Справа № 540/680/20
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2020-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/680/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гомельчука С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

16 березня 2020 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі - відповідач, ГУ ДПС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 11.11.2019 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що на підставі акта перевірки №6/21-22-33-05/ НОМЕР_1 від 20.09.2019 року податковим повідомленням-рішенням від 11.11.2019 № їй визначено (збільшено) суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 767310,26 грн. Позивач не погоджується з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, оскільки воно прийняте без врахування первинних документів та всупереч вимог законодавства. З наведеного позивач робить висновок про наявність правових підстав для постановлення судового рішення про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 11.11.2019 року.

Ухвалою від 17.03.2020 року позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк на усунення недоліків. Позивач недоліки позовної заяви, у визначений ухвалою суду строк, усунув.

Ухвалою суду від 31.03.2020 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

21.04.2020 року відповідач подав до суду письмовий відзив, в якому позовні вимоги не визнає з таких підстав. На підставі направлення від 16.08.2019 року №739, виданого Головним управлінням ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі відповідно до підпункту пп.20.1.4 п.20.1.ст.20, п.75.1 ст.75, ст.77 Податкового кодексу України від 02.12.10 2755-VI, наказу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 24.07.2019 №970, письмового повідомлення від 24.07.2019 року №391/21-22-13-04 та плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків на 2019 року, проведена планова документальна перевірка діяльності платника податків ОСОБА_1 , з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2018. Перевіркою встановлено, що в порушення п. 185.1 ст.185, п. 187.1 ст.187, п. 188.1 ст.188, п. 189.1 ст.189, п.п.196.1.17 п. 196.1 ст.196, п. 198.1, п. 198.3, п. 198,4 ст. 198 Податкового кодексу України платником податків ОСОБА_1 занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 511 540,16 грн. Крім того, перевіркою встановлено не реєстрацію податкових накладних в ЄРПН щодо реалізації товарно-матеріальних цінностей, які відсутні у залишках на кінець відповідного періоду, на загальну суму 3069240,96 грн., в тому числі ПДВ - 511540,16 грн., а саме: за 2017 рік на суму 534771,78 грн., в тому числі ПДВ - 89128,63 грн., та за 2018 рік на загальну суму 2534469,20 грн., в тому числі ПДВ - 422411,53 грн. Виявлені порушення стали підставою для винесення спірного повідомлення-рішення. На думку відповідача позивач не довів відсутність виявлених порушень, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом встановлено.

На підставі направлення від 16.08.2019 року №739, відповідно до підпункту пп.20.1.4 п.20.1.ст.20, п.75.1 ст.75, ст.77 ПК України, наказу ГУ ДПС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі від 24.07.2019 №970, письмового повідомлення від 24.07.2019 року №391/21-22-13-04 та плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків на 2019 року, відповідачем проведено планову документальну перевірку діяльності платника податків ОСОБА_1 , з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2018.

ФОП ОСОБА_1 проінформована про проведення планової виїзної перевірки письмовим повідомленням від 24.07.2019 року №391/21-22-13-04, яке відправлено та вручено засобами поштового зв`язку 30.07.2019 року.

Копію наказу ГУ ДПС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі від 30.08.2019 №15 вручено ФОП ОСОБА_1 30.08.2019, направлення від 30.08.2019 року №1 на проведення документальної планової виїзної перевірки платника податків пред`явлено 30.08.2019 року ФОП ОСОБА_1 під розпис.

Строк проведення документальної планової перевірки платника податків, продовжено терміном на 4 робочі дні наказом ГУ ДПС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі від 09.09.2019 №67. Копію наказу вручено ФОП ОСОБА_1 10.09.2019 року.

Згідно листа ФОП ОСОБА_1 від 22.08.2019 №38, перевірку проведено за місцем діяльності: АДРЕСА_1 .

За результатами перевірки складено акт «Про результати документальної планової виїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2018» №6/21-22-33-05/ НОМЕР_1 від 20.09.2019 року.

Висновком акту перевірки є порушення:

- п. 185.1 ст.185, п. 187.1 ст.187, п. 188.1 ст.188, п. 189.1 ст.189, п.п.196.1.17 п. 196.1 ст.196, п. 198.1, п. 198.3, п. 198,4 ст. 198 ПК України, в зв`язку з чим занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 511 540,16 грн., з них в грудні 2017 року - 89128,63 грн., в грудні 2018 року - 422411,53 грн.

- п.201.1., 201.10 ст.201 ПК України, шляхом не реєстрації податкових накладних в ЄРПН на загальну суму 3069240,96 грн., в тому числі ПДВ 511540,16 грн.

Не погоджуючись з висновками перевірки, відповідно до п. 86.7 ст. 86 Податкового ПК України позивачем подано заперечення №44 від 25.10.2019 року на акт перевірки, в якому зазначено, що при проведенні перевірки посадовими особами не враховано залишки товарно-матеріальних цінностей по трьом магазинам всього на суму 3054339,90 грн., а саме: магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » - 1132468,97 грн. (додаток до заперечення №1 на 32 аркушах), магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 » - 824131,05 грн. (додаток до заперечення №2 на 25 аркушах), магазин « ІНФОРМАЦІЯ_3 » - 1097739,88 грн. (додаток до заперечення №3 на 49 аркушів).

Податковий орган не взяв до уваги надані позивачем документи та залишив висновки акту перевірки без змін, а заперечення без задоволення.

В подальшому, на підставі вказаного акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 11.11.2019 р. № та №, з яких предметом оскарження в даній справі є податкове повідомлення-рішення №.

Вважаючи дане рішення необґрунтованим позивач звернувся до суду із даним позовом.

При вирішенні справи по суті суд враховує наступне.

Підставою для прийняття спірного податкового-повідомлення рішення відповідач вказує п.198.4 ст.198 ПК України, який виключено з ПК України ще 28.12.2014 року.

Втім, дослідивши акт перевірки та відзив на позовну заяву, суд встановив, що фактичною підставою для винесення спірного рішення є пп. «г» п.198.5 ст.198 ПК України, про що прямо вказується, як в акті перевірки так і у відзиві на позов.

При проведенні перевірки податковим органом встановлено наступне.

За період з 01.01.2016 по 31.12.2018 позивачем задекларовано податкових зобов`язань з податку на додану вартість у сумі 13439904,00 грн., а саме: за 2016 рік -5712823,00 грн. за 2017 рік - 3 376088,00 грн; за 2018 рік - 4 350 993,00 грн.

Перевіркою повноти визначення податкових зобов`язань з податку на додану вартість платника податків ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, на думку відповідача, встановлено порушення.

Перевіркою повноти визначення податкових зобов`язань за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 ПП ОСОБА_1 встановлено заниження даного показника у сумі 89128,63 грн., в т.ч. за грудень 2017 року - 89 128,63 грн.

Згідно наданих письмових пояснень від 12.09.2019 №40 (вх. № 3122/ФОП від 17.09.2019) залишки товарно-матеріальних цінностей складали станом на 01.01.2016 року - 5356373,46 грн., станом на 01.01.2017 року - 4463090,01 грн., станом на 01.01.2018 року - 5289103,39 грн., станом на 31.12.2018 року - 6136164,84 грн.

Станом на 01.01.2017 року на залишках ПП ОСОБА_1 обліковувались ТМЦ в сумі 4463090,01 грн.

Станом на 31.12.2017 року на залишках ПП ОСОБА_1 обліковувались ТМЦ в сумі 5289103,39 грн.

Реалізовано за період 01.01.2017 - 31.12.2017 продуктів харчування, алкогольних напоїв та тютюнових виробів собівартістю 17157916,48 грн. (згідно з декларацією).

Враховуючи вищевикладене оборот товарів у ПП ОСОБА_1 , згідно даних перевірки, має наступний вигляд:

Товари:

Вхідний залишок на 01.01.2017 року - 4463090,01 грн. без ПДВ, придбано товарів загальною собівартістю 18429573,03 грн. без ПДВ, реалізовано товарів за 2017 рік собівартістю 17157916,48 грн. без ПДВ. ПП ОСОБА_1 до перевірки була надана інформація, згідно якої залишки ТМЦ станом на 31.12.2017 року обліковуються на суму 5289103,39 грн.

За даними перевірки залишки ТМЦ станом на 31.12.2017 року складають 4463090,01 + 18429573,03 - 17157916,48 = 5734746,56 грн.

Розбіжність між даними платника та даними перевірки складає: 5734746,56

- 5289103,39 = 445643,17 грн. ПДВ складає 89128,63 (445643,17*20%).

Перевіркою повноти визначення податкових зобов`язань за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 ПП ОСОБА_1 , на думку відповідача, встановлено заниження даного показника у сумі 422411,53 грн., в т.ч. за грудень 2018 року - 422411,53 грн.

Так, станом на 01.01.2018 року на залишках ПП ОСОБА_1 обліковувались ТМЦ в сумі 5289103,39 грн.

Станом на 31.12.2018 року на залишках ПП ОСОБА_1 обліковувались ТМЦ в сумі 6136164,84 грн.

Реалізовано за період 01.01.2018 - 31.12.2018 продуктів харчування, алкогольних напоїв та тютюнових виробів собівартістю 17435172,95 грн. (згідно з декларацією).

Враховуючи вищевикладене оборот товарів у ПП ОСОБА_1 , згідно даних перевірки, має наступний вигляд:

Товари:

Вхідний залишок на 01.01.2018 року - 5289103,39 грн. без ПДВ, придбано товарів загальною собівартістю 20394292,05 грн. без ПДВ, реалізовано товарів за 2018 рік собівартістю 17435172,95 грн. без ПДВ. ПП ОСОБА_1 до перевірки була надана інформація, згідно якої залишки ТМЦ станом на 31.12.2017 року обліковуються на суму 6136164,84 грн.

За даними перевірки залишки ТМЦ станом на 31.12.2018 року складають 5289103,39 + 20394292,05 - 17435172,95 = 8248222,49 грн.

Розбіжність між даними платника та даними перевірки складає: 8248222,49 - 6136164,84 = 2112057,65 грн. ПДВ складає 422411,53 (2112057,65 *20%).

Вартість зазначених товарів включена до обсягу придбання в якості товару для подальшого продажу, за 2017-2018 роки, за рахунок якого сформовано податковий кредит платником податків ОСОБА_1 за відповідні податкові звітні періоди.

У зв`язку з відсутністю, на думку відповідача, ТМЦ на залишках, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання.

Заниження податкових зобов`язань відбулось в результаті порушення п. 198.5 ст.198 ПК України.

Вартість невикористаних у господарській діяльності товарно-матеріальних цінностей у 2017 році складає 445643,17 грн., у 2018 році - 2112057,65 грн. (податкові зобов`язання з ПДВ не нараховувалися). В результаті чого відбулося заниження задекларованої суми податкового зобов`язання у 2017 році у сумі 89128,63 грн., у 2018 році у сумі 422411,53 грн.

За позицією податкового органу, в порушення п. 185.1 ст.185, п. 187.1 ст.187, п. 188.1 ст.188, п. 189.1 ст.189, п.п.196.1.17 п. 196.1 ст.196, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.4 ст. 198 ПК України платником податків ОСОБА_1 занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 511 540,16 грн.

Відповідно підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (пункт 198.5 статті 198 ПК України).

Відповідно до підпункту 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки.

Отже, вимога щодо проведення інвентаризації поширюється на усіх платників податків, в тому числі і фізичних осіб-підприємців. При цьому проведення інвентаризації має здійснюватись саме платником, а контролюючий орган може лише вимагати її проведення. Водночас, нестача придбаних товарів має бути виявлена в результаті інвентаризації, яка здійснена під час проведення перевірки, в межах якої вона була призначена (ініційована).

За змістом наведених норм, платник податку зобов`язаний самостійно нарахувати податкові зобов`язання, виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 ПК України, за товарами, під час придбання яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

При цьому під положення зазначеної статті підпадають і ті товари, нестачу яких виявлено за результатами проведеної вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу контролюючого органу.

Отже, проведення платником податку на вимогу контролюючого органу під час проведення податкової перевірки інвентаризації товарів є єдиним встановленим законом засобом доказування нестачі чи наявності товарів у платника податку і, відповідно, використання чи невикористання платником податку таких товарів в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Крім того, положення підпункту 20.1.19 пункту 20.1 статті 20, пункту 198.5 статті 198 ПК України вказують на те, що контролюючий орган наділений правом вимагати проведення інвентаризації під час здійснення ним відповідної перевірки саме з метою використання отриманих відомостей в межах цієї ж перевірки.

Згідно з частиною другою статті 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Організація та основні правила проведення інвентаризації врегульовано Положенням про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 2 вересня 2014 року № 879 (далі - Положення № 879).

Відповідно до пункту 2 вказаного Положення останнє застосовується юридичними особами, створеними відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також представництвами іноземних суб`єктів господарської діяльності.

Таким чином, вказаний нормативно-правовий акт не поширює свою дію на фізичних осіб-підприємців, при цьому інші нормативні вказівки щодо порядку організації, строків, вимог до документального оформлення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей для фізичних осіб - підприємців у чинному законодавстві відсутні. Втім, враховуючи обов`язок платника податків провести таку інвентаризацію на вимогу контролюючого органу, суд вважає за можливе використання фізичною особою-підприємцем приписів Положення №879 для проведення та оформлення результатів відповідної інвентаризації.

Абзацом 6 пункту 7 Положення № 879 встановлено, що проведення інвентаризації є обов`язковим, зокрема, на підставі належним чином оформленого документа органу, який відповідно до закону має право вимагати проведення такої інвентаризації. Інвентаризація має розпочатися в термін та в обсязі, зазначених у належним чином оформленому документі цього органу, але не раніше дня отримання підприємством відповідного документа.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Положення № 879 для проведення інвентаризації на підприємстві розпорядчим документом керівника підприємства створюється інвентаризаційна комісія з представників апарату управління підприємства, бухгалтерської служби (представників аудиторської фірми, централізованої бухгалтерії, суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, яка здійснює ведення бухгалтерського обліку на підприємстві на договірних засадах) та досвідчених працівників підприємства, які знають об`єкт інвентаризації, ціни та первинний облік (інженери, технологи, механіки, виконавці робіт, товарознавці, економісти, бухгалтери). Інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства (його заступник) або керівник структурного підрозділу підприємства, уповноважений керівником підприємства.

Пункт 18 розділу ІІ Положення №879 передбачає, що інвентаризаційні описи (акти інвентаризації) підписуються всіма членами інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та матеріально відповідальними особами.

Доказів звернення відповідача до позивача із вимогою провести інвентаризацію ТМЦ за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 сторони суду не надали.

Фактично, відповідач всупереч вимог ПК України та Положення №879 не в порядок та не в спосіб передбачений законом дійшов висновку про невикористання позивачем ТМЦ в своїй господарській діяльності, без проведенні інвентаризації, що є єдиним встановленим законом засобом доказування нестачі чи наявності товарів у платника податку і, відповідно, використання чи невикористання платником податку таких товарів в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Доказів видачі позивачем розпорядчого документа про створення інвентаризаційної комісії для проведення інвентаризації чи уповноваження продавців за адресами здійснення господарської діяльності на проведення такої контролюючим органом не надано.

Суд враховує, що в період проведення документальної планової перевірки жоден торгівельний об`єкт позивача не припиняв свою діяльність, торгові полиці поповнювались новими товарами, окремі товари переміщувались від одного торговельного об`єкту до іншого, працівники підприємця безпосередньо продовжували здійснювати роздрібну реалізацію товарів, що не було спростовано відповідачем.

При цьому, не складалось жодних звіряльних відомостей, які б дали можливість виявити нестачі ТМЦ.

Суд зазначає, що інвентаризація на різних торгівельних об`єктах, що належать позивачу не здійснювалась, будь-які зведені відомості щодо загального залишку товарно-матеріальних цінностей контролюючим органом не складались. Суд вважає за необхідне зазначити, що за своєю суттю, інвентаризація - це перевірка фактичної наявності майна і співставлення даних інвентаризації з бухгалтерським обліком. Нестачу товару можна виявити, коли відомі дані про залишки товару на початок інвентаризації та їх рух (вибуття, надходження) за звітний період. При цьому відомості щодо даних залишку товарів на початок інвентаризації мають встановлюватись на підставі первинної документації та відомостей Книги обліку доходів і витрат.

Відсутність інвентаризації залишків запасів на початок звітної дати та вибуття (реалізації) запасів за визначений період взагалі виключає можливість вирахування нестачі (залишків) товару та підстави стверджувати про наявність нестачі товару.

Слід зауважити, що за наслідками документальної планової перевірки, в рамках якої і необхідно було здійснити інвентаризацію, жодних висновків про нестачу ТМЦ відповідачем сформульовано не було.

Натомість, вказані висновки були викладені при проведенні документальної планової виїзної перевірки у вересні 2019 року, в межах якої інвентаризація не проводилась.

На переконання суду, наведені обставини, з урахуванням відсутності інвентаризації, як такої взагалі, не можуть свідчити про об`єктивність висновків відповідача щодо невикористання ТМЦ в господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 .

Аналогічна правова позиція з цього питання викладена в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2020 року у справі №807/1556/17 (провадження № К/9901/22797/19).

Окремо суд звертає увагу відповідача на ту обставину, що при поданні заперечень на акт перевірки позивач надала повний пакет документів, які підтверджують наявність ТМЦ в трьох магазинах в сумі 3054339,90 грн., але відповідач жодного з цих документів не врахував.

В зв`язку з викладеним, податковий орган не довів правомірність податкового повідомлення-рішення від 11.11.2019 року № про визначення позивачу грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 767310,26 грн., а тому воно підлягає скасуванню.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАС України).

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Судові витрати розподілено відповідно до ст. 139 КАС України.

Позивач належними доказами підтвердив правомірність частини своїх вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (, 73026, м. Херсон, просп. Ушакова, 75) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 16.08.2019 року № форми «Р», яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму грошових зобов`язань з податку на додану вартість в розмірі 767310,26 грн.

Стягнути з Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 судовий збір у сумі 7673 (сім тисяч шістсот сімдесят три) 10 коп., шляхом безспірного списання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", від 02.04.2020 року Розділ VІ Прикінцевих положень КАС України доповнено п. 3 відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Суддя С.В. Гомельчук

кат. 111030300