Справа № 160/2795/20
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2020-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2020 року Справа № 160/2795/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду 12.03.2020 надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:
1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській щодо не зарахування до його загального трудового стажу періодів роботи:
- з 20.11.1978 по 05.12.1980 період строкової служби в лавах Радянської армії;
- з 05.06.1988 по 10.03.1993 на посаді слюсаря по ремонту автомобілів та керівником з виконання робіт на будівництві об`єктів в Кооперативі «Експрес» з побутового обслуговування населення п. Таромське;
- з 21.03.1993 по 17.03.1997 на посаді заступника директора по будівництву в Приватній фірмі «АПЕКС»;
- з 01.04.1997 по 09.12.1999 на посаді вантажника у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Бюро ЛТД»;
- з 01.09.2004 по 30.09.2004 в якості приватного підприємця;
- з 23.04.2007 по 29.07.2008 на посаді охоронця служби охорони в ТОВ «Приват-Агро»;
- з 01.06.2009 по 11.12.2009 на посаді контролера на контрольно-пропускному пункті у відділі пожежно - сторожевої охорони ЗАТ «Кондитерська фабрика А.В.К. Дніпропетровськ»;
- з 02.11.2010 по 29.06.2016 на посаді контролера другого класу в окремій воєнізованій команді Державного підприємства «Дніпровський електровозобудівний завод»;
2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської ласті включити до загального трудового стажу вказані періоди роботи та служби в армії;
3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області призначити пенсію за віком з 29 жовтня 2019 року.
В обґрунтування позову зазначив, що має достатній та необхідний стаж роботи, що дає йому право на отримання пенсії за віком у відповідності до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому відмова відповідача у призначенні такої пенсії у зв`язку з неможливістю зарахування вказаних періодів роботи до страхового стажу за формальних підстав є незмістовною, оскільки у трудовій книжці щодо вказаних періодів роботи наявні усі необхідні записи, які є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу. За викладених обставин просить задовольнити позов.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.03.2020 року позовну заяву залишено без руху і надано строк для усунення недоліків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.04.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Тією ж ухвалою суду відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.
Відповідач скористався наданим правом і надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на те, що оскаржені періоди роботи позивача на відповідних посадах не можуть бути враховані до загального страхового стажу у зв`язку з наявністю у його трудовій книзі напроти вказаних записів певних недоліків (запис про звільнення засвідчений печаткою підприємства, яку не можливо прочитати; на даті звільнення відсутнє посилання на відповідну статтю, пункт закону). Також зазначено, що до заяви про призначення пенсії позивачем не додано військовий квиток, що і слугувало підставою для не зарахування вказаного періоду до його страхового стажу.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із таких міркувань.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 27.01.2020 року звернувся до Пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Листом «Про відмову в призначенні пенсії» від 10.02.2020 року № 1242/03.05.17 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності у нього необхідного страхового стажу (26 років). При цьому, у листі зазначено, що періоди роботи з 05.06.1988 по 10.03.1993 року, з 21.03.1993 по 17.03.1997 року, з 01.04.1997 по 09.12.1999 року не зараховані до страхового стажу позивача у зв`язку з наявністю у трудовій книжці напроти вказаних записів певних недоліків (запис про звільнення засвідчений печаткою підприємства, яку не можливо прочитати; на даті звільнення відсутнє посилання на відповідну статтю, пункт закону). Щодо періодів роботи з 01.01.2003 року по 30.09.2003 року та з 01.09.2004 року по 11.09.2014 року відповідач зазначив, що вони не зараховані до трудового стажу позивача у зв`язку з перебуванням на загальній системі оподаткування без сплати податків.
Вважаючи вказану відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду із цим позовом. При цьому, у позовній заяві позивач погоджується з Пенсійним органом в частині не зарахування до загального трудового стажу періоду роботи з 01.01.2003 року по 30.09.2003 року та з 01.10.2004 року по 22.04.2007 року, а також зазначає, що вищевказане рішення відповідача не містить посилань щодо не зарахування до його загального трудового стажу періоду проходження військової служби з 20.11.1978 по 05.12.1980 року.
При вирішенні спору суд виходить із того, що відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV(надалі - Закон №1058-IV) законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Згідно із ст.24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ч. І ст.26 №1058-IV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.
Як вже встановлено судом, досягнувши 60 річного віку, позивач звернувся до Пенсійного органу із заявою про призначенні пенсії за віком відповідно до вимог Закону №1058-IV.
Проте, відповідачем відмовлено позивачу у призначенні такої пенсії з огляду на те, що періоди роботи останнього з 05.06.1988 по 10.03.1993 року, з 21.03.1993 по 17.03.1997 року, з 01.04.1997 по 09.12.1999 року, 01.01.2003 року по 30.09.2003 року та з 01.09.2004 року по 11.09.2014 року не зараховані до страхового стажу у зв`язку з наявністю у трудовій книжці напроти вказаних записів певних недоліків (запис про звільнення засвідчений печаткою підприємства, яку не можливо прочитати; на даті звільнення відсутнє посилання на відповідну статтю, пункт закону) та у зв`язку з перебуванням на загальній системі оподаткування без сплати податків у зв`язку з перебуванням на загальній системі оподаткування без сплати податків, а відтак загальний страхований страж позивача складає 21 рік 06 місяців та 07 днів, що є недостатнім для призначення пенсії на пільгових умовах.
Надаючи оцінку вказаним доводам Пенсійного органу суд входить із того, що відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» трудова книжка є основним документом, що підтверджує загальний стаж роботи. Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Постановою Кабінету Міністрів України.
Так, пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року № 637, передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Тобто, відповідно до вказаних приписів законодавства, обов`язок щодо підтвердження трудового стажу на підставі відповідних довідок, покладається на особу, яке звертається із заявою про призначення пенсії, у разу відсутності у неї (особи) трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи.
Суд, досліджуючи копію трудової книжки позивача відмічає, що напроти періодів його роботи з 05.06.1988 по 10.03.1993 року, з 21.03.1993 по 17.03.1997 року, з 01.04.1997 по 09.12.1999 року наявні усі необхідні записи, які є належними та допустимими доказами підтвердження страхового стажу.
Окрім того, судом із наданих до суду матеріалів встановлено, що у листі відповідача «Про відмову в призначенні пенсії», не зазначено про неврахування періоду проходження військової служби з 20.11.1978 по 05.12.1980 період до загального страхового стажу позивача. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що до заяви про призначення пенсії позивачем не додано військовий квиток.
З цього приводу суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», абз.2 п.1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» - час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Судом встановлено, що позивач на момент призову до армії працював у Дніпропетровському коксохімічному заводу імені Калініна, а тому період проходження строкової військової служби позивача за період з 20.11.1978 по 05.12.1980 року має бути включений до страхового стажу позивача.
Щодо періодів з 01.01.2003 року по 30.09.2003 року та з 01.09.2004 року по 11.09.2014 року, визначені у листі відповідача «про відмову в призначенні пенсії» від 10.02.2020 року, як такі, що не зараховані до страхового стажу позивача у зв`язку з перебуванням на загальній системі оподаткування без сплати податків.
Позивач не оспорює дії Пенсійного органу з приводу не зарахування до страхового стажу періоду з 01.01.2003 року по 30.09.2003 року та з 01.10.2004 року по 22.04.2007 року, проте зазначає, що період з 01.09.2004 по 30.09.2004, з 23.04.2007 по 29.07.2008, з 01.06.2009 по 11.12.2009 та з 02.11.2010 по 29.06.2016 все ж підлягають зарахуванню до його страхового стажу.
Досліджуючи протокол пенсії позивача, відповідно до якого останньому зараховано до страхового стажу 21 роки 6 місяців та 7 днів, суд зазначає, що до його складу (стажу) увійшли періоди з 23.04.2007 по 29.07.2008, з 01.06.2009 по 11.12.2009 та з 02.11.2010 по 29.06.2016, а тому у задоволенні цих вимог слід відмовити.
У той же час, відповідно до довідки, наявної у матеріалах справи, позивач перебуваючи у статусі приватного підприємця, сплачував єдиний внесок, у тому числі за період з 01.09.2004 по 30.09.2004 року, що спростовую доводи відповідача у цій частині.
Відповідно, вказаний період підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача, а тому у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити.
Пунктом 1 частини 1 ст. 45 Закону № 1058-ІV визначено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
За таких обставин, враховуючи, що наявними у матеріалах справи підтверджено право позивача на отримання пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 30.10.2019 року, враховуючи, що його звернення відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Згідно із статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягає відшкодуванню понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській щодо не зарахування періоду роботи ОСОБА_1 з 20.11.1978 по 05.12.1980 року, з 05.06.1988 по 10.03.1993 року, з 21.03.1993 по 17.03.1997 року, з 01.04.1997 по 09.12.1999 року, з 01.09.2004 по 30.09.2004 року до загального страхового стажу.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області зарахувати періоди роботи з 20.11.1978 по 05.12.1980 року, з 05.06.1988 по 10.03.1993 року, з 21.03.1993 по 17.03.1997 року, з 01.04.1997 по 09.12.1999 року, з 01.09.2004 по 30.09.2004 року до загального страхового стажу ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та нарахувати з 30.10.2019 року ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до вимог Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням періодів роботи з 20.11.1978 по 05.12.1980 року, з 05.06.1988 по 10.03.1993 року, з 21.03.1993 по 17.03.1997 року, з 01.04.1997 по 09.12.1999 року, з 01.09.2004 по 30.09.2004 року.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна