Справа № 520/1171/2020
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2020-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 р. Справа № 520/1171/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Сіренко О.І. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 06.03.20 року по справі № 520/1171/2020

за позовом ОСОБА_1

до Біловодського районного військового комісаріату Міністерства оборони України

про визнання бездіяльності посадових осіб та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Біловодського районного військового комісаріату Міністерства оборони України, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 13.12.2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що Біловодський районний військовий комісаріат Міністерства оборони України станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу ОСОБА_1 не провів з позивачем розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні відпустки, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Біловодського районного військового комісаріату Міністерства оборони України визнання бездіяльності посадових осіб та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Біловодського районного військового комісаріату Міністерства оборони України, щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 13.12.2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Зобов`язано Біловодський районний військовий комісаріат Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 13.12.2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча гривень) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Біловодського районного військового комісаріату Міністерства оборони України.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення в частині розподілу судових витрат на правничу допомогу та прийняти в цій частині нове, яким стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 2600 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, в апеляційній скарзі позивач зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Позивач зауважує, що всі витрати, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

До правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Так, позивач зауважує, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших вилів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час на виконання доручення.

Таким чином, усі ці витрати повинні перебувати у безпосередньому причинному зв`язку із наданням правової допомоги у конкретній справі, а їх розмір повинен бути розумним.

Відповідачем надано до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача в якому зазначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконаний відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідач вважає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Так, представник відповідача у відзиві зазначає, що Біловодський РВК не визнає позов в повному обсязі так як, підготовка позови не потребувала проведення аналізу доказової бази, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що гонорар є розумним та враховує витрачений адвокатом час.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивача, ОСОБА_1 , 14.12.2016 на підставі укладеного контракту було прийнято на військову службу та зараховано до особового складу військової частини НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 , згідно запису у військовому квитку серії НОМЕР_3 виданого Яворівським військовим комісаріатом Львівської області 07.02.2017 року, копія якого міститься у матеріалах справи.

22.05.2017 року позивача було виключено зі списків військової частини НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_4 та переведено до Біловодського районного військового комісаріату та 23.05.2017 року зараховано до списків особового складу згідно наказу №70.

Позивач приймав безпосередню участь в антитерористичній операції з 23.05.2017року по 20.08.2017рік, з 01.09.2017року по 18.02.2018 рік зв`язку з чим отримав статус та посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_5 від 04 жовтня 2018 року, виданого Управлінням персоналу штабу військовою частиною НОМЕР_6 (далі - посвідчення УБД).

Отже, з моменту отримання посвідчення учасника бойових дій серія, тобто з 04.10.2018року позивач набув право на пільги та соціальні гарантії як учасник бойових дій.

У продовж проходження військової служби з 2018 року по 13.12.2019 року у зв`язку з дією особливого періоду, Позивач не мав змоги скористатися зазначеною додатковою відпусткою із збереженням заробітної плати.

Таким чином, за час військової служби Позивач додаткову пільгову відпустку учасника бойових дій не використовував.

Наказом військового комісара Біловодського районного військового комісаріату по стройовій частині від 13.12.2019 року позивача, ОСОБА_1 , знято з усіх видів забезпечення та виключено зі списків особової військової частини з 13.12.2019 року.

Згідно змісту витягу з наказу відповідач, відповідно до Наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 та Наказу Міністра оборони України від 10.02.2016року №67 під час звільнення позивача провів з останнім розрахунок, а саме виплатив премію за період по 13 грудня 2019року в розмірі 130%, надбавку за особливості проходження служби 65%, надбавки за вислугу років.

Під час звільнення з військової служби позивач звертався до відповідача та зазначав, що у зв`язку з настанням особливого періоду не мав змоги скористатися щорічною додатковою відпусткою із збереженням заробітної плати за 2019 рік, натомість Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, встановлено можливість виплати грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки.

Відповідач відмовив у виплаті грошової компенсації.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з наявністю аналогічної зразкової справи, рішення якої є обов`язковим для застосування судами нижчих інстанцій, відсутні заявлені стороною позивача витрати на надання професійної правничої допомоги у заявленому розмірі.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції що розмір гонорару визначений стороною є завищеним, з наступних підстав.

Відповідно до ст.16 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Порядок і умови надання правової допомоги, права й обов`язки адвокатів та інших фахівців у галузі права, які беруть участь в адміністративному процесі і надають правову допомогу, визначаються положеннями Кодексу адміністративного судочинства України та іншими законами.

За змістом п. 1 ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно зі ч. ч. 3, 4 ст. 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Виходячи зі змісту вказаних норм, слід дійти висновку, що подання заяви та відповідних доказів має певні строкові обмеження, а саме така заява подається: 1) до закінчення судових дебатів у справі; 2) або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови надання стороною відповідної заяви про це до закінчення судових дебатів.

При цьому, приписами цієї норми не встановлено вимог до форми такої заяви (усна чи письмова).

Положеннями ст. 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відповідно до ст. 30 цього Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що рішення ухвалене на користь сторони, яка користувалася послугами адвоката, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати сторони були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Згідно із п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16».

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Як вбачається з матеріалів справи, що 16.01.2020 року між позивачем (Замовник) та Адвокатським об`єднанням "Адвокатська компанія "Ульянов Бізнес Лойерс" (Виконавчець) укладено Договір б/н про надання правової допомоги (далі - Договір) (а.с. 20). За умовами укладеного договору з урахуванням заявленої проблеми (порушення трудового законодавства, соціального і правового захисту, ОСОБА_1 , як ветерана війни та колишнього військовослужбовця з боку військових посадових осіб військової частини Біловодського районного військового комісаріату Міністерства оборони України, а саме: протиправна бездіяльність військових посадових осіб військової частини щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 13.12.2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби та відповідно до Рекомендацій щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару (затвердженого рішенням Ради адвокатів Харківської області від 21.03.2018року №17) запланували провести наступні види робіт, заходів та дії за вартістю згідно рекомендацій Ради Адвокатів Харківської області: надання усної консультації з вивченням документів, укладання договору про надання правової допомоги, підготовка аналітичної довідки щодо судової практики - 100,00 грн., складання позовної заяви - 2000,00 грн., складання відповіді на відзив -400,0 грн.

Згідно акту виконаних робіт від 28.01.2020 року за договором №б/н, Адвокатське об`єднання надало позивачу правничу допомогу в межах укладеного Договору, а саме: 1) надання усної консультації з вивченням документів, укладання договору про надання правової допомоги, підготовка аналітичної довідки щодо судової практики - 100,00 грн.; 2) складання позовної заяви до Харківського окружного адміністративного суду - 2000,00 грн., складання відповіді на відзив -400,0 грн. Загальна вартість виконаних робіт становить 3000,00 грн. (з урахуванням ПДВ - 500,0 грн.)

З копії наданого рахунку на оплату № 12 від 16.01.2020 року вбачається, що за надання правової допомоги ОСОБА_1 підтверджено нарахування позивачу за надані послуги 3000,0 грн. (а.с. 33).

З наданої копії платіжного доручення № 541725 SB від 28.01.2020 р. вбачається, що позивачем сплачено 3000 грн. за надання правової допомоги (а.с. 40).

Крім того, матеріали справи також містять копію квитанції "ПриватБанк" №0.0..1 від 22.01.2020 року також на суму 3000,0 грн. (а.с. 35).

Так, з акту виконаних робіт від 28.01.2020 року дійсно вбачається складання відповіді на відзив, який оцінено адвокатом у 400,00 грн.

Проте, дійсно як вірно встановив суду першої інстанції, станом на час розгляду справи судом першої інстанції матеріали справи не містили відповіді на відзив.

Так, колегія суддів дослідивши доводи апеляційної скарги позивача вбачає, що апелянт просить стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 2600 грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Біловодського районного військового комісаріату Міністерства оборони України.

Таким чином, враховуючи наявність документального підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та як наслідок, необхідність її задоволення.

Наведене узгоджується із правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду викладеною у постанові від 27.06.2018 року по справі № 826/1216/16, а також Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 23.05.2018 року по справі №820/2262/17 та від 31.07.2018 року по справі №820/4263/17.

Водночас, для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що позов позивача підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Закону № 5076-VI. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи відповідача, розрахунки наданих послуг, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, колегія суддів приходить до висновку щодо задоволення апеляційної скарги позивача.

Таким чином, аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції зменшуючи розмір судових витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача, зробив передчасні висновки.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2020 року по справі № 520/1171/2020, в частині стягнення на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 1000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Біловодського районного військового комісаріату Міністерства оборони України прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 2600 (дві тисячі шістьсот гривень) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Біловодського районного військового комісаріату Міністерства оборони України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2020 по справі № 520/1171/2020 - скасувати в частині стягнення на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 1000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Біловодського районного військового комісаріату Міністерства оборони України.

Прийняти в цій частині постанову, якою позов задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_7 ; АДРЕСА_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 2600 (дві тисячі шістьсот гривень) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Біловодського районного військового комісаріату Міністерства оборони України (вул. Виноградна, буд. 10, смт. Біловодськ, Луганська область, 92800; ).

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2020 року по справі 520/1171/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) О.І. Сіренко В.А. Калиновський