Справа № 440/5187/19
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2020-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 р.Справа № 440/5187/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.02.2020 року, (головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, повний текст складено 17.02.20 року) по справі № 440/5187/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.11.273-5133-1616.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.02.2020 відмовлено в задоволенні позову.

Позивач, не погодившись із рішенням суду, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, не повне з`ясування обставин справи, просила його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов.

В обґрунтування вимог зазначила про не врахування судом, що база оподаткування податковим органом визначена не вірно, без урахування пп. "б" п. 266.4.1 ст. 266 ПК України визначено об`єкт оподаткування ( загальна площа житлового будинку, для обчислення податку , має обчислюватися з 484, 6 кв.м. а не 613,3 кв.м.) ; також не враховано, що у власності позивача перебуває декілька об`єктів нерухомості, а саме житловий будинок та квартира, а тому база оподаткування об`єктів житлової нерухомості має бути зменшена на 180 кв.м. Відповідачем не надано розрахунок податкового зобов`язання, у зв`язку з чим неможливо встановити ставку податку, що застосовувалася податковим органом, який об`єкт було оподатковано, та яка площа нерухомого об`єкта враховувалася відповідачем при винесенні податкового повідомлення-рішення.

Крім того, позивач зазначила, що судом першої інстанції не встановлено обставини оприлюднення рішення Недогарківської сільської ради "Про затвердження місцевих податків і зборів на території Недогарківської сільської ради на 2018 рік" від 29.06.2017.

Головне управління ДПС у Полтавській області (далі - відповідач) не надало відзив на апеляційну скаргу.

Позивач до суду не з`явилася , надала заяву з проханням розглядати справу за її відстутності.

25.05.2020 від Головного управління ДПС у Полтавській області до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211, якою на території України установлено карантин.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та від 16.03.2020 № 215 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211" не припинено роботу органів державної влади як судів, так і центральних, місцевих органів виконавчої влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, а лише переведено останніх на особливий режим роботи, рекомендовано забезпечити організацію позмінної роботи працівників, а за технічної можливості - також роботи в режимі реального часу через Інтернет, у зв`язку з чим відповідач зобов`язаний організувати свою роботу таким чином, щоб забезпечити виконання покладених на нього повноважень.

Отже, відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та від 16.03.2020 № 215 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211" відповідач як орган державної влади, зобов`язаний організувати свою роботу таким чином, щоб забезпечити виконання покладених на нього повноважень, а відтак, посилання на постанову Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211, як на підставу для відкладення судового засідання, є неприйнятним.

Колегія суддів зазначає, що явка відповідача в судове засідання судом обов`язковою не визнавалася, Головне управління ДПС у Полтавській області не було позбавлене права подати додатково письмові пояснення по суті справи або повідомити про наявність інших доказів правомірності своїх дій, які не були раніше подані до суду, якщо б вважали це за необхідне.

Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, враховуючи можливість розгляду справи без надання усних пояснень представником Головного управління ДПС у Полтавській області, з метою дотримання строку розгляду справи, встановленого ст. 309 КАС України, колегія суддів зазначає, що причини, викладені в клопотанні, не є поважними для відкладення розгляду справи за клопотанням суб`єкта владних повноважень, та вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 (до шлюбне прізвище ОСОБА_2 , згідно свідоцтва про шлюб від 17.04.2010, актовий запис № 152) з 29.07.2009 до 02.01.2019 є власником житлового будинку, з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 613,3 кв.м, згідно свідоцтва про право власності від 29.07.2009, виданого Недогарівською сільською радою Кременчуцького району, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 41-47).

З 02.01.2019 до 22.04.2019 позивачка, є власником житлового будинку, загальною площею 484, 6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. (а.с.9 -11,41)

Головним управлінням ДПС у Полтавській області відповідно до пп.266.7.2 п.266.7 статті 266 Податкового кодексу України та на підставі отриманої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно платнику ОСОБА_1 нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік у розмірі 36 416,58 грн, згідно податкового повідомлення-рішення № 0-1616 від 13.11.2019 (а.с. 6).

Підставою для нарахування податку слугувало наявність у власності позивача об`єкта оподаткування-житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 613,3 кв.м., згідно розрахунку.

Позивач, вважаючи податкове повідомлення - рішення відповідача протиправним, звернулася до суду за захистом своїх прав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у 2018 р. позивач була власником житлового будинку загальною площею 613,3 кв. м., тому відповідачем вірно визначено базу оподаткування, а також правомірно збільшено позивачу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 25 000,00 грн.

Колегія суддів, не погоджується з висновками суду та зазначає наступне.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платниками податку є фізичні особи, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової нерухомості, в тому числі його частка. ( пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України )

Згідно до пп. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України ( в редакції що діяла на час виникнення спірних правовідносин) базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Згідно пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним плавним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) періоду, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до пп. «ґ» п. 266.7.1 ст. 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку, зокрема, за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у 2018 р. ОСОБА_1 була власником житлового будинку, загальною площею 613,3 кв.м., що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно.

Відповідачем визначено розмір податкового зобов`язання для позивача за 12 місяців 2018 р., з урахуванням загальної площі житлового будинку 613,3 кв.м., без застосування пільги у вигляді зменшення бази оподаткування відповідно до пп. "б" п.п.266.4.1 п. 264 ст.266 ПК України (зменшення на 120 кв.м.)., із застосуванням ставки податку -18,62 грн., що підтверджується розрахунком, наданим до суду першої інстанції (а.с. 33).

Також в розрахунку зазначено дату реєстрації права власності (14.08.2009) та дату припинення реєстрації права власності (31.12.2999), що не відповідає відомостям, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Колегія суддів, зазначає, що оскільки податковим органом нараховано податок лише за один об`єкт нерухомості, отже сума податку, мала бути розрахована відповідно до пп. "б" п. 266.4.1 ст. 266 ПК України, згідно якого база оподаткування зменшується для житлового будинку незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів, а тому база оподаткування (загальна площа житлового будинку) складає 493,3 кв.м (613,3 кв.м - 120 кв.м), а не 613,3 кв.м, як визначено податковим органом.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач, станом на 2018 мала у власності квартиру, загальною площею 33,1 кв.м., за адресою АДРЕСА_2 , згідно договору дарування від 01.03.2017, засвідченому нотаріально. (а.с.79)

Відповідачем не надано доказів, врахування одночасного перебування у власності платника податку квартири та житлового будинку, для визначення суми податку, та не можливості зменшення бази оподаткування на 180 кв.м. відповідно до пп."в" пп.266.4.1 п.266.4 ст.266 ПК України.

Судом першої інстанції вищенаведене враховано не було, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає , що податковим органом не вірно визначено суму податку на нерухоме майно, не вірно визначено базу оподаткування, а саме загальну площу житлового будинку, не застосовано пільги щодо зменшення (120 кв.м. або 180 кв.м.), а отже податкове повідомлення- рішення, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік у розмірі 36 416,58 грн. - підлягає скасуванню, а позов задоволенню.

Щодо доводів апеляційної скарги про не з`ясування судом правомірності застосування податку, розмір якого встановлено Рішенням двадцятої сесії сьомого скликання Недогарківської сільської ради Полтавської області "Про затвердження місцевих податків і зборів на території Недогарківської сільської ради на 2018 рік та наступні податкові роки» № б/н від 29.06.2017 , колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 8 ПК України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно з пп. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 ПК України до місцевих податків належать податок на майно.

Відповідно до п. 10.3 ст. 10 ПК України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно з пп. 12.1.2 п. 12.1 ст. 12 ПК України Верховна Рада України встановлює на території України загальнодержавні податки та збори і визначає перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції, зокрема сільських рад .

Відповідно до п.12.3 ст. 12 ПК України сільські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Згідно з пп. 12.3.4. п. 12.3 ст. 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до п. 12.5. ст.12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 цієї статті.

Рішенням двадцятої сесії сьомого скликання Недогарківської сільської ради Полтавської області "Про затвердження місцевих податків і зборів на території Недогарківської сільської ради на 2018 рік та наступні податкові роки» № б/н від 29.06.2017 на 2018 рік встановлена ставка податку для об`єктів житлової нерухомості у розмірі 0,5 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (календарного) року за 1 кв.м.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" встановлено у 2018 році мінімальну заробітну плату з 1 січня - 3723 грн.

Отже, ставка податку складає 18,615 грн. за 1 кв.м. (0,5 х 3723), яка і була застосована відповідачем.

Рішення Недогарківської сільської ради від 29.06.2017 ( згідно п. 5) вступає в силу з 01.01.2018, та оприлюднене на офіційному сайті Недогарківської сільської ради, а отже підлягає застосуванню.

Доводи апелянта про те, що загальна площа будинку в 2018р. складала 484,6 кв.м. з посиланням на інформаційну довідка видану ПП " Бюро послуг та консультацій" від 05.10.2018 та технічний паспорт від 05.09.2018, колегія суддів вважає необгрунтованими з наступних підстав.(а.с.60,64)

Як зазначено вище, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону №1952-IV державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону №1952-IV записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

Відповідно до інформації з Державного реєстру прав позивач з 29.07.2009 була власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 613,3 кв.м (а.с. 44).

Реєстрацію змін щодо загальної площі житлового будинку з 613,3 кв.м на 484.6 кв.м проведено в 2019 році, проте в 2018 році позивач була власником житлового будинку, загальною площею 613,3 кв.м., що підтвержується Державним реєстром речових прав на нерухоме майно.

Отже інформаційна довідка видана приватним підприємством " Бюро послуг та консультацій" та технічний паспорт не є правовстановлюючими документами, а тому не є належними доказами в підтвердження доводів позивача про перебування у її власності житлового будинку площею 484,6 кв.м. в 2018р.

Зазначені обставини свідчать про необґрунтованість доводів позивача щодо не врахування судом зазначених доказів.

За таких обставин, підстави для врахування у звітному 2018 році змін щодо загальної площі будинку, які відбулися у 2019 році, у контролюючого органу відсутні.

Згідно зі статтею 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно, у ході розгляду спору, може бути, як підтверджено дійсність сум, визначених платнику податку таким рішенням, так і встановлено незаконність рішення суб`єкта владних повноважень.

Наслідком встановлення судом відповідності чи невідповідності рішення суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства є визнання такого акта законним або протиправним, при умові, якщо є можливість ідентифікувати, виокремити та назвати таку невідповідність чи відповідність. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину, пункт, речення рішення або рішення в частині нарахування певної суми окремого виду податку чи збору, накладення штрафних (фінансових) санкцій в якійсь сумі.

Обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування всіх обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами КАС України

Відповідно до ч.2 с. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Колегія суддів наголошує, що суд повинен надати належну правову оцінку доводам сторін, якими вони мотивують свою правову позицію у справі, оцінити представлені учасниками провадження докази у сукупності та взаємозв`язку за правилами статті 90 КАС України.

У даному випадку, апеляційний суд констатуючи невірне нарахування платнику податку податкових зобов`язань, визначених податковим повідомленням-рішенням від 13.11.2019 №0-1616 виходить з того, що суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість цього інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 17.03.2020 по справі № 820/11123/15.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що податкове повідомлення-рішення відповідача від 13.11.2-5133-1616 підлягає скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення з вищенаведених підстав підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. ч. 3,6 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд ухвалить нове рішення , він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Колегія суддів зазначає, що позивачем понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позову та апеляційної скарги, що підтверджується квитанціями № 7 від 19.12.2019 р. на суму 768,40 грн. та № 1 від 20.02.2020 на суму 1261,30 грн.

Відповідно до пп.2 п. 3 ст. 4 закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги підлягав сплаті судовий збір у розмірі 1152,60 грн., а не 1261,30 грн, як сплачено позивачем.

Враховуючи, що за наслідками апеляційного розгляду справи позовні вимоги фізичної особи задоволено, на користь позивача полягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 1921,00 грн.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.02.2020 року по справі № 440/5187/19 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 13.11.2019 № 0-1616.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області(, вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36014) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 01.06.2020 року