Справа № 480/1292/20
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2020-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2020 р. Справа №480/1292/20

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Павлічек В.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі по тексту - відповідач), в якій просить, з урахуванням уточнення позовних вимог:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, з 03 жовтня 2019 року та зарахувати періоди роботи в колгоспах за даними трудової книжки.

Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що позивач неодноразово звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявами про призначення пенсії за віком. Однак відповідач відмовляв у призначенні пенсії за віком, відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 26 років (наявний стаж складає 24 роки 11 місяців 22 дня). При цьому відповідач, зокрема, зазначав, що періоди роботи позивача в колгоспі "Комінтерн" з 01.07.1974р. по 30.06.1977р., з 01.01.1981р. по 31.12.1996р. зараховані до страхового стажу за фактично відпрацьований час відповідно до наданих архівних довідок, оскільки в трудовій книжці наявні дописування встановленого мінімуму трудової участі, а рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 18.11.2019р. встановлений лише юридичний факт належності позивачу трудової книжки. Позивач вважає таку відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Сумської області у призначенні пенсії за віком протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

На виконання зазначеної ухвали представником Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області подано до суду відзив, в якому заперечує проти позовних вимог та просить відмовити в їх задоволенні, зокрема зазначивши, що періоди трудової діяльності ОСОБА_1 в колгоспі "Комінтерн" з 01.07.1974 по 30.06.1977, з 01.01.1981 по 31.12.1996 зараховані до страхового стажу за фактично відпрацьований час відповідно до наданих архівних довідок, оскільки в трудовій книжці наявні дописи іншими чорнилами встановленого мінімуму трудової участі, а рішенням Нелригайлівського районного суду Сумської області від 18.11.2019, яке додає позивач до позовної заяви, встановлено лише факт належності трудової книжки. Враховуючи викладене, позивач має стаж 24 роки 11 місяців 22 дні (а.с. 42-43).

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що після досягнення 60-річного віку позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою від 18.09.2019 року про призначення пенсії за віком (а.с. 74 (зворотній бік).

Листом від 03.10.2019 року Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повідомило позивача, що згідно з рішенням від 03.10.2019 року йому відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки на день звернення позивач має 24 роки 11 місяців 22 днів страхового стажу. Отже, підстави для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відсутні. Разом з тим, в даному листі відповідач зазначив, що трудова книжка колгоспника за № НОМЕР_2 від 03.02.1996 р. не прийнята до розрахунку при призначенні пенсії, оскільки наявні дописки встановленого мінімуму вихододнів іншими чорнилами та іншим почерком. Крім того, виправлення на титульній сторінці трудової книжки завірене не належним чином (невідомо коли, яким спеціалістом кадрової служби), а поставлена печатка не читається (а.с. 26, 85).

Згодом позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою від 01.10.2019 року (а.с. 52 (зворотній бік).

Листом від 28.12.2019 року Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повідомило позивача, що згідно з рішенням від 03.10.2019 року № 601 йому відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки на день звернення позивач має 24 роки 11 місяців 22 днів страхового стажу. Крім того, в даному листі відповідач зазначив, що періоди роботи позивача в колгоспі " Комінтерн" з 01.07.1974р. по 30.06.1977 р., з 01.01.1981 р. по 31.12.1996 р. зараховані до страхового стажу за фактично відпрацьований час відповідно до наданих архівних довідок, оскільки в трудовій книжці наявні дописування встановленого мінімуму трудової участі (а.с. 28, 85).

Також позивач звертався до суду із заявою про встановлення факту належності трудової книжки та рішенням Недригайлівського районного суду сумської області від 18.11.2019 року по справі № 582/1367/19 було задоволено заяву ОСОБА_1 . встановлено факт, що трудова книжка колгоспника № НОМЕР_2 належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 27).

Після набрання вище зазначеним рішенням суду законної сили, позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою від 26.12.2019 року про призначення пенсії за віком (а.с. 50 (зворотній бік).

Однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 13.01.2020 року № 1088 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 26 років (в наявності 24 роки 11 місяців 22 дні). Крім того, в даному рішенні зазначено, що періоди роботи позивача в колгоспі " Комінтерн" з 01.07.1974р. по 30.06.1977 р., з 01.01.1981 р. по 31.12.1996 р. зараховані до страхового стажу за фактично відпрацьований час відповідно до наданих архівних довідок, оскільки в трудовій книжці наявні дописи встановленого мінімуму трудової участі, а рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 18.11.2019 встановлено лише юридичний факт належності трудової книжки заявнику (а.с. 74).

Не погодившись з даним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).

Отже основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. А у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Щодо твердження відповідача, що періоди трудової діяльності ОСОБА_1 в колгоспі "Комінтерн" з 01.07.1974 по 30.06.1977, з 01.01.1981 по 31.12.1996 зараховані до страхового стажу за фактично відпрацьований час відповідно до наданих архівних довідок, оскільки в трудовій книжці наявні дописи іншими чорнилами встановленого мінімуму трудової участі, а рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 18.11.2019 встановлено лише факт належності трудової книжки, суд зазначає наступне.

Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Також Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 було затверджено Основні положення про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників (далі - Основні положення), згідно з пунктом 1 яких трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність члена колгоспу.

Відповідно до пунктів 5, 6 Основних положень до трудової книжки колгоспника заносились, зокрема, відомості про трудову участь (прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання). Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

Крім того, згідно з пунктом 13 Основних положень відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.

Разом з тим пунктом 8.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, визначено, що контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок проводиться в порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР ВЦСПС від 06.09.1973 року № 656 "Про трудові книжки працівників і службовців" (далі по тексту - Постанов № 656).

Згідно пункту 18 Постанови № 656 відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберіганні і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Отже, з огляду на наведені норми законодавства, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення.

Суд зазначає, що трудова книжка ОСОБА_1 є належним та достатнім доказом для підтвердження роботи позивача в колгоспі "Комінтерн", а відтак, відповідачем протиправно не було прийнято для розрахунку страхового стажу трудову книжку позивача.

З матеріалів справи суд вбачає, що в трудовій книжці позивача містяться, зокрема, записи про його роботу в колгоспі "Комінтерн" з 01.07.1974 р. по 30.06.1977 р., з 01.01.1981 р. по 31.12.1996 р. Даний факт також підтверджується архівними довідками Комунальної установи "Недригайлівський районний трудовий архів" (а.с. 62 (зворотній бік)-64). При цьому доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даних періодів роботи, відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем.

Частиною 4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Тобто, якщо колгоспник не виробив обов`язковий мінімум трудової участі в громадському господарстві, обчислення страхового стажу проводиться за фактичною тривалістю у визначеному Законом порядку.

З копії трудової книжки суд вбачає, що працюючи в колгоспі "Комінтерн" в 1974 році позивачем було вироблено людино-днів 56, в 1975 році вироблено людино-днів 30 та в 1977 році вироблено людино-днів 59. При цьому суд зазначає, що за ці роки у трудовій книжці позивача не зазначено установлений мінімум трудо-днів (або людино-днів) за рік (а.с. 71 (зворотній бік).

Разом з тим, в трудовій книжці здійснено запис, що:

- в 1981 році позивачем було вироблено людино-днів 276, при встановленому мінімумі - 270;

- в 1982 році позивачем було вироблено людино-днів 270, при встановленому мінімумі - 270;

- в 1983 році позивачем було вироблено людино-днів 274, при встановленому мінімумі - 270;

- в 1984 році позивачем було вироблено людино-днів 274, при встановленому мінімумі - 270;

- в 1985 році позивачем було вироблено людино-днів 272, при встановленому мінімумі - 270;

- в 1986 році позивачем було вироблено людино-днів 273, при встановленому мінімумі - 270;

- в 1987 році позивачем було вироблено людино-днів 271, при встановленому мінімумі - 270;

- в 1988 році позивачем було вироблено людино-днів 273, при встановленому мінімумі - 270;

- в 1989 році позивачем було вироблено людино-днів 273, при встановленому мінімумі - 270;

- в 1990 році позивачем було вироблено людино-днів 263, при встановленому мінімумі - 260;

- в 1991 році позивачем було вироблено людино-днів 259, при встановленому мінімумі - 260;

- в 1992 році позивачем було вироблено людино-днів 249, при встановленому мінімумі - 260;

- в 1993 році позивачем було вироблено людино-днів 255, при встановленому мінімумі - 260;

- в 1994 році позивачем було вироблено людино-днів 253, при встановленому мінімумі - 260;

- в 1995 році позивачем було вироблено людино-днів 243, при встановленому мінімумі - 260;

- в 1996 році позивачем було вироблено людино-днів 285, при встановленому мінімумі - 260.

Тобто фактично у період роботи в колгоспі "Комінтерн" з 1991 року по 1995 рік, позивачем було вироблено людино-днів менше від встановленого мінімуму. При цьому в трудовій книжці не зазначено причини невиконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві. Разом з тим, у період роботи в колгоспі "Комінтерн" з 1981 року по 1990 рік та в 1996 році, позивачем було вироблено людино-днів відповідно до встановленого мінімуму

А відтак, враховуючи викладене, суд доходить висновку, що відповідачем правомірно було зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи в колгоспі "Комінтерн" з 1974 року по 1977 рік та з 1991 року по 1995 рік саме за фактично відпрацьований час.

Водночас, оскільки у період роботи в колгоспі "Комінтерн" з 1981 року по 1990 рік та в 1996 році, позивачем було вироблено людино-днів відповідно до встановленого мінімуму, суд доходить висновку, що відповідачем було протиправно не враховано до страхового стажу позивача в повному обсязі періоди роботи з 1981 року по 1990 рік та в 1996 році.

При цьому посилання позивача, що відповідачем не було зараховано до пільгового стажу ОСОБА_1 період військової служби, суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до службової записки Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 15.04.2020 року № 1004/03-16, період проходження строкової військової служби з 22.10.1977 року по 18.10.1979 року враховано до страхового стажу ОСОБА_1 (а.с. 50).

А відтак суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в колгоспі "Комінтерн" з 01.01.1981 р. по 31.12.1990 р. та з 01.01.1996 р. по 31.12.1996 р. в повному обсязі.

Стосовно позовної вимоги про визнання неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , суд зазначає, що остання відмова у призначені пенсії ОСОБА_1 викладена у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 13.01.2020 року № 1088, яке було прийнято без врахування записів у трудовій книжці, а відтак, належним способом захисту прав позивача є саме скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 13.01.2020 року № 1088.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 03 жовтня 2019 року, суд зазначає наступне.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Крім того у даному спорі суд не обраховує загальний стаж роботи позивача, що виключає можливість зобов`язання відповідача призначити позивачеві пільгову пенсію, оскільки в межах розгляду даної адміністративної справи судом не досліджувалось питання наявності у позивача загального трудового стажу, а обов`язковою передумовою призначення пенсії на пільгових умовах є наявність визначеного законом як загального, так і спеціального стажу.

Таким чином з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов до висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.12.2019 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду, а відтак позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 03 жовтня 2019 року, не підлягають задоволенню.

Правову позицію, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, у зв`язку з чим належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію позивачу, висловлено Верховним Судом у постанові від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 72694515).

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.12.2019 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Сумській області суму судового збору у розмірі 420,40 грн., сплаченого відповідно до квитанції від 25.02.2020 року № 3 (а.с. 6).

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 13.01.2020 року № 1088.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, 40009, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 26.12.2019 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, 40009, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) періоди роботи в колгоспі "Комінтерн" з 01.01.1981 р. по 31.12.1990 р. та з 01.01.1996 р. по 31.12.1996 р. в повному обсязі.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, 40009, ) суму судового збору в розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень 40 коп.).

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені, зокрема, статтею 295 цього кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя В.О. Павлічек