Справа № 520/1454/2020
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2020-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 р. Справа № 520/1454/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., м. Харків по справі № 520/1454/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту - ГУПФУ в Харківській області, відповідач), в якому просив суд :

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у виплаті лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з 01.01.2018 року та лише 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з 01.01.2019 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з 01.01.2018 року, здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 року однією сумою;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії з 01.10.2011 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року без урахування постанови Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що право позивача на отримання перерахованого розміру пенсії з 01.01.2018 визначається безпосередньо Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", а відтак, підпадає під дію ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Позивач мав «законні сподівання» отримати пенсію у збільшеному розмірі після її перерахунку, отже, обмеження щодо строків і розмірів виплати сум доплати (підвищення) до пенсії (50% підвищення - з 01.01.2018 по 31.12.2018, та 75% підвищення - з 01.01.2019 по 31.12.2019), передбачені постановою Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" від 21.02.2018 № 103, не можуть бути застосовані.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 по справі № 520/1454/2020, прийнятим в порядку письмового провадження, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ідентифікаційний код - 14099344; місцезнаходження - 61022, м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов.) з приводу виплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ; місцезнаходження - АДРЕСА_1 ) за період 05.03.2019р. - 04.09.2019р. 75% суми підвищення до пенсії, зобов`язавши здійснити за період 05.03.2019р. - 04.09.2019р. виплату пенсії у 100% розмірі підвищення із компенсацією втрати частини доходу у порядку статті 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

Позов у решті вимог - залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 по справі № 520/1454/2020 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог, постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що дії відповідача щодо застосування обмеження виплати підвищення до пенсії ОСОБА_1 є протиправними з моменту запровадження такого обмеження - з 01.01.2018, а не з дати набрання законної сили рішенням суду про визнання нечинними пунктів 1 і 2 постанови № 103, як помилково вважав суд першої інстанції. Вказав, що право позивача на отримання перерахованого розміру пенсії з 01.01.2018 визначається безпосередньо Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", а відтак, підпадає під дію ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Позивач мав "законні сподівання" отримати пенсію у збільшеному розмірі після її перерахунку, отже, обмеження щодо строків і розмірів виплати сум доплати (підвищення) до пенсії (50% підвищення - з 01.01.2018 по 31.12.2018, та 75% підвищення - з 01.01.2019 по 31.12.2019), передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103, не можуть бути застосовані. Враховуючи, що сума перерахованої пенсії підпадає під поняття "існуюче майно" у розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважає, що ця сума повинна бути виплачена позивачу одним платежем. При цьому, оскільки право на виплату пенсії у визначених під час перерахунку з 01.01.2018 розмірах виникло до прийняття постанови Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018, з урахуванням неможливості зворотної дії нормативно-правового акту в часі, зазначена постанова не може бути застосовано до спірних відносин.

Відповідач в надісланому до суду письмовому відзиві просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. Пояснив, що з 01.01.2018 пенсію позивача перераховано відповідно до ч.4 ст.63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ та постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103, з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років, що визначені станом на 01.03.2018 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб". Виплата пенсії проводилась відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103. Враховуючи викладене, дії ГУПФУ в Харківській області щодо виплати з 01.01.2018 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, а з 01.01.2019 - 75% цього підвищення, не можуть вважатися протиправними, оскільки вчинені на виконання постанови № 103, положення пунктів 1 і 2 якої на час проведення цих дій були чинними та підлягали застосуванню до спірних відносин. Щодо зобов`язання здійснити виплату пенсії однією сумою, вказує, що спосіб виконання дій, які має вчинити за рішенням суду суб`єкт владних повноважень, у спірних відносинах не визначений нормативно. У разі задоволення позову належним виконанням судового рішення буде вважатися як перерахування присудженої суми одним платежем, так і кількома платежами. Кількість платежів в межах однієї суми коштів не порушує права позивача на соціальний захист у формі пенсійного забезпечення, а відтак, позовна вимога про виплату перерахованої пенсії однією сумою є безпідставною. Щодо вимоги позивача нарахувати та виплатити позивачу пенсію без урахування постанови Кабінету Міністрів України № 649 від 22.09.2018, вказує, що в силу ст.8 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" виплата пенсій колишнім військовослужбовцям здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, і не може бути здійснена за рахунок коштів Пенсійного фонду. Отже, нарахована позивачу сума доплати також має бути виплачена за рахунок коштів Державного бюджету України, і здійснюється лише у разі наявності відповідних бюджетних асигнувань. При цьому, видатки на виконання рішень судів, які будуть підлягати виконанню в майбутньому, не можуть бути об`єктивно відомими заздалегідь, тому встановлення механізму виділення коштів на виконання таких судових рішень є необхідним. Враховуючи викладене, до спірних відносин підлягає обов`язковому застосуванню постанова КМУ № 649 від 22.08.2018, якою визначено механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок перерахунку пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, призначених у Державному бюджеті на цю мету.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в лавах Збройних Сил України, був звільнений 08.08.2011 з посади командира батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення 203 навчальної авіаційної бригади Харківського університету повітряних Сил з показником вислуги років у 33 роки.

09.08.2011 позивачу як військовослужбовцю у відставці була призначена пенсія у порядку Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у розмірі 89% грошового забезпечення, яку виплачує ГУ ПФУ в Харківській області.

У березні 2018 року відповідачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 було проведено перерахунок пенсії заявника з 01.01.2018.

Після перерахунку підвищення до пенсії виплачувалось у порядку п.п. 1 і 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103, а саме: протягом 2018 року у розмірі 50% підвищення, а протягом 2019 року у розмірі 75% підвищення.

02.12.2019 представник позивача звернувся до ГУПФУ в Харківській області із адвокатським запитом, в якому просив перерахувати, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію в розмірі 89 % грошового забезпечення, здійснити виплату суми перерахунку однією сумою починаючи з 01.10.2011; перерахувати та виплачувати позивачу пенсію з 01.01.2018 з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 однією сумою; нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, починаючи з 01.01.2018 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001, без урахування постанови Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018, здійснивши виплату компенсації однією сумою (а.с.5).

Листом від 03.12.2019 № 35714/02.2-20 відповідач повідомив позивача, що відповідно до статті 13 Закону "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 % сум грошового забезпечення. На час перерахунку пенсії на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" діяла саме така норма Закону. Отже, перерахунок пенсії позивача з 01.01.2018, здійснено у відповідності до норм та вимог чинного законодавства.

Також зазначено, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018 по справі № 826/3858/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019, визнані протиправними та нечинними пункти 1, 2 постанови постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", та зміни до п. 5 і додатку 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45. Нормативно - правових актів щодо визначення умов, порядку та розмірів, за якими має проводитися перерахунок і виплата пенсій, призначених згідно з Законом "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", після дати набрання законної сили вказаним судовим рішенням, до ГУПФУ в Харківській області не надходило. У зв`язку з цим, виплата пенсії проводиться у встановлених на цей час розмірах.

Не погодившись із таким розрахунком пенсії та розміром її виплати, позивач звернувся до суду з цим позовом про визнання протиправними дій відповідача, зобов`язання ГУПФУ в Харківській області перерахувати та виплачувати позивачу пенсію з урахуванням 100% суми підвищення до пенсії (нарахованого згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб") з 01.01.2018, здійснивши доплату однією сумою, а також нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати без урахування постанови Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач з 05.03.2019 по 04.09.2019 протиправно виплачував позивачу лише 75% підвищення перерахованої пенсії, незважаючи на те, що такі обмеження були зняті з 05.03.2019 у зв`язку з набранням законної сили рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 826/3858/18.

Враховуючи вказані порушення з боку відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання компенсації втрати частини доходів (недоплаченої пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо виплати ОСОБА_1 лише 50% суми підвищення перерахованої пенсії - в період з 01.01.2018 по 31.12.2019 та лише 75% суми підвищення пенсії - з 01.01.2019 по 05.03.2019, суд першої інстанції виходив з того, що пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", яким було встановлено такі обмеження, в період з 01.01.2018 по 04.03.2019 був чинним та підлягав обов`язковому виконанню відповідачем.

Крім того, за висновком суду першої інстанції, з 04.09.2019, у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України № 804 від 14.08.2019, знову виникли підстави для обмеження виплати пенсії позивача 75-ма відсотками підвищення.

При цьому, за висновком суду першої інстанції, належним виконанням судового рішення в частині перерахунку та виплати пенсії буде як виплата присудженої суми як одним платежем, так і кількома платежами, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання відповідача здійснити виплату перерахованої пенсії однією сумою.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині виплати компенсації втрати частини доходів без урахування постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649, суд першої інстанції виходив з того, що ця постанова регулює порядок виділення коштів на фінансування витрат на виконання рішень суду, а не порядок виконання рішень суду. Крім того, така вимога спрямована на майбутнє та є передчасною.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" № 2262-XIІ від 09.04.1992 року (далі по тексту - Закон № 2262-XIІ) визначено, що цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України (ст. 10 Закону № 2262-XIІ).

Відповідно до ч.4 ст.63 Закону № 2262-ХІІ (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII, далі по тексту - Закон № 1774-VIII) усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (далі по тексту - постанова КМ України № 103) постановлено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон) до 1 березня 2018 р. (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 1 березня 2018 р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. N 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".

У свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (в редакції, чинній на дату проведення перерахунку пенсії позивача, далі по тексту - постанова №704) затверджено, зокрема, тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу; додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу; розміри надбавки за вислугу років військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу.

Пунктом 2 постанови КМ України №103 постановлено проводити виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) з 1 січня 2018 р. у таких розмірах: з 1 січня 2018 р. - 50 відсотків; з 1 січня 2019 р. по 31 грудня 2019 р. - 75 відсотків; з 1 січня 2020 р. - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року.

Колегія суддів зауважує, що з прийняттям Закону № 1774-VIII, яким частину четверту статті 63 Закону № 2262-XII було викладено у новій редакції, Верховна Рада України делегувала Кабінету Міністрів України право встановлювати умови, порядок та розміри пенсійних виплат при перерахунку пенсій військовослужбовців, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, у зв`язку зі зміною грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, що узгоджується з повноваженнями Уряду України, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України.

Зазначені положення Закону № 1774-VIII набрали чинності з 1 січня 2017 року та рішенням Конституційного Суду України такими, що суперечать Конституції України (є неконституційними), не визнавались.

Як зазначив Конституційний Суд України у пункті 2.1 Рішення від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом, на що вказав Конституційний Суд України у Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 у справі про постійне користування земельними ділянками. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

У пункті 2.2 цього ж Рішення Конституційний Суд України вказав, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116 Конституції України).

У Рішенні від 02 березня 1999 року № 2-рп/99 у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України звернув увагу на те, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України, здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади.

Отже, політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення проведення якої на підставі пункту 3 статті 116 Конституції України здійснюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 117 Конституції України, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Колегія суддів зазначає, що постанова КМ України № 103 на час вчинення відповідачем спірних дій (з 01.01.2018 по 04.03.2019) була чинною, не була визнана неконституційною та підлягала застосуванню до спірних правовідносин.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року у справі №826/3858/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду, визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 постанови Кабміну від 21 лютого 2018 року №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" та зміни до Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45.

Відповідно до ч. 2 ст. 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Згідно з ч. 1 ст. 325 КАС України, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

З урахуванням викладеного, пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" втратив чинність з 05 березня 2019 року.

Таким чином, з 05.03.2019 - дня набрання законної сили рішенням у справі № 826/3858/18 - зняті обмеження щодо виплати підвищення до пенсії колишніх військовослужбовців, перерахованої згідно з постановою № 103.

Водночас, визнання нечинним в подальшому пункту 2 постанови №103 рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018 по справі № 826/3858/18, яке набрало законної сили 05.03.2019, не може мати наслідком визнання протиправними дій ГУПФУ в Харківській області щодо перерахунку пенсії, які були вчинені відповідачем в період часу дії вказаної норми права (з 01.01.2018 по 04.03.2019).

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, які в своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він не мав підстав не враховувати приписи п. 2 Постанови КМ України № 103.

З урахуванням відсутності у ГУПФУ в Харківській області, в силу ст.19 Конституції України, в період з 01.01.2018 по 04.03.2019 іншого законного способу дій, ніж передбачений постановою КМ України № 103, колегія суддів погоджуючись з висновком суду першої інстанції, зазначає, що відповідач, виплачуючи в період з 01.01.2018 по 31.12.2018 - 50% підвищення до пенсії, а з 01.01.2019 по 04.03.2019 - 75% підвищення до пенсії позивача, перерахованої з 01.01.2018 згідно з постановами КМ України № 103 та № 704, діяв у відповідності до п.2 постанови КМ України № 103 та не порушив вимог ч.4 ст.63 Закону № 2262-ХІІ, оскільки такий спосіб дій був прямо передбачений постановою КМ України № 103.

Щодо доводів позивача про протиправність оскаржуваних дій відповідача як таких, що порушують право позивача на мирне володіння своїм майном, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Суханов та Ільченко проти України" (рішення від 26.06.2014, п.35) Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися ст.1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання" якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами.

Колегія суддів звертає увагу, що у спірних відносинах вимоги позивача, станом на час його звернення до суду та розгляду справи, не мали достатнього підґрунтя у національному законодавстві, адже постановою КМ України № 103, яка була чинною до 05.03.2019, прямо передбачено порядок виплати перерахованих пенсій колишнім військовослужбовцям у такий спосіб, як це здійснено відповідачем по справі (виплата 50% підвищення з 01.01.2018 та 75% підвищення з 01.01.2019 по 04.03.2019), а також була відсутня усталена практика національних судів на підтримку аналогічних скарг заявників. З огляду на це, у позивача не було "законних сподівань" на збільшення пенсії, які могли б підпадати під дію ст. 1 Першого протоколу.

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій ГУПФУ в Харківській області за період з 01.01.2018 по 04.03.2019 щодо виплати перерахованої пенсії з обмеженням (з 01 січня 2018 року - 50% підвищення, з 01 січня 2019 року по 04 березня 2019 року - 75% підвищення), встановленим пунктом 2 постанови КМ України № 103, та зобов`язання ГУПФУ в Харківській області виплатити пенсію за вказаний період без обмежень - 100% перерахованого розміру пенсії.

Скасування в судовому порядку пункту 2 Постанови КМ України № 103 після проведення перерахунку пенсії позивача з 01 січня 2018 року не є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки оскаржувані дії ГУ ПФУ в Харківській області відповідали вимогам чинного на час їх вчинення законодавства.

Такий висновок суду першої та апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 19.02.2020 по справі № 240/6263/18 та Верховного Суду від 09.04.2020 по справі № 640/19928/18, яка є обов`язковою для врахування в силу ч.5 ст.242 КАС України.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що у зв`язку зі скасуванням пункту 2 постанови № 103 рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року у справі № 2826/3858/18, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року, обмеження щодо часткової виплати суми підвищення до пенсії - скасовано.

Отже, з 05.03.2019 у відповідача відсутні підстави для виплати перерахованої пенсії позивача відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України №103, а відтак, позивач має право на виплату пенсії з урахуванням 100% суми підвищення пенсії з 05.03.2019.

Таким чином, враховуючи зазначене вище рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року у справі №826/3858/18, яке набуло законної сили 05.03.2019, позивач з цієї дати (05.03.2019) набув право на виплату пенсії у 100% розмірі підвищення пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду від 16.08.2019 по справі №160/3586/19, залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020.

Враховуючи зазначене вище рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року у справі №826/3858/18, яке набуло законної сили 05.03.2019, позивач з цієї дати (05.03.2019) набув право на виплату пенсії у 100% розмірі підвищення пенсії.

Постановою КМ України від 14.08.2019 № 804 "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", яка набула чинності 04.09.2019, було установлено, що виплата пенсій, призначених згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" до 1 березня 2018 р. (крім пенсій, призначених згідно із зазначеним Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським) та перерахованих з 1 січня 2018 р. з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, заклади вищої освіти), що визначені станом на 1 березня 2018 р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", здійснюється у 2019 році в розмірі 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеної станом на 1 березня 2018 року.

Як зазначалось вище, приписами ч.4 ст.63 Закону № 2262-ХІІ визначено, що усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Відповідно до ч.2 ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Однак, фактично вищевказана постанова Кабінету Міністрів України, з урахуванням вже визначеного позивачу з 05.03.2019 права на виплату пенсії у 100% розмірі підвищення пенсії, з 04.09.2019 обмежує розмір гарантованого позивачу пенсійного забезпечення у 2019 року сумою у 75% підвищення пенсії, визначеної станом на 01.03.2018, тобто вказаний нормативно - правовий акт Кабінету Міністрів України є таким, що звужує зміст та обсяг існуючих прав позивача на законодавчо встановлений розмір пенсійного забезпечення.

При цьому колегія суддів зазначає, що відповідне право встановлювати умови, порядок та розміри надано Кабінету Міністрів України ч.4 ст.63 Закону № 2262-ХІІ виключно при перерахунку пенсії, а в даному випадку питання стосується пенсії позивача, перерахунок якої повинен був зроблений станом на 05.03.2019, тобто, за значний період до ухвалення та набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 804 від 14.08.2019, а отже в даному випадку вказана постанова не може бути застосована до ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про встановлення граничної дати періоду, за який позивачу слід перерахувати та виплатити пенсію в розмірі 100% підвищення - 04.09.2019, обґрунтований судом з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 14.08.2019 р. №804 "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян".

З приводу позовних вимог про зобов`язання відповідача виплатити позивачу перераховану пенсію однією сумою, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі ст.55 Закону № 2262-ХІІ нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але своєчасно не отримав з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більш як за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недоотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Таким чином, стаття 55 Закону № 2262-ХІІ, на яку посилається позивач, передбачає виплату недоплаченої пенсії однією сумою лише в тому разі, якщо пенсія належала пенсіонеру, однак, не була отримана ним вчасно з власної вини.

Між тим, ця норма не містять приписів, які б визначали спосіб дій органу Пенсійного фонду щодо виплати суми пенсії, що утворилася з вини органу Пенсійного фонду, зокрема, внаслідок перерахунку за рішенням суду.

Отже, спосіб виконання дій, які має вчинити суб`єкт владних повноважень за рішенням суду, не визначений у спірних відносинах нормативно.

Належним виконанням судового рішення про зобов`язання ГУПФУ в Харківській області перерахувати та виплатити позивачу пенсію без урахування обмежень, встановлених п.2 постанови КМ України № 103, за період з 05.03.2019, буде вважатися як перерахування присудженої суми одним платежем, так і кількома платежами, а повним виконанням рішення суду буде сплата відповідачем всієї недоплаченої різниці.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, кількість платежів у межах однієї суми коштів не порушує прав особи на соціальний захист у формі пенсійного забезпечення.

Колегія суддів зауважує, що виплата заборгованості за рішенням суду може бути здійснена однією сумою у разі виконання відповідачем судового рішення у спосіб, передбачений постановою Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду", однак, сам позивач вважає цю постанову такою, що не підлягає застосуванню до спірних відносин.

Доводи позивача про те, що позивач мав "законні сподівання" на отримання пенсійних виплат з 01.01.2018 у повному обсязі, а тому на них поширюється режим "існуючого майна", на думку колегії суддів, не свідчать про те, що виплата коштів позивачу повинна бути здійснена однією сумою.

Як вже зазначалось вище, майнова вимога може вважатися "законними сподіваннями" у тому разі, якщо вона має достатнє підґрунтя в національному законодавства або у практиці національних судів.

Беручи до уваги, що станом на дату перерахунку пенсії позивача - з 01.01.2018 - пункт 2 постанови КМ України № 103 був чинним і вважався законним, та підлягав застосуванню при виплаті позивачу перерахованої пенсії, колегія суддів зазначає, що вимога позивача набула характеру "законних сподівань" лише після того, як вказана вище норма була скасована в судовому порядку - з 05.03.2019.

Слід вказати, що порушення прав позивача шляхом виплати підвищення до пенсії не в повному обсязі з 05.03.2019 відбувалося не одноразово, а кожного місяця під час виплати пенсії. Таким чином, "законні сподівання" позивача полягали не в тому, що йому буде однократно виплачена сума пенсії наперед за певний період, а в тому, що кожного місяця він буде отримувати пенсію з урахуванням повного обсягу підвищення.

Отже, в даному випадку відсутні підстави вважати, що "законні сподівання" позивача підлягають захисту шляхом зобов`язання відповідача здійснити виплату заборгованості однією сумою.

Щодо вимог позивача про незастосування при нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходів положень постанови КМ України № 649 від 22.08.2018 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду", колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.2 постанови КМ України № 649 від 22.08.2018 установлено, що для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних та інших пов`язаних з ними виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого цією постановою.

Вказаною постановою КМ України від 22.08.2018 № 649 затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (далі по тексту - Порядок № 649) для реалізації вимог Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" з урахуванням того, що виконання таких рішень суду здійснюється виключно за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті.

Згідно із п. 1 Порядку № 649 цей Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

За визначенням п.2 Порядку № 649 рішення - рішення суду, що набрали законної сили та видані або ухвалені після набрання чинності Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", на виконання яких стягувачу нараховано пенсію або щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці (надбавки, підвищення, компенсацію втрати частини доходу, грошову допомогу), що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету та залишаються невиплаченими, або рішення суду про стягнення коштів.

Таким чином, оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, підпадає під визначення рішень, які виконуються відповідно до Порядку № 649.

Колегія суддів зауважує, що вказана постанова КМ України № 649 від 22.08.2018 є чинною, не визнана неконституційною, не визнана нечинною в судовому порядку, а тому застереження для її застосування відсутні.

Разом з тим, беручи до уваги, що відповідачем не виконано рішення суду ані в частині нарахування та виплати основної суми заборгованості, ані в частині нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, вимога позивача не застосовувати при нарахуванні та виплаті компенсації постанову КМ України № 649 від 22.08.2018 є передчасною, оскільки спрямована на майбутнє, тому задоволенню не підлягає.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина перша статті 317 КАС України). Зміна судового рішення може полягати, зокрема, у доповненні або зміні його мотивувальної частини (частина четверта статті 317 КАС України).

Враховуючи, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку в частині відмови в задоволенні позовних вимог, однак, помилково встановив граничну дату перерахунку пенсії ОСОБА_1 - 04.09.2019, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 по справі № 520/1454/2020 слід змінити, виклавши мотивувальну частину рішення щодо застосування постанови Кабінету Міністрів України від 14.08.2019 № 804 "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" в редакції цієї постанови та виключивши з абзацу 2 резолютивної частини рішення слова "- 04.09.2019 року".

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 326-328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 по справі № 520/1454/2020 - змінити, виклавши мотивувальну частину рішення щодо застосування постанови Кабінету Міністрів України від 14.08.2019 № 804 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» в редакції цієї постанови та виключивши з абзацу 2 резолютивної частини рішення слова «- 04.09.2019 року».

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) В.Б. Русанова С.П. Жигилій