Суд також звертає увагу, що законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливі допущення порушення законодавства іншими юридичними особами - підприємствами контрагентами, на господарюючих суб`єктів не покладається обов`язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків. Виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов`язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів. Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов`язання по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативи наслідки саме щодо цієї особи.
Юридична відповідальність кожного платника податків, відповідно до ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб`єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим.
У листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 р. №742/11/13-11 зазначено, що оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Не є обов`язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов`язані визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом мі» попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, про доведеність позивачем отримання товару та послуг у своїй господарській діяльності, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами. При цьому, твердження відповідача про врахування у податковій декларації з податку на прибуток підприємств за 2014 рік операцій, щодо яких наявний факт відсутності реального вчиненні господарських операцій є безпідставними.
Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позивач має та надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності свідчать про факт вчинення господарських операцій, натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки з урахуванням закріпленої в ст.204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину, а також враховуючи вимоги ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, за якою обов`язок доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на такого суб`єкта, контролюючий орган мав надати суду належні, достовірні та беззаперечні докази своїх тверджень про те, що задекларований позивачем податковий кредит за господарською операцією з придбання товарів сформовано безпідставно за господарськими операціями, які в реальності не виконувались.
Вказаний висновок відповідає позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 27.03.2018 року по справі № 816/809/17, який відповідно до вимог ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" враховується судом при вирішенні даної справи.
З урахуванням досліджених судом первинних документів, які у їх сукупності свідчать про фактичний рух активів із урахуванням ділової мети такого руху у межах господарської діяльності підприємства, та враховуючи висновки податкового органу, викладені в акті перевірки, надані сторонами докази, а також принцип індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, згідно якого негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на податковий кредит або на бюджетне відшкодування, можуть бути застосовані саме до такого платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи (позивача), та добросовісність платника податків, а також достовірність задекларованих таким платником даних податкового обліку, що презюмується податковим законодавством, зокрема, за умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими платником податків правомірно (обґрунтовано), суд приходить до висновку, що позивачем підтверджено реальність проведених операцій, отже, збільшення відповідачем суми грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 113 137,50 грн (за податковими зобовязаннями - 90 510,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - розмірі 22 627,5 грн) є безпідставним.
Відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень, не виконано покладеного на нього обов`язку щодо доказування правомірності прийняття оскаржуваного рішення, а тому суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.
Частиною 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник