Справа № 727/2274/20
Суддя: Семенко О. В.
Дата ухвалення: 2020-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 727/2274/20
Провадження № 2-а/727/46/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2020 року м.Чернівці

Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:

головуючого судді Семенко О.В.

секретар судових засідань Дутчак А.І.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Шевченківського районного суду м.Чернівці в порядку ст.286 КАС України адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до старшого інспектора ВБДР УПП в Чернівецькій області капітана поліції Грицюка Івана Миколайовича про визнання незаконною та скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

11 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до старшого інспектора ВБДР УПП в Чернівецькій області капітана поліції Грицюка І.М. про визнання незаконною та скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що 03.03.2020 року старшим інспектором ВБДР УПП в Чернівецькій області капітаном поліції Грицюком І.М. винесено постанову серії ДПО 18 №724472 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КпАП України та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн. за те, що 03.03.2020 року о 16-20 год. він здійснив зупинку в місці посадки, висадки пасажирів громадського транспорту, чим порушив п. 15.9 «е» ПДР України.

Вважає, що дії інспектора є протиправними, а постанову незаконною, винесену з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

В своєму позові вказав, що 03.03.2020 року о 16 год. він прийшов до автомобіля ВАЗ 1118 д.н. НОМЕР_1 , який стояв на зупинці громадського транспорту по вул.Головній, 102 м. Чернівці. Автомобіль перебував в несправному стані. На зупинці автомобіль залишив його знайомий, який в той день керував автомобілем. Коли він усував несправності автомобіля, до нього підійшов інспектор поліції та попросив пред`явити документи, посвідчення водія та страховий поліс, що він і зробив. Після працівник поліції повідомив, що зараз буде винесена постанова за порушення правил дорожнього руху. Зазначає, що інспектор ознайомив його з процесуальними правами передбаченими ст.268 КУпАП та надав на його прохання аркуш паперу для написання пояснень. Коли він написав пояснення відносно даної ситуації та покликав поліцейського інспектора Грицюка для ознайомлення, останній ознайомив його із складеною постановою про притягнення до адміністративної відповідальності. Зазначає, що інспектором поліції не були враховані його пояснення, не надані докази щодо вчинення правопорушення, не допитані свідки, не з`ясовані всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Просив суд визнати протиправними дії інспектора ВБДР УПП в Чернівецькій області капітана поліції Грицюка Івана Миколайовича та скасувати постанову серії ДПО 18 №724472 від 03.03.2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КпАП України.

Згідно ст.286 ч.1 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

12 березня 2020 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Чернівці по справі відкрито провадження в порядку ст.286 КАС України, призначено справу до розгляду та надано відповідачу строк для подачі відзиву на адміністративний позов.

Представник відповідача надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого позов не визнав та зазначив, що інспектором ВБДР УПП в Чернівецькій області Грицюком І.М. 03.03.2020 року винесена постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КпАП України, а саме за порушення п. 15.9 е ПДР України. Інспектор діяв відповідно до закону. Твердження позивача спростовуються відео з нагрудної камери поліцейського, де зафіксовано і безпосередньо факт правопорушення, так і процес розгляду справи, протягом якого поліцейський роз`яснив правопорушнику процесуальні права. Просить суд критично оцінити твердження позивача про те, що порушення Правил дорожнього руху вчинила інша особа, а також до технічної несправності автомобіля. Зокрема позивач не повідомив, хто саме перебував за кермом транспортного засобу, а лише обмежився твердженням про те, що це його знайомий. Також за умови технічної несправності автомобіля, позивач, як водій повинен був дотриматися вимог п.п. 9.9., 9.11 ПДР України. Зазначені умови не були виконані, інших доказів, які б підтверджували невинність позивача у вчиненні правопорушення, останній не надав. Вважає, що інспектор діях в межах закону, процедура та порядок складання адміністративних матеріалів були дотримані. Просить в задоволенні позову відмовити.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення аналогічні викладеним в позові. Просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився повторно, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, про поважність причин неявки суд не повідомив.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу без представника відповідача на підставі наявних у ній матеріалів.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позовну заяву необхідно задовольнити, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч.1 ст.3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом п.1-2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Судом встановлено, що постановою серії ДПО18 №724472 від 03.03.2020 року, яка винесена старшим інспектором ВБДР УПП в Чернівецькій області капітаном поліції Грицюком Іваном Миколайовичем позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КпАП України та накладено адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн. за те, що 03.03.2020 року о 16-20 год. ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом ВАЗ 2118 номерний знак НОМЕР_1 порушив Правила дорожнього руху, а саме здійснив зупинку в місці посадки, висадки пасажирів громадського транспорту, чим порушив п. 15.9 ПДР України (а.с.6).

Позивач ОСОБА_1 являється власником транспортно засобу ВАЗ 111830, номер шасі НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.7).

Згідно зі ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадській порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності із законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 Кодексу).

Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Виносячи оскаржувану постанову, відповідач не дотримався вимог статей 251, 254, 283 КУпАП і прийняв не обґрунтоване рішення (постанову), зміст якого викликав сумніву у його достовірності, неупередженості, добросовісності та розсудливості.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.2, 4 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Крім того, наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, п. 4 якої визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Також визначено, що постанова виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Зокрема щодо самого факту вчинення позивачем порушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, слід зазначити наступне.

Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування , проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Згідно п.15.9 ПДР України, зупинка забороняється: а) на залізничних переїздах; б) на трамвайних коліях (крім випадків, обумовлених п. 15.8 ПДР); в) на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, а також у тунелях; г) на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі; ґ) на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга; д) у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м; е) ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків; є) ближче 10 м від позначеного місця виконання дорожніх робіт і в зоні їх виконання, де це створить перешкоди технологічним транспортним засобам, що працюють; ж) у місцях, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився; з) у місцях, де транспортний засіб закриває від інших водіїв сигнали світлофора або дорожні знаки; и) ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Однак, в постанові серії ДПО18 №724472 від 03.03.2020 року, яка винесена старшим інспектором ВБДР УПП в Чернівецькій області капітаном поліції Грицюком Іваном Миколайовичем, не вказано яку саме частину пункту п.15.9 ПДР порушив позивач ОСОБА_1 , оскільки вказано тільки, що він порушив п.15.9 ПДР, без зазначення літери.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з наданої відповідачем копії відеозапису з нагрудної камери поліцейського, який містить фіксацію процесуальної послідовності винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення, вбачається, що під час розгляду справи позивач неодноразово зазначав, що він не керував транспортним засобом та не залишав його з порушенням ПДР, а лише прийшов забрати автомобіль. Крім цього, позивач бажав надати письмові пояснення, про що заявляв неодноразово, однак таке клопотання інспектором поліції безпідставно відхилено.

Крім цього, сам відеозапис не містить жодних зафіксованих обставин та доказів вчинення правопорушення ОСОБА_1 А також, не прилучено письмові пояснення свідка водія тролейбуса на якого неодноразово вказує при розмові інспектор поліції. Інших доказів суду не надано.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Втім, відповідачем, всупереч вимог ст. 251 КУпАП, до матеріалів справи не додано жодного належного та беззаперечного доказу на підтвердження факту керування Позивачем транспортним засобом та здійснення саме ним забороненої зупинки, у зв`язку з чим спростувати пояснення позивача немає можливості.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

Таким чином, інспектор поліції в порушення вказаних вище вимог чинного законодавства виніс постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

Як передбачено ч.1 ст.3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом п.1-2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 КУпАП. В ньому повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказати мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Частиною 1 статті 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування (ч. 4 ст. 73 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною ст.6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб`єкта владних повноважень в силу приписів статті 77 КАС України покладається обов`язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову.

Докази, надані відповідачем по справі, мають бути належним чином досліджені із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження правомірності складання оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП.

Виходячи з наведеного, дослідивши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні в судовому засіданні обставин справи, досліджених доказів, в їх сукупності, керуючись принципом верховенства права, суд прийшов до висновку, що постанова по справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам КУпАП. При розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП. Вина позивача у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, не доведена.

Відповідно до ст.286 КАСУ, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та можливість їх задоволення.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.19 Конституції України, ст.ст.33, 245, 251, 252, 254, 258, 268, 279, 280, 283, 287 КУпАП, ст.ст.5, 6, 9, 10, 11, 12, 72, 77, 241-246, 257-263, 286 ч.4, 295 КАС України, ч.1 п.15 п.п.15.5 розділу VІІ Перехідних положень КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до старшого інспектора ВБДР УПП в Чернівецькій області капітана поліції Грицюка Івана Миколайовича про визнання незаконною та скасування постанови серії ДПО 18 №724472 від 03.03.2020 року, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КпАП України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн., задовольнити.

Скасувати постанову серії ДПО 18 №724472 від 03.03.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень.

Закрити справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.122 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м.Чернівці шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Роз`яснити сторонам, що відповідно до пункту 3 розділу VІ «Прикінцевих положень КАС України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк на апеляційне оскарження рішення продовжуються на строк дії такого карантину.

СУДДЯ О.В.Семенко