Справа № 200/5070/20-а
Суддя: Зінченко О.В.
Дата ухвалення: 2020-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

27 травня 2020 р. Справа №200/5070/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Зінченко О.В., ознайомившись з позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯЛТА ГРАД СТРОЙ»

до відповідача 1: Приватного підприємства «АБЗ»

до відповідача 2: Головного управління ДФС у Донецькій області

за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог: Служба автомобільних доріг у Донецькій області

про визнання недійсною та скасування податкової накладної №11 від 04 грудня 2013 року та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

25 травня 2020 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯЛТА ГРАД СТРОЙ» до Приватного підприємства «АБЗ», Головного управління ДФС у Донецькій області, за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог: Служба автомобільних доріг у Донецькій області відповідно до якої просило суд:

- визнати недійсною та скасувати податкову накладну № 11 від 04 грудня 2013 року, що складена Приватним підприємством «АБЗ», з дати її незаконної реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у Донецькій області виключити з Єдиного реєстру податкових накладних податкову накладну № 11 від 04 грудня 2013 року, що складена Приватним підприємством «АБЗ».

Згідно з частиною 2 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Суд дослідивши подані матеріали справи, вказує на наступне.

Пунктом 1 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

У свою чергу, пункт 2 частини першої цієї ж статті передбачає, що публічно-правовий спір - це спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб`єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Відповідно до частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому вказаним Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси та просити про їх захист.

Враховуючи вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, особа повинна довести факт порушення його прав чи охоронюваних законом інтересів оскарженим рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Пунктом 7 частини першої статті 4 наведеного Кодексу визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Загалом, необхідною та єдиною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення цим суб`єктом владних управлінських функцій.

Таким чином, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб`єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єктів, а ці суб`єкти відповідно зобов`язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта.

У випадку, якщо суб`єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб`єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

У взаємозв`язку із викладеним суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України, сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.

Позивачем у позовній заяві визначено два відповідача у справі: Приватне підприємство «АБЗ» та Головне управління ДФС у Донецькій області.

При цьому в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 12 червня 2013 року між Службою автомобільних доріг у Донецькій області (надалі - САД у Донецькій області) та Приватним підприємством «АБЗ» було укладено договір підряду №2-54 з поточного середнього ремонту автомобільної дороги від (1-05-17) Тернове - Петрівське на суму 18 891 749,46 грн., в тому числі ПДВ 3 148 624,91 грн.

У серпні-жовтні 2013 року ПП «АБЗ» було виставлено на замовника робіт - САД у Донецькій області акти виконаних робіт, проте, САД у Донецькій області вказані роботи прийняті не були, акти виконаних робіт не підписані, та відповідно на той час не були оплачені.

За результатами складення актів виконаних будівельних робіт ПП «АБЗ» було сформовано податкову накладну №11 від 04 грудня 2013 року, яка підписана директором ПП «АБЗ» (на той час) ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що спірна податкова накладна не могла бути сформована ПП «АБЗ» на повну суму, оскільки виконавцем робіт на суму 7 835 021, 84 грн. є ТОВ «ЯЛТА ГРАД СТРОЙ», яке було залучено ПП «АБЗ» у якості субпідрядника на підставі Договору субпідряду № 12-08/02ДД від 12 серпня 2013 року та саме ТОВ «ЯЛТА НРАД СТРОЙ» має первинну документацію по виконанню робіт.

Таким чином, враховуючи, що роботи з поточною середнього ремонту автомобільної дороги від (Т-05-17) - Тернове - Петрівське, км 7+300 - км 13+500 на суму 7 835 021,84 грн. були виконанні ТОВ «ЯЛТА ГРАД СТРОЙ», яке має всю первинну документацію, всі показники відображені у бухгалтерському обліку підприємства, вказує що ПП «АБЗ» не мало права відображати у податковій накладній показники податку на додану вартість за роботи, які не виконувало, не має первинних документів та відповідно відображення у бухгалтерському обліку, а отже протиправно склало податкову накладну № 11 від 04 грудня 2013 року та зареєструвало її у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Отже, предметом даного спору є зокрема, податкова накладна №11 від 04 грудня 2013 року, яка була складена та зареєстрована в Єдиному державному реєстрі податкових накладних - Приватним підприємством «АБЗ», яке в свою чергу, не є суб`єктом владних повноважень у розумінні вимог пункту 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому спірні правовідносини не мають ознак справи адміністративної юрисдикції.

При цьому, податкові накладні не є рішеннями суб`єкта владних повноважень, і не породжують правовідносини, що можуть бути предметом спору, який підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, а тому оскарження податкової накладної також не може відбуватися в порядку адміністративного судочинства.

Залучення позивачем в якості другого відповідача - Головного управління ДФС у Донецькій області до участі у справі також не робить даний спір публічно-правовим.

У контексті обставин цієї справи та нормативного регулювання правовідносин, що склалися між учасниками спору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частини визнання недійсною та скасування податкової накладної № 11 від 04 грудня 2013 року, що складена Приватним підприємством «АБЗ», з дати її незаконної реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних не підлягає розгляду Донецьким окружним адміністративним судом за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи склад учасників - суб`єктів господарської діяльності - вирішення спору відноситься до юрисдикції господарського суду в порядку господарського судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Однак, як вбачається з позовної заяви, позовні вимоги не є пов`язаними між собою, оскільки перша частина вимог адресована до Приватного підприємства «АБЗ» та предметом цієї вимоги є фактично оскарження податкової накладної №11 від 04 грудня 2013 року, а вказаний спір підлягає вирішенню Господарським судом.

В той же час, друга частина позовних вимог адресована до Головного управління ДФС у Донецькій області і предметом цієї вимоги є зобов`язання виключити з Єдиного реєстру податкових накладних податкову накладну № 11 від 04 грудня 2013 року, що складена Приватним підприємством «АБЗ», а вказаний спір є публічно-правовим та підлягає вирішенню окружним адміністративним судом відповідно до вимог КАС України.

Відповідно до частини 5 статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Відповідно до частини 1 статті 318 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу.

Отже, порушення окружним адміністративним судом правил предметної підсудності є підставою для скасування судового рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Суд зазначає, що необхідність дотримання правил підсудності також узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практикою Європейського суду з прав людини.

Так, у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року по справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, і, як зазначено Європейською комісією з прав людини у рішенні у справі «Занд проти Австрії» (доповідь від 12 жовтня 1978 року), термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з ... питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів ...».

Відповідно до пункту 6 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Згідно частини 6 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху або про повернення позовної заяви надсилається особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення. Копія позовної заяви залишається в суді.

Відповідно до частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

При цьому в даному випадку, відсутні підстави для застосування положень статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України. Також суд звертає увагу, що статтями 169, 170 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачені відмова у відкритті в частині позовних вимог або залишення позовної заяви без руху з наданням строку на усунення недоліків з означених підстав.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 21, 160, 161, 169, 172 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯЛТА ГРАД СТРОЙ» до Приватного підприємства «АБЗ», Головного управління ДФС у Донецькій області, за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог: Служба автомобільних доріг у Донецькій області про визнання недійсною та скасування податкової накладної №11 від 04 грудня 2013 року та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви не пізніше наступного дня після її постановлення надіслати особі, яка її подала.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення, відповідно до статті 295 КАС України.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Прикінцевих положень внесених до КАС України згідно із Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)", строки визначені статтею 295 КАС України, а також інші процесуальні строки продовжуються на строк дії карантину.

Згідно приписів статті 297 КАС України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвала складена та підписана 27 травня 2020 року.

Суддя О.В. Зінченко