Справа № 640/22102/18
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2020-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2020 року м. Київ № 640/22102/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Бояринцевої М.А., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №001004400,
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась фізична-особа підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач та/або ФОП ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - відповідач та/або ГУ ДФС у Київській області/контролюючий орган) та просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10.09.2018 року №001004400 та стягнути на користь позивача понесені нею витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу.

Мотивуючи позовні вимоги позивач стверджує про порушення строків винесення податкового повідомлення-рішення від 10.09.2018 року №001004400, що є порушенням пункту 86.1 статті 86 ПК України. Окрім цього, ФОП ОСОБА_1 вказує, що контролюючим органом складено акт перевірки без зазначення у ньому конкретної правової норми, порушення якої було встановлено контролюючим органом. Також, позивач зазначає, що відповідачем порушено її право на захист, а саме: внесення заперечень, надання можливості бути присутньою при розгляді та прийняті відповідного рішення, про розбіжності в датах акту відмови та акту перевірки, відсутності порушення як такого, що підтверджується, у тому числі рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.11.2018 року у справі №369/11027/18.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, де останній стверджує про правомірність прийнятого ним рішення та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Справа вирішується на підставі наявних в ній матеріалів.

Розглянувши подані матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом звертає увагу на наступне.

На підставі наказу Головного управління ДФС у Київській області від 30.07.2018 року №1622 «Про проведення фактичних перевірок», витягу з додатку №1 до наказу Головного управління ДФС у Київській області від 30.07.2018 року №1622 «Про проведення фактичних перевірок», направлень на перевірку від 16.08.2018 року №775, №776 проведено фактичну перевірку магазину, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює господарську діяльність фізична-особа підприємець ОСОБА_1 .

За наслідком здійснення фактичної перевірки відповідачем складено акт від 17.08.2018 року №376/10-36-40/ НОМЕР_1 , у відповідності до якого встановлено факт зберігання вина ординарного столового сухого сортового червоного «Кабарне», 10,0 л., 10-13% об., виробництва ТОВ «Агро-Юг», 03.05.2018 року розливу, по ціні 595, 00 грн., без марки акцизного податку встановленого зразка, чим порушено статтю 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу сприту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 року №481/95-ВР. Алкогольний напій залишено на місці. Під час перевірки проводилась фотофіксація (далі - акт перевірки).

Також, контролюючим органом складено акт відмови від підписання акту перевірки від 16.08.2018 року.

На підставі висновків акту перевірки ГУ ДФС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 10.09.2018 року №, яким до фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у сумі 17 000, 00 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення).

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно із підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

У відповідності до приписів пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (п. 80.1 ст. 80 ПК України).

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу (п. 80.5 ст. 80 ПК України).

Згідно із пунктами 80.7, 80.9-80.10 статті 80 ПК України фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції. Строки проведення фактичної перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу. Порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Положеннями пункту 86.1 статті 86 ПК України встановлено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.

Строк складення акта (довідки) про результати перевірки не зараховується до строку проведення перевірки, встановленого цим Кодексом (з урахуванням його продовження).

У разі незгоди платника податків з висновками акта (довідки) такий платник зобов`язаний підписати такий акт (довідку) перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта (довідки) або окремо у строки, передбачені цим Кодексом

Згідно із пунктом 86.5 статті 86 ПК України акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.

У разі відмови платника податків, його законних представників або особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта (довідки), посадовими особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати перевірки не пізніше наступного робочого дня після його складення реєструється в журналі реєстрації актів контролюючого органу і не пізніше наступного дня після його реєстрації вручається або надсилається платнику податків, його законному представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції.

У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта (довідки) перевірки чи неможливості його вручення платнику податків або його законним представникам чи особі, яка здійснювала розрахункові операції з будь-яких причин, такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. У зазначених в цьому абзаці випадках контролюючим органом складається відповідний акт або робиться позначка в акті або довідці про результати перевірки.

Судом встановлено, що фактична перевірка позивача здійснювалась 16.08.2018 року, направлення на проведення фактичної перевірки перевірку від 16.08.2018 року №775, №776 отримано останньою, що не заперечується у позовній заяві. Разом з цим, згідно матеріалів адміністративної справи ФОП ОСОБА_1 відмовилась від підписання акту фактичної перевірки, про що контролюючим органом складено акт відмови від підписання акту перевірки від 16.08.2018 року.

Суд при вирішенні спору вважає безпідставними твердження позивача про фальсифікацію акту відмови від підписання акту перевірки від 16.08.2018 року, з підстав того, що акт перевірки датований 17.08.2018 року, оскільки дата акту перевірки - 17.08.2018 рік є датою реєстрації останнього.

Що ж стосується тверджень ФОП ОСОБА_1 про порушення положень пункту 86.8 статті 86 ПК України слід вказати наступне.

Так, наведена правова норма визначає, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Як зазначає позивач, акт перевірки отримано нею 27.08.2018 року, спірне рішення прийнято 10.09.2018 року. Звідси слідує, що відповідачем прийнято оскаржуване рішення на 10 робочий день, після вручення ФОП ОСОБА_1 акту перевірки.

З урахуванням наведеного судом в ході розгляду справи не встановлено порушення ГУ ДФС у Київській області положень 86.8 статті 86 ПК України, а тому твердження позивача в цій частині, у тому числі щодо позбавлення її права на захист не знайшли свого правового підтвердження.

Окрім цього, не можуть бути взяті до уваги доводи ФОП ОСОБА_1 щодо порядку (алгоритму) складання акту перевірки, оскільки останній є хибними. Суд зазначає, що особливістю фактичної перевірки є те, що акт перевірки має бути складено та підписано контролюючим органом та платником податку в день її проведення, а реєстрація такого акту в контролюючому органі здійснюється не пізніше ніж на наступний робочий день.

Також, суд вважає безпідставними посилання позивача на положення пункту 86.7 статті 86 ПК України мотивуючи це наступним.

Згідно із пунктом 86.7 статті 86 ПК України рішення про визначення грошових зобов`язань приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності). Платник податків або його законний представник може бути присутнім під час прийняття такого рішення.

Суд звертає увагу, що наведений пункт ПК України стосується розгляду заперечень платника податків, які не були подані позивачем, а тому доводи в цій частині є безпідставним.

Водночас, суд залишає поза увагою посилання ФОП ОСОБА_1 на наказ Міністерства фінансів України від 14.03.2013 року №395, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.04.2013 року за №607/23139, оскільки останнім затверджено Порядок оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами.

Спірне рішення прийнято за наслідком фактичної перевірки, а тому застосуванню положення наведеного порядку не підлягають.

Разом з цим, не заслуговують на увагу твердження позивача про ігнорування відповідачем положень підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України, яким встановлено право платника податків бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом, оскільки наведене спростовується матеріалами адміністративної справи, зокрема наявністю підписів позивача на направленні на перевірку та фотофіксацією.

Оцінюючи наявність чи відсутність допущеного ФОП ОСОБА_1 порушення, суд вкаже наступне.

Як вже було зазначено судом вище, відповідачем в ході перевірки встановлено факт зберігання вина ординарного столового сухого сортового червоного «Кабарне», 10,0 л., 10-13% об., виробництва ТОВ «Агро-Юг», 03.05.2018 року розливу, по ціні 595, 00 грн., без марки акцизного податку встановленого зразка, чим порушено статтю 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу сприту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 року №481/95-ВР.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу сприту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 року №481/95-ВР (далі - Закон №481/95-ВР).

Згідно із положеннями частини 1 статті 17 Закону №481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку, або з використанням тари, що не відповідає вимогам, визначеним частиною першою статті 11 цього Закону, - 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень (абз. 16 ч. 2 ст. 17 Закону №481/95-ВР).

Між тим, Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 року №1251 затверджено Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів (далі - Положення №1251).

Згідно із пунктом 20 Порядку №1251 маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів здійснюється виробниками зазначеної продукції.

Для алкогольних напоїв використовуються марки із зазначенням суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, з точністю до тисячного знака, яка відповідає сумі, визначеній з урахуванням діючих на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари.

Відповідно до пункту 22 Положення №1251 марки наклеюються на пляшку П- чи Г-подібним способом через горловину.

У разі реалізації напоїв в упаковках (типу "Tetra Pak") марки наклеюються по осі упаковки на верхній площині.

Як вбачається з матеріалів справи, вино ординарне столове сухе сортове червоне «Кабарне», 10,0 л., 10-13% об., виробництва ТОВ «Агро-Юг», 03.05.2018 року розливу, по ціні 595, 00 грн., реалізувалось позивачем в упаковках (типу "Tetra Pak").

З наданої відповідачем фотофіксації не можливо встановити відсутність акцизної марки на відповідному алкогольному напої. На фото фіксації відображено виключно лицьова сторона упаковок (типу "Tetra Pak") вина ординарного столового сухого сортового червоного «Кабарне», 10,0 л., 10-13% об., виробництва ТОВ «Агро-Юг», 03.05.2018 року розливу, що не дає суду дійти до однозначного висновку про порушення ФОП ОСОБА_1 .

Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Таким чином, з огляду на приписи наведених правових норм процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішень органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов`язання чи відмовлено у наданні податкових вигод, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше. Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про не доведення відповідачем належними та достатніми доказами наявність порушення позивачем положень статті 11 Закону №481/95-ВР, що має своїм наслідком наявність підстав для задоволення позову.

Окрім наведеного суд враховує, що постановою Києво-Святошинського суду Київської області від 22.11.2018 року у справі №369/11027/18 судом зазначено, що за наслідком дослідження матеріалів адміністративної справи відносно ФОП ОСОБА_1 , протоколу про адміністративне правопорушення від 31.08.2018 року, акту від 17.08.2018 року, копії рішення ДФС про результати розгляду скарг від 09.10.2018 року встановлено відсутність будь-яких доказів вини ФОП ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, з огляду на що, провадження по справі закрито, у зв`язку із відсутністю в діях ФОП ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 164-5 ч. 1 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Оскільки адміністративний позов підлягає до задоволення, то судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Разом з цим вирішуючи питання щодо розподілу витрат на праву допомогу суд вкаже наступне.

Частиною 1 статті 143 КАС України встановлено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Приймаючи до уваги те, що адміністративний позов підлягає задоволенню, то судові витрати слід присудити накормить позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Що ж стосується відшкодування позивачу витрат на правову допомогу суд зазначить наступне.

Згідно пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено наступне: витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем до суду надано наступні документи: договір про надання правової допомоги від 19.08.2018 року, ордер серії КВ №057650, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №4892, розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу, прибутковий ордер на суму 3000, 00 грн.

Відповідно до розрахунку суми гонорару останній включає в себе, як витрати на правову допомогу в межах консультування, аналізу законодавства, підготовки процесуальних документів, підготовка адміністративного позову в рамках даної справи, так і приймання участі в судовому засіданні та ознайомлення з матеріалами справи №369/11027/18 в Києво-Святошинському районному суді Київської області, участь при розгляді адміністративного позову в судових засіданнях.

Разом з цим, загальна сума витрат за договором про надання правової допомоги складає 6922,00 грн., сплачено позивачем 3000,00 грн.

Водночас, загальна сума витрат на правову допомогу в межах даної адміністративної справи становить 4080, 00 грн., а в межах розгляду справи №369/11027/18 в Києво-Святошинському районному суді Київської області - 4 202, 00 грн.

Між тим, у пункті 3.1. договору про надання правової допомоги від 19.09.2018 року визначено, що за надання правової допомоги клієнт сплачує Адвокату гонорар (винагороду) в розмірі 3000,00 грн.

Таким чином, враховуючи наведене суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача понесених ним витрат на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 77-78, 139, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, б. 5а, ) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10.09.2018 року №001004400, прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області.

3. Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, б. 5а, ) на користь фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) суму сплаченого нею судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

4. Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, б. 5а, ) на користь фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України.

Суддя М.А. Бояринцева