Справа № 818/843/16
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2020-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 травня 2020 року

Київ

справа №818/843/16

адміністративне провадження №К/9901/23729/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мельник-Томенко Ж.М.,

суддів - Жука А.В.,

Мартинюк Н.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Роменської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області

на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 20.09.2016 (головуючий суддя - О.А. Прилипчук)

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2016 (головуючий суддя - В.Б. Русанова, судді - Н.С. Бартош, Л.В. Курило)

у справі № 818/843/16

за позовом ОСОБА_1

до Роменської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області

про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

1. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Роменської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області, в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Роменської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області від 06.06.2016 № 28-0 «Про звільнення» ОСОБА_1 ;

- поновити її на посаді головного державного інспектора Липоводолинського відділення Роменської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області з 07.06.2016;

- стягнути з Роменської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1 138 грн 20 коп.

2. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказувала, що наказом відповідача від 06.06.2016 № 28-0 її було звільнено із займаної посади у зв`язку із скороченням штату згідно пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України. Зазначає, що при її звільненні не було враховано її переважне право на залишенні на роботі, зокрема продуктивність праці та кваліфікацію. Позивачка стверджує, що вона є матір`ю одиначкою, має на утриманні батька - інваліда першої групи та матір - інваліда третьої групи. Вважає, що її звільнення відбулось з порушенням норм трудового законодавства.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3. Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 20.09.2016, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2016, позов задоволено. Скасовано наказ Роменської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області від 06.06.2016 № 28-0 про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади. Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора Липоводолинського відділення Роменської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області. Стягнуто з Роменської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1 138 грн 20 коп. Допущено до негайного виконання постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора Липоводолинського відділення Роменської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 379 грн 00 коп.

4. При прийнятті рішень суди попередніх інстанцій прийшли до висновку, що звільнення позивача відповідачем здійснено незаконно, в порушення вимог статті 184 Кодексу законів про працю України, якою заборонено звільняти одиноких матерів за скороченням штату, а тому наказ Роменської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області від 06.06.2016р. № 28-0 про звільнення позивача є протиправним.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

5. У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати, прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

6. В обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач вказує, що суди першої та апеляційної інстанцій не взяли до уваги той факт, що позивачці при врученні попередження про наступне звільнення 06.04.2016 було запропоновано посаду, яка була у Липоводолинському відділенні Роменської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області на період відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною, однак позивачка від даної посади відмовилась без поважних причин, а отже роботодавцем не порушено вимоги трудового законодавства.

Позиція інших учасників справи

7. У запереченні на касаційну скаргу позивачка з доводами та вимогами касаційної скарги не погоджується, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Рух касаційної скарги

8. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.02.2017 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Роменської об`єднаної державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області.

9. Ухвалою Верховного Суду від 27.05.2020 прийнято до провадження адміністративну справу та призначено до розгляду у попередньому судовому засіданні без повідомлення учасників справи.

Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи

10. ОСОБА_1 з 2005 року працювала в органах державної податкової інспекції, з 2013 року - у Роменській об`єднаній державній податковій інспекції, з 24.01.2014 - на посаді головного державного інспектора Липоводолинського відділення Роменської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області.

11. 06.04.2016 позивачці під підпис вручено попередження про наступне вивільнення, яким ОСОБА_1 попереджено про наступне звільнення із займаної посади 06.06.2016 згідно з пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, у зв`язку зі зміною організаційної структури та скороченням штатної чисельності працівників Державної фіскальної служби. Також, позивачу запропоновано наявну тимчасово вакантну посаду головного державного інспектора Липоводолинського відділення Роменської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області на період відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду основного працівника. Від запропонованої посади ОСОБА_1 відмовилась, про що письмово зазначила у попередженні.

12. 22.04.2016 Роменською об`єднаною державною податковою інспекцією прийнято наказ № 190, пунктом 2 якого, на підставі статей 147, 148, 149 Кодексу законів про працю України оголошено догану головному державному інспектору Липоводолинського відділення ОСОБА_1 за неналежне виконання службових обов`язків в частині організації роботи при проведенні кампанії декларування (невиконання процедури 3.69.7 функції «Адміністрування податку на доходи фізичних осіб»).

13. Наказом Роменської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області від 06.06.2016 № 28-0 ОСОБА_1 звільнено з посади головного державного інспектора Липоводолинського відділення Роменської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області у зв`язку із скороченням штату згідно пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Релевантні джерела права й акти їх застосування (чинні на час виникнення спірних правовідносин)

14. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

15. Відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

16. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 Кодексу законів про працю України).

17. Відповідно до статті 42 Кодексу законів про працю України при скороченні чисельності штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

18. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що розірвання трудового договору з працівником має супроводжуватися наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених Кодексом законів про працю України, а також дотриманням встановлених вимог при вивільненні працівника (попередження за 2 місяці про наступне вивільнення, врахування переважного права на залишення на роботі, наявність скорочення чисельності або штату працівників, змін в організації виробництва і праці тощо). Зазначені норми, зокрема кореспондуються з конституційним правом громадянина на захист від незаконного звільнення (стаття 43 Конституції України).

19. Відповідно до частини третьої статті 184 Кодексу законів про працю України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

20. Поняття «одинокої матері» чітко визначено у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9.

21. Згідно з пунктом 9 цієї Постанови одинокою матір`ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі та у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує й утримує дитину сама.

22. Положеннями статті 492 Кодексу законів про працю України встановлено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи

23. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції, яка була чинною до 08.02.2020).

24. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

25. З аналізу положень статті 40 та частини третьої статті 184 Кодексу законів про працю України випливає, що звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років, допускається лише у випадку повної ліквідації підприємства, установи, організації та з обов`язковим працевлаштуванням.

26. Як встановлено судами та не спростовується скаржником у поданій ним касаційній скарзі, позивачка відноситься до категорії жінок, на яких розповсюджуються положення частини третьої статті 184 Кодексу законів про працю України, а отже і встановлені гарантії для таких жінок.

27. Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків, що з огляду на те, що позивачка є одинокою матір`ю дитини віком до чотирнадцяти років, у відповідача були відсутні законодавчо визначені підстави для звільнення позивача саме у зв`язку зі зміною організаційної структури та скороченням штатної чисельності, навіть за умови дотримання процедури вивільнення працівників, визначеної статтею 492 Кодексу законів про працю України.

28. Аналогічні правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 808/2741/16.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

29. Викладені в касаційній скарзі доводи щодо помилковості висновків судів першої та апеляційної інстанцій не підтвердилися під час перегляду справи касаційним судом.

30. Суди попередніх інстанцій правильно застосували норми матеріального та процесуального права.

31. За змістом пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

32. Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, яка була чинною до 08.02.2020) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Висновки щодо розподілу судових витрат

33. Відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

34. Оскільки суд касаційної інстанції не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15.01.2020 №460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», статтями 327, 341, 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

постановив:

1. Касаційну скаргу Роменської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області залишити без задоволення.

2. Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 20.09.2016 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2016 у справі № 818/843/16 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Ж.М. Мельник-Томенко

А.В. Жук

Н.М. Мартинюк,

Судді Верховного Суду