Справа № 120/582/20-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2020-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 червня 2020 р. Справа № 120/582/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

У Вінницький окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі - відповідач). У позовній заяві позивачка просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 08.11.2019 № 2-21052/15-19-СГ про відмову у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки за кадастровим номером :02:001:0227, для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, площею 2,0 га на території Людавської сільської ради Жмеринського району Вінницької області (за межами населеного пункту) та передання земельної ділянки у власність;

- зобов`язати відповідача затвердити технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки за кадастровим номером :02:001:0227, для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, площею 2,0 га на території Людавської сільської ради Жмеринського району Вінницької області (за межами населеного пункту) та передання земельної ділянки у власність;

- стягнути із відповідача моральну шкоду в сумі 20000 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначила, що на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02.07.2019 по справі № 120/1346/19-а відповідачем 21.08.2019 прийнято наказ № 2-14038/15-19-СГ, яким надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, площею 2,0 га на території Людавської сільської ради Жмеринського району Вінницької області (за межами населеного пункту).

Позивачка вказала, що після виготовлення документації із землеустрою, земельна ділянка була поділена, та створена нова земельна ділянка, якій присвоєно кадастровий номер :02:001:0227, після чого відповідна документація була подана на затвердження до відповідача.

Наказом відповідача від 08.11.2019 № 2-21052/15-19-СГ відмовлено у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, розташованої на території Людавської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, площею 2,0 га, кадастровий номер :02:001:0227, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та надання її у власність, оскільки порушена процедура безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, визначена ст. 118 Земельного кодексу України.

Також відповідач зазначив, що одержання безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної форми власності здійснюється лише за проектом землеустрою щодо її відведення за рішенням відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Позивачка вважає, що застосовані в наказі від 08.11.2019 № 2-21052/15-19-СГ підстави для відмови у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки суперечать нормам земельного законодавства та не узгоджуються із висновками та мотивами рішень Вінницького окружного адміністративного суду від 27.12.2018 по справі № 120/4438/18, від 02.07.2019 по справі № 120/1346/19. Тому, просить скасувати спірний наказ та зобов`язати відповідача прийняти чітко визначене судом рішення, з метою повного захисту її прав та запобігання подальшому їх порушенню.

Ухвалою від 17.02.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

28.02.2020 до суду надійшла заява позивачки про усунення, вказаних в ухвалі від 17.02.2020, недоліків.

Ухвалою від 04.03.2020 відкрито провадження у цій справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Цією ж ухвалою надано відповідачу 15-денний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Також витребувано за ініціативою суду у відповідача належним чином засвідчені копії клопотання позивачки із додатками до нього та наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 08.11.2019 № 2-21052/15-19-СГ про відмову у затвердженні технічної документації із землеустрою.

18.03.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Мотивуючи відзив відповідач зазначає, що на виконання рішення суду по справі № 120/1346/19 щодо позивачки прийнято наказ від 21.08.2019 № 2-14038/15-19сг «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою». В жовтні 2019 позивачка звернулася до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області про затвердження технічної документації та надання земельної ділянки у власність, однак наказом від 08.11.2019 № 2-21052/15-19-сг "Про відмову у наданні у власність", позивачці відмовлено у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, у зв`язку із порушенням процедури безоплатної приватизації земельної ділянки, визначеної ст. 118 Земельного кодексу України.

Відповідач звертає увагу на те, що предметом розгляду справи № 120/1346/19 не було питання зміни цільового призначення земельної ділянки за технічною документацією щодо поділу та об`єднання земельної ділянки.

Крім того відповідач зазначає, що земельна ділянка кадастровий номер :02:001:0197 (частину з якої розміром 2,0 га виділила позивачка, шляхом виготовлення технічної документації щодо поділу та об`єднання земельних ділянок) згідно технічної документації із землеустрою, площею 8,0 га перебуває у державній власності, з видом угіддя - пасовище, а тому за документацією із землеустрою мало визначатись нове цільове призначення новоствореної земельної ділянки на підставі проекту землеустрою, а не технічної документації щодо поділу земельної ділянки.

Щодо стягнення моральної шкоди відповідач зазначив, що згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Разом з тим, позивачка у позовній заяві не зазначила, які саме страждання були їй заподіяні, та не навела належних доказів таких страждань. Крім того відповідач зазначив, що спричинення моральної шкоди та розмір можливого відшкодування має визначити спеціальна експертиза, однак висновку відповідної експертизи чи клопотання про її проведення позивачкою до суду не подано.

Ухвалою від 04.03.2020 позивачці встановлено 3-денний строк для подання відповіді на відзив на позовну заяву в порядку ст. 163 КАС України.

Однак, своїм правом на подання відповіді на відзив на позовну заяву у строк передбачений ухвалою від 04.03.2020 позивачка не скористалася. Оскільки, вказаний строк закінчився ще до набрання чинності Законом від 30.03.2020 № 540-IX, норми закону щодо продовження строку на подання відповіді на відзив у справі, яка розглядається не застосовуються.

Ухвалою від 06.05.2020 за ініціативи суду витребувано додаткові докази.

12.05.2020 та 22.05.2020 на адресу суду надійшли витребувані ухвалою від 06.05.2020 докази.

14.05.2020 представником позивача подано клопотання про приєднання до матеріалів справи практики Верховного Суду щодо застосування норм земельного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

08.10.2018 позивачка звернулась із клопотанням до відповідача про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 гектари на території Людавської сільської ради Жмеринського району Вінницької області (за межами населеного пункту), кадастровий номер :02:001:0197 (загальна площа земельної ділянки 8,0 га) (землі запасу).

Наказом відповідача від 13.11.2018 № 2-15259/15-18-СГ позивачці відмовлено у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, оскільки нормами ст. 116, 118 Земельного Кодексу України не передбачено безоплатної приватизації земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, а також враховуючи відсутність згідно ст. 56 Закону України «Про землеустрій» згоди власника земельної ділянки, для земель державної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на поділ чи об`єднання земельних ділянок користувачем.

Не погоджуючись з такою відмовою позивачка звернулась до суду із адміністративним позовом.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 27.12.2018 по справі № 120/4438/18 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ від 13.11.2018 № 2-15259/15-18-СГ та зобов`язано ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 гектари на території Людавської сільської ради Жмеринського району Вінницької області (за межами населеного пункту) з урахуванням висновків суду викладених в мотивувальній частині судового рішення та прийняти рішення з урахуванням вимог ч. 7 ст. 118 Земельного Кодексу України.

У вказаному рішенні суд дійшов висновку, що передумовою для відведення громадянину у власність земельної ділянки, яка утворюється в результаті поділу раніше сформованої земельної ділянки, що перебуває у державній власності, є затверджена у встановленому порядку технічна документація із землеустрою щодо поділу такої раніше сформованої земельної ділянки. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номеру.

Оскільки, земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номеру, то формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Не погодившись із рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу у якій зазначила, що у суду були всі правові підстави задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, внаслідок чого просила змінити рішення суду першої інстанції.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27.12.2018 - без змін.

На виконання рішення по справі № 120/4438/18 відповідачем повторно розглянуто клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 гектари на території Людавської сільської ради Жмеринського району Вінницької області (за межами населеного пункту), кадастровий номер :02:001:0197 та прийняло рішення у формі наказу № 2-4820/15-19-СГ від 12.04.2019 про відмову в наданні дозволу.

Відмова мотивована тим, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0197 є зарезервованою для надання у власність учасникам антитерористичної операції та членам родин загиблих із їх числа, відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 04.04.2019 № 141.

Не погоджуючись з такою відмовою позивачка звернулась до суду із адміністративним позовом.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02.07.2019 по справі № 120/1346/19 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 12.04.2019 № 2-4820/15-19-СГ, яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 га на території Людавської сільської ради, Жмеринського району, Вінницької області (за межами населеного пункту) та зобов`язано ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 га на території Людавської сільської ради Жмеринського району Вінницької області (за межами населеного пункту).

Підставою для повного задоволення позову стала відсутність наміру суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством, з урахуванням позиції суду, викладеної у справі № 120/4438/18-а, оскільки відповідач повторно надав позивачці відмову з підстав, не визначених частиною 7 статті 118 ЗК України, приписи вказаного судового рішення проігнорував.

Рішення суду від 02.07.2019 по справі № 120/1346/19 набрало законної сили 12.08.2019.

На виконання рішення по справі № 120/1346/19 відповідачем 21.12.2019 прийнято наказ № 2-14038/15-19-сг «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», яким надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок площею 2,0 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення, на території Людавської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення - 01.03) (а.с.20).

04.09.2019 позивачка уклала договір № 250/19 з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 з метою розробки технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок на території Людавської сільської ради, Жмеринського району, Вінницької області.

Згідно технічної документації земельна ділянка кадастровий номер :02:001:0197 була поділена та створено нову земельну ділянку, якій присвоєно кадастровий номер :02:001:0227 та внесено до Державного земельного кадастру (а.с.18-19).

З метою затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, позивачка 10.10.2019 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням (а.с. 51).

Наказом відповідача від 08.11.2019 № 2-21052/15-19-СГ "Про відмову у наданні у власність" відмовлено у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, розташованої на території Людавської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, площею 2,0 га, кадастровий номер :02:001:0227, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та надання її у власність, оскільки порушена процедура безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, визначена ст. 118 Земельного кодексу України.

Також відповідач зазначив, що одержання безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної форми власності здійснюється лише за проектом землеустрою щодо її відведення за рішенням відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування (а.с.20, 54).

Не погоджуючись із наказом від 08.11.2019 № 2-21052/15-19-СГ, позивачка звернулася до суду із цим позовом з метою визнання його протиправним та скасування.

Надаючи правову оцінку наказу від 08.11.2019 № 2-21052/15-19-СГ, суд зазначає наступне.

Коло обставин які входять у предмет доказування у цій справі визначається в першу чергу обставинами, що стали підставою для прийняття рішення (спірного наказу) та наведені безпосередньо у наказі (висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 17.12.2018 справа № 509/4156/15). Разом із цим, підставою для задоволення позовної вимоги про зобов`язання відповідача прийняти чітко визначене судом рішення про зобов`язання затвердити технічну документацію із землеустрою та передати земельну ділянку за кадастровим номером :02:001:0227 у власність, є дотримання усіх умов для прийняття такого рішення суб`єктом владних повноважень.

Оцінюючи правомірність оскаржуваного наказу, суд враховує, що підставою для відмови позивачці у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки відповідачем вказано, те що одержання безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної форми власності здійснюється лише за проектом землеустрою щодо її відведення за рішенням відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Відтак, визначальним питанням цього спору є можливість передання у власність особі земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки, адже відповідач вважає, що вирішення такого питання є можливим лише за проектом землеустрою щодо її відведення.

Тому, при оцінці правомірності наказу судом враховується, що суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України від 25.10.2001 № 2768-III (далі - ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III), Законом України «Про землеустрій» від 22.05.2003 № 858-IV (далі - Закон від 22.05.2003 № 858-IV) та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Статтею 79-1 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок здійснюється:

- у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

- шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок;

- шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

- шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом;

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Із аналізу вищенаведених норм видно, що формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою, крім випадків, формування їх шляхом поділу чи об`єднання із раніше сформованих ділянок, що, в свою чергу, здійснюється за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Відповідно до ст. 1 Закону від 22.05.2003 № 858-IV: технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування;

проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом.

Згідно ст. 25 Закону від 22.05.2003 № 858-IV видами документації із землеустрою, зокрема є зокрема: технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Таким чином, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок є різними за своєю суттю документами із землеустрою, не є тотожними за процедурою виконання цієї документації.

Тобто, згідно з Земельним кодексом України способами формування земельної ділянки, є, у порядку відведення земельної ділянки із земель державної, комунальної власності (за відсутності на даній частині земної поверхні сформованих та зареєстрованих земельних ділянок), шляхом поділу раніше сформованої земельної ділянки. На одній частині земної поверхні неможливим є існування двох одночасно зареєстрованих земельних ділянок, координати яких перетинаються, адже ч. 2 ст. 79 ЗК України встановлює, що право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий шар.

Отже, надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. Натомість, коли йдеться про формування земельної ділянки з частини вже сформованого земельного масиву, що має кадастровий номер, її відведення відбувається на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки (мотиви суду узгоджуються із висновком Верховного Суду викладеному у постанові від 04.05.2020 справа № 802/1539/17-а).

Тому, підстави для прийняття оскаржуваного наказу від 08.11.2019 № 2-21052/15-19-СГ суперечать вказаним вище нормам Земельного кодексу України, а тому наказ є протиправним та підлягає скасуванню.

Аргументи відповідача суд вважає безпідставним ще й враховуючи мотиви рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27.12.2018 по справі № 120/4438/18, яке набрало законної сили 05.03.2019. Приймаючи рішення суд дійшов висновку, що передумовою для відведення громадянину у власність земельної ділянки, яка утворюється в результаті поділу раніше сформованої земельної ділянки, що перебуває у державній власності, є затверджена у встановленому порядку технічна документація із землеустрою щодо поділу такої раніше сформованої земельної ділянки. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номеру.

Оскільки, земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номеру, то формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Таким чином, підстава відмови, зазначена у наказі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 08.11.2019 № 2-21052/15-19-СГ, суперечить нормам Земельного кодексу України.

Щодо посилання відповідача у наказі від 08.11.2019 № 2-21052/15-19-СГ на те, що ОСОБА_1 наказом ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 21.08.2019№ 2-14038/15-19-сг було надано дозвіл лише на поділ земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення, суд зазначає наступне.

На виконання рішення по справі № 120/1346/19 відповідачем 21.12.2019 видано наказ № 2-14038/15-19-сг «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», яким надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок площею 2,0 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення, на території Людавської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення - 01.03).

Також відповідач зобов`язав відділ у Жмеринському районі Головного управління при надходженні технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок площею 2,0 га ОСОБА_1 забезпечити погодження документації та зареєструвати земельну ділянку в Державному земельному кадастрі (а.с.20).

З матеріалів справи встановлено, що на підставі технічної документації державним кадастровим реєстратором проведено державну реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі та визначено її кадастровий номер. Підтверджується державна реєстрація земельної ділянки витягом із Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 05.09.2019 № НВ-019: земельна ділянка площею 2,0 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства (01.03), кадастровий номер :02:001:0227 (а.с.52).

Тому твердження відповідача про те, що ним було надано лише дозвіл на поділ земельної ділянки оцінюються судом критично, оскільки наказом від 21.12.2019№ 2-14038/15-19-сг ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області надало ОСОБА_1 дозвіл на розроблення технічної документації та зобов`язало відділ у Жмеринському районі погодити документацію та зареєструвати земельну ділянку у Державному земельному кадастрі.

Щодо аргументів відзиву відповідача про те, що земельна ділянка кадастровий номер :02:001:0197 (частину з якої розміром 2,0 га виділила позивачка, шляхом виготовлення технічної документації щодо поділу та об`єднання земельних ділянок) згідно технічної документації із землеустрою, площею 8,0 га перебуває у державній власності, з видом угіддя - пасовище, а тому за документацією із землеустрою мало визначатись нове цільове призначення новоствореної земельної ділянки на підставі проекту землеустрою, а не технічної документації щодо поділу земельної ділянки, то суд зазначає таке.

Як встановлено судом із наявної у справі інформаційної довідки із Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 09.02.2020, на підставі замовленої позивачкою та розробленої ФОП ОСОБА_3 Технічної документації, бажана для позивачки земельна ділянка із кадастровим номером :02:001:0227 є сформованою та зареєстрованою як окремий об`єкт земельних правовідносин. У Державному земельному кадастрі цільове призначення цієї земельної ділянки зазначено 01.03 «для ведення особистого селянського господарства». Відтак є помилковими твердження відповідача, що на момент прийняття спірного наказу земельна ділянка за своїм правовим режимом належала до земель пасовища.

З огляду на викладене суд доходить висновку, про задоволення позовної вимоги щодо визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 08.11.2019 № 2-21052/15-19-СГ "Про відмову у наданні у власність" яким відмовлено у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки за кадастровим номером :02:001:0227, для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, площею 2,0 га на території Людавської сільської ради Жмеринського району Вінницької області (за межами населеного пункту) та передання земельної ділянки у власність.

При досліджені спростованих вище аргументів відповідача, що не зазначені в оскаржуваному наказі, однак вказані у поданому до суду відзиві, суд додатково звертає увагу, що відповідно до п. 3. ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Обґрунтованість рішення суб`єкта владних повноважень полягає в дослідженні усіх обставин, що є істотними у процесі його прийняття, аналізі таких обставин та їх правової оцінки. Усі мотиви якими керується суб`єкт у процесі оцінки та аналізу обставин повинні бути чітко та повно відображені у рішенні. В такий спосіб зацікавленій особі створюються гарантії того, що навіть у випадку якщо рішення прийнято не на її користь, вона зможе оскаржити його, та обґрунтувати свою незгоду із одним чи декількома аргументами які чітко зазначені в рішенні.

Висновок узгоджується із нормами абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України, в силу яких суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Тому, для висновків суду про правомірність чи неправомірність спірного наказу визначальними є ті підстави, які застосовані відповідачем у процесі прийняття індивідуального акта, а не ті, які в подальшому були ним виявлені для доведення правомірності ("виправдання") свого наказу.

Однак у контексті обставин цієї справи, оцінка наведених у відзиві доводів відповідача є важливою виходячи із того, що правові висновки суду будуть обов`язковими для відповідача при повторному розгляді клопотання позивачки, адже суд не вбачає підстав для задоволення позову у спосіб зобов`язання відповідача прийняти чітке рішення про затвердження технічної документації та передання земельної ділянки у власність позивачки. При цьому, приймаючи рішення щодо позовної вимоги зобов`язального характері суд керується такими мотивами.

В силу вимог п. п. 4, 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення: про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд (ч. 4 ст. 245 КАС України).

Судом встановлено, що спір між сторонами у справі виник в процесі прийняття рішення за результатом розгляду клопотання позивачки від 10.10.2019 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок з метою передання у власність земельної ділянки, розташованої на території Людавської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, площею 2,0 га, кадастровий номер :02:001:0227. Відтак, з метою обрання правильного способу захисту прав позивачки, суду необхідно перевірити дотримання умов для прийняття позитивного для ОСОБА_1 рішення.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовано ст. 118 ЗК України.

Норми статті 118 ЗК України поширюються як на випадки безоплатної приватизації земельних ділянок на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки так і на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, адже окремої процедури для безоплатної приватизації землі на підставі технічної документації Земельним кодексом України не встановлено. Як зазначалося вище, позивачка виявила намір отримати у власність земельну ділянку за рахунок уже сформованої ділянки, тому належним документом із землеустрою у спірних правовідносинах є технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Відповідно до норм ч. 2 ст. 186 ЗК України, виготовлена технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок погоджується органами передбаченими статтею 122 Кодексу.

Технічна документація на замовлення позивачки розроблена на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 21.08.2019 № 2-14038/15-19-сг яким надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки. Крім цього Наказом від 21.08.2019 № 2-14038/15-19-сг, вирішено Відділу у Жмеринському районі Головного управління при надходженні технічної документації щодо поділу та об`єднання земельної ділянки площею 2.00 га гр. ОСОБА_1 забезпечити в установленому законодавством порядку погодження документації та реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Після цього, подати технічну документацію на затвердження Головному управлінню Держгеокадастру у Вінницькій області.

Відповідно до пункту 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17 жовтня 2012 року, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

Частиною дев`ятою статті 118 ЗК України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (частина десята статті 118 ЗК України).

Отже, системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення визначеної законом документації із землеустрою (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення документації із землеустрою (у спірному випадку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок) така документація погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженої технічної документації до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

При цьому з вищенаведених норм Земельного кодексу України вбачається, що єдиною підставою для відмови у затвердженні документації із землеустрою може бути лише не погодження її у встановленому порядку, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Важливість погодження технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок обумовлена тим, що на цьому етапі відбувається перевірка технічної документації вимогам Закону України «Про землеустрій», а після перевірки та погодження документації земельна ділянка реєструється у Державному земельному кадастрі як окремий об`єкт земельних правовідносин.

Однак, як встановлено судом, попри вимоги закону та наказу від 21.08.2019 № 2-14038/15-19-сг, яким теж визначено обов`язкове погодження технічної документації як передумову реєстрації земельної ділянки, технічна документація позивачки (розроблена ФОП ОСОБА_2 ) не погоджена. Ця обставина підтверджується наданою на виконання ухвали суду інформацією Відділу у Жмеринському районі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області (лист від 18.05.2020 № 920/406-20-0.22) та листом відповідача, що надійшов до суду 12.05.2020 вх № 12865/20.

Відсутність погодження розробленої на підставі наказу від 21.08.2019 № 2-14038/15-19-сг технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки вказує на відсутність підстав для її затвердження та ставить під сумнів дотримання пункту 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17 жовтня 2012 року, при реєстрації земельної ділянки.

Тому, не підлягають задоволенню позовні вимоги у спосіб зобов`язати відповідача затвердити технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки за кадастровим номером :02:001:0227, для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, площею 2,0 га на території Людавської сільської ради Жмеринського району Вінницької області (за межами населеного пункту) та передання земельної ділянки у власність, адже усіх умов для прийняття такого рішення не дотримано.

Однак, враховуючи неправомірність наказу відповідача від 08.11.2019 № 2-21052/15-19-СГ про відмову у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки та як наслідок його скасування, клопотання ОСОБА_1 залишилося не розглянутим відповідачем. Тому, позов підлягає задоволенню у спосіб зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки за кадастровим номером :02:001:0227, для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, площею 2,0 га на території Людавської сільської ради Жмеринського району Вінницької області (за межами населеного пункту) із урахуванням висновків суду, що містяться мотивувальній частині цього рішення.

Щодо вимоги позивачки про стягнення з Головного управління Держгеокадастру у Вінницькі області моральної шкоди в сумі 20000 грн., суд зазначає наступне.

Засади та сутність інституту моральної шкоди розкриваються в Цивільному кодексі України, статтею 23 якого передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 (справа № 464/3789/17). Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Слід врахувати, що аналогічна правова позиція неодноразово висвітлювалась і в інших постановах Верховного Суду від 21.02.2020 року у справі № 173/424/17 (2-а/173/41/2017), від 27.02.2020 року у справі за № 813/731/18, а також від 24.03.2020 року у справі за № 818/607/17.

З обґрунтувань позивачки слідує, що моральні страждання, які спричинені відповідачем полягали у зміні нормального життєвого ритму в зв`язку з необхідністю неодноразово звертатися до судових органів за захистом своїх прав, що підтверджуються рядом судових рішень, які набули законної сили, та підтверджують порушення відповідачем її прав.

Позивачка зазначає, що не звертаючи уваги на судові рішення та вимоги закону відповідач допускає повторні порушення її прав та не обґрунтовує свою відмову.

Верховний Суд у п. п. 51-53 постанови від 27.11.2019 року (справа № 750/6330/17) зазначив, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У контексті правовідносин, які є спірними у цій справі судом встановлено, що хоча оскаржуваний позивачкою наказ про відмову у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки і є неправомірним, однак за своїм характером не може вважатися засобом негативного впливу на позивачку як і причиною досягнення позивачем негативних емоцій рівня страждання або приниження. Також судом не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між стверджуваним позивачкою порушенням її звичайного ритму життя, та неправомірними діями відповідача, що виразились у прийнятті наказу про відмову у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки, що є предметом оскарження у цій справі. Тому, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл понесених сторонами судових витрат, суд враховуючи часткове задоволення позову, керуючись ч. 3 ст. 139 КАС України, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення в користь позивачки частини сплаченого судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 08.11.2019 № 2-21052/15-19-СГ "Про відмову у наданні у власність".

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки за кадастровим номером :02:001:0227, для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, площею 2,0 га на території Людавської сільської ради Жмеринського району Вінницької області (за межами населеного пункту), із урахуванням висновків суду викладених у мотивувальній частині рішення цій справі.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути в користь ОСОБА_1 із Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, за рахунок бюджетних асигнувань, частину сплаченого при зверненні до суду судового збору у сумі 840 грн. 40 коп. (вісімсот сорок гривень сорок копійок)

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п. 9 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року № 540-IX, строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Позивач: ОСОБА_1 - вул. АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ;

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області - вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027, .

Суддя Богоніс Михайло Богданович