Справа № 200/14178/19-а
Суддя: Грищенко Є.І.
Дата ухвалення: 2020-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2020 р. Справа№200/14178/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Грищенка Є.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справуза позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державного реєстратору прав на нерухоме майно Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької областіМаншиліної Олени Віталіївни, Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області в особі відділу реєстрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач 1), ОСОБА_2 (далі - позивач 2) звернулись до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Військово-цивільної адміністрації м. АвдіївкаДонецької області Маншиліної Олени Віталіївни (далі - відповідач 1), Військово-цивільної адміністрації м. АвдіївкаДонецької області в особі відділу реєстрації (далі - відповідач 2) про:

- визнання протиправним та скасування рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 48187610 від 12 серпня 2019 року, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької областіМаншиліною Оленою Віталіївною;

- зобов`язання Військово-цивільної адміністрації м. АвдіївкаДонецької області в особі відділу реєстрації повторно розглянути заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо проведення державної реєстрації права власності за кожним на ? частки квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_3 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4 , звернулась до Центру надання адміністративних послуг Авдіївської міської ради із заявою про державну реєстрацію права власності. Однак, державний реєстратор прав на нерухоме майно Військово-цивільної адміністрації м. АвдіївкаДонецької області Маншиліна Олена Віталіївна рішенням № 48187610 від 12 серпня 2019 року відмовила у державній реєстрації права власності. Підставою для такої відмови слугувало те, що подані документи не дають змоги встановити набуття речових прав на нерухоме майно.Також відповідачем-1 було зазначено, що у зв`язку з тим, що місто Донецьк, де зареєстровано Державне комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька» віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, можливість направити запит інформації, що передбачено положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відсутня.

Не погоджуюсь з таким рішенням, позивачі звернулись до суду із даним адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 13 січня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судових засідань та повідомлення (виклику) учасників справи.

31 січня 2020 року на електрону адресу суду від відповідачів надійшли відзиви на позовну заяву. Представник відповідача-2 та відповідач-1 зазначили, що, по-перше, відділ реєстраціїВійськово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області не може бути самостійним відповідачем по справі. По-друге, одним із обов`язків державного реєстратора є встановлення відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та для такої перевірки державний реєстратор повинен запитувати від відповідних органів інформацію, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства, проводили таке оформлення. Враховуючи наведене, державний реєстратор МаншилінаО.В. діяла в межах своїх повноважень. Також відповідачі зазначили, що державна реєстрація права власності, що виникло до 01 січня 2013 року без перевірки інформації про зареєстровано право власності на такий об`єкт на паперових носіях є порушенням закону, а у зв`язку з тим, що направити запит та отримати необхідно інформацію в даному випадку неможливо, державний реєстратор не може встановити набуття речових прав позивачами.

Крім того, відповідач-1 просила суд закрити провадження у справі, оскільки враховуючи суть спірних правовідносин, такий спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки стосується факту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна.

11 лютого 2020 року на адресу суду надійшлавідповідь на відзив, в якій позивачі заперечували проти відзивів на позовну заяву та зазначили, що відділ реєстрації Військово-цивільної адміністрації міста Авдіївка Донецької області є суб`єктом владних повноважень, здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та є належним відповідачем по справі. Також позивачі наголошували, що в даному випадку має місце публічно-правовий спір.

18 лютого 2020 року на електрону адресу суду від відповідачів надійшли заперечення на відповідь позивачів на відзив на позовну заяву. Відповідач-1 та представник відповідача-2 зазначили, що даний спір є цивільно-правовим і підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Крім того, відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор зобов`язаний зробити запит до Бюро технічної інвентаризації, яке здійснило реєстрацію свідоцтва про право власності на житло від 03 грудня 1996 року, а не до Управління з розвитку міського господарства ВЦА м. Авдіївка Донецької області.

Ухвалою суду від 13 березня 2020 року у задоволенні заяви відповідачів про закриття провадження у справі відмовлено.

Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач-1 ОСОБА_1 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Позивач-2 ОСОБА_2 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Відповідач-1 Державний реєстратор прав на нерухоме майно Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області, місцезнаходження: м. Авдіївка, вул. Молодіжна, 5.

Відповідач-2 Військово-цивільна адміністрація м. Авдіївка Донецької області, , місцезнаходження: м. Авдіївка, вул. Молодіжна, 5,структурним підрозділом якої є відділ реєстрації, який відповідно до Положення про відділ реєстрації військово-цивільної адміністрації міста Авдіївка Донецької області підзвітний і підпорядкований Військово-цивільній адміністрації м. Авдіївка Донецької області, основаним відділу реєстрації є реалізація державної політики у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ведення реєстру територіальної громади м. Авдіївки, здійснення реєстрації, зняття х реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 звернулась до Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області із заявою від 07 серпня 2019 року про державну реєстрацію прав власності щодо себе та для проведення державної реєстрації права власності щодо ОСОБА_4 , на квартиру, що розташована: АДРЕСА_2 .До заяви булидодані такі документи: довіреність серія та номер 23/310-н/23-2018-3-125; свідоцтво про право власності на житло, видане Виконавчим комітетом Авдіївської міської ради народних депутатів від 03 грудня 1996 року; технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 , серія та номер 1/ 353, виданий ОСОБА_5 ; довідку серія та номер 7, видану ОСОБА_5 .

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно МаншиліноюОленою Віталіївною № 48187610 від 12 серпня 2019 року у державній реєстрації прав та їх обтяжень було відмовлено у зв`язку з тим, що подані документи не дають змоги встановити набуття речових прав на нерухоме майно.Відповідно до вказаного рішення, державний реєстратор обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав інформацію необхідну для такої реєстрації. Оскільки надане свідоцтво про право власності на житло від 03 грудня 1996 року було зареєстровано в Державному комунальному підприємстві Бюро технічної інвентаризації м. Донецька, а місто Донецьк віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, направити відповідний запит неможливо.Крім того, в Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні записи про державну реєстрацію до 01 січня 2013 року права власності ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про права власності на житло від 03 грудня 1996 року.

Позивачі вважають вказане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки останнє було прийнято без врахування усіх обставин та наданих документів, не містить обґрунтувань чому саме подані документи не дають змоги встановити набуття речових прав на нерухоме майно та відсутність яких саме документів слугувала підставою для відмови у державній реєстрації прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження державного реєстратора та порядок їх реалізації у спірних правовідносинах визначаються, зокрема, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІV від 01 липня 2004 року, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України № 1952), Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок № 1127).

Відповідно до статті 4 Закону України № 1952 державній реєстрації прав підлягають: 1) право власності; 2) речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; іпотека; право довірчої власності; інші речові права відповідно до закону; 3) право власності на об`єкт незавершеного будівництва; 4) заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Частиною третьою статті 10 Закону № 1952 передбачено, що державний реєстратор1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі.

Згідно пункту 40 Порядку № 1127 державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону №1952 державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року;9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Згідно частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Частиною 2 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Також відповідно до п. 23 Порядку № 1127, яким передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

Зазначене також кореспондується з вимогами до оформлення рішень державним реєстраторами прав на нерухоме майно, які затверджені Наказом Міністерства Юстиції України від 21 листопада 2016 року № 3276/5.Відповідно до вказаних вимог, рішення державного реєстратора містить відомості, зокрема, вичерпний та обґрунтований перелік обставин, які стали передумовою для зупинення розгляду заяви, відмови у проведенні реєстраційних дій (у разі прийняття рішення про зупинення розгляду заяви, відмови у проведенні реєстраційних дій).

В порушення зазначених норм, спірне рішення не містить вичерпного переліку обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

Суд зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, для державної реєстрації права власності, заявником було надано, зокрема, свідоцтво про право власності на житло від 03 грудня 1996 року.

Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону № 1952 речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

На момент проведення реєстрації права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян був врегульований Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» № 2482-XII (далі - Закон № 2482) та Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, яке затверджено Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 15 вересня 1992 року (далі - Положення № 56).

Згідно положень Закону № 2482 та порядку № 56 приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків) може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). Передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Свідоцтво про право власності від 03 грудня 1996 року, видане керівником органу приватизації на підставі рішення Виконавчого комітету Авдіївської міської ради народних депутатів № 253 від 02.12.1996 р. та 05 грудня 1996 року зареєстровано в Комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька». Таким чином,реєстрація прав Позивачів на вищевказану квартиру, була здійснена відповідно до вимог законодавства, що було чинним на момент проведення такої реєстрації, про що свідчить реєстраціний надпис на вищевказаному Свідоцтві..

Також, суд звертає увагу, що заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 25 червня 2019 року, яке набрало законної сили 26 липня 2019 року, по справі №242/2369/19, встановлені фактичні обставини, відповідно до яких квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , належить на підставі Свідоцтва про право власності від 03 грудня 1996 року ОСОБА_7 та членам його сім`ї, у тому числі Позивачам, у рівних частках (по ? частині кожному). При цьому, за Позивачем-1 також визнано право власностіна 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ,в порядку спадкування за законом та заповітом після смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Згідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, Свідоцтво про право власності від 03 грудня 1996 року, видане керівником органу приватизації на підставі рішення Виконавчого комітету Авдіївської міської ради народних депутатів № 253 від 02.12.1996 р., та зареєстроване 05 грудня 1996 року в Комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька», є підставою виникнення права власності за Позивачами на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , та не потребує подальшої перевірки.

Суд також зазначає, що відсутність у державного реєстратора можливості направити запит до організацій, які проводили оформлення та/або реєстрацію прав, що передбачено положеннями ст. 10 Закону №1952, не може позбавляти права особи на державну реєстрацію права власності та слугувати підставою для відмови у проведенні державної реєстрації.

Таким чином, суд приходить до висновку, що рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 48187610 від 12 серпня 2019 року, прийняте без врахування дотримання порядку встановленого положеннями чинного законодавства та наданих заявником документів, а тому підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене, позовні вимоги про зобов`язання відповідача-2 повторно розглянути заяву позивачів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо проведення державної реєстрації права власності за кожним на ? частки квартири АДРЕСА_2 задоволенню.

Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд вважає за необхідне зазначити, що надання суб`єктом владних повноважень відмови з аналогічних підстав, що перевірялися у межах розгляду даної судової справи, буде вважатися неналежним виконанням судового рішення та нестиме негативні наслідки, передбачені чинним законодавством.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності та враховуючи, що правомірність своїх дій відповідачем не доведена, суд доходить висновку про обґрунтованість пред`явленого позову та про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачами було сплачено судовий збір на загальну суму 1536,80 грн., що підтверджується квитанціями № 0.0.154148229.1. та № 0.0..1.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином судовий збір у розмірі 768, 40 грн.. підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області на користь ОСОБА_1 та у розмірі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області на користь ОСОБА_2 .

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державного реєстратору прав на нерухоме майно Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області Маншиліної Олени Віталіївни, Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області в особі відділу реєстрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 48187610 від 12 серпня 2019 року, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області Маншиліною Оленою Віталіївною.

Зобов`язати Військово-цивільну адміністрацію м. Авдіївка Донецької області в особі державного реєстратора відділу реєстрації (місцезнаходження: м. Авдіївка, вул. Молодіжна, 5, ) повторно розглянути заяву від 07 серпня 2019 року ОСОБА_1 , яка діяла в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 про проведення державної реєстрації права власності за кожним на 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області (місцезнаходження: м. Авдіївка, вул. Молодіжна, 5, ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім ) гривень 40 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області (місцезнаходження: м. Авдіївка, вул. Молодіжна, 5, ) на користь ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім ) гривень 40 копійок.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження 13 березня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Є.І. Грищенко