Справа № 820/1075/17
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2020-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Чудних С.О.

22 травня 2020 р.Справа № 820/1075/17

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Макаренко Я.М. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання - Білюк Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Фіщук Сергій Олексійович про зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и л а:

13.03.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (далі - відповідач, Комінтернівський ВДВС ХМУЮ, правонаступником якого є Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області), яким просить зупинити виконавче провадження № 50924508, посилаючись на наявність у нього обґрунтованих сумнівів, що приватний нотаріус Фіщук О.С. відповідно до статті 288 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій отримав і користувався оригіналом документа, що встановлює його заборгованість, який засвідчений його особистим підписом. Не маючи на руках оригіналу документу, посвідченого нотаріусом, або належним чином звіреної копії, він не може ідентифікувати свій особистий підпис на цьому документі. Чітко розуміти дати, що стосуються змісту правочину, що став підставою для виникнення спірної заборгованості, її первісної та остаточної суми, розуміти юридичні реквізити осіб та фахівців, які вчинили розрахунок заборгованості та рівень їх фаху для можливого оскарження або визнання боргу і суми виконавчого збору.

17.10.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, якою, окрім іншого, просить визнати виконавчий напис № 181 від 15.01.2016 року приватного нотаріуса Фіщука О.С. таким, що не підлягає виконанню (т. 1, а.с. 90, 123).

Частиною 1 статті 137 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС в редакції, що була чинною до 15.12.2017 року) передбачалось, що позивач може протягом всього часу судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог, подавши письмову заяву, яка приєднується до матеріалів справи. До початку судового розгляду справи по суті позивач може змінити підставу або предмет адміністративного позову, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи. Заява про зміну позовних вимог повинна відповідати вимогам, які встановлені цим Кодексом для позовних заяв. У разі невідповідності такої заяви вимогам статті 106 цього Кодексу суд своєю ухвалою повертає її позивачу.

19.10.2017 року ОСОБА_1 в порядку статті 137 КАС подав до суду уточнену позовну заяву, якою просить визнати постанову відповідача від 21.04.2016 року про відкриття виконавчого провадження № 50924508 такою, що вчинена з порушенням діючого законодавства та скасувати її; визнати виконавчі дії відповідача, вчинені в постановах від 10.05.2016 року і 19.12.2016 року у виконавчому провадженні № 50924508 незаконними та повідомити про своє рішення його та Управління ПФУ у Комінтернівському районі м. Харкова за адресою: 61036, м. Харків, вул. Дізельна, 8 (т. 1 а.с. 110).

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 06.12.2017 року, що набрала законної сили 29.01.2018 року, в задоволені вимог адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд дійшов висновку про те, що оскаржувані постанови були прийняті державним виконавцем у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо пояснень позивача про те, що він не є боржником по справі та не отримував кредит в ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК», у зв`язку з чим виконавчий напис № 181, виданий 15.01.2016 року приватним нотаріусом Фіщуком С.О. про стягнення з нього на користь ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості на загальну суму 200.275,45 грн є протиправним, суд зазначив, що відповідно до частини 2 статті 11 КАС суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Також суд визнав, що не є предметом спору у цій справі законність та правомірність дій приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Фіщука С.О. при винесенні виконавчого напису № 181 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості на загальну суму 200.275,45 грн, оскільки в даній справі суд розглядає позовні вимоги щодо прийняття рішення, дії, бездіяльність державного виконавця при здійсненні ним виконавчих дій стосовно виконавчого провадження № 50924508.

Постановою Верховного Суду від 06.09.2019 року частково задоволена касаційна скарга ОСОБА_1 , скасовані судові рішення першої та апеляційної інстанцій, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Судом касаційної інстанції зазначено, що враховуючи обставини справи, що встановлені судами попередніх інстанцій, колегія суддів приходить до висновку, що ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції не були встановлені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Судами не надана правова оцінка предмету позову в контексті із законністю виконавчого документу (виконавчого напису нотаріуса № 181), оскільки оскаржувані рішення та дії є наслідком виконання даного виконавчого документу.

Заперечуючи вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 , відповідач вказував, що з отриманням виконавчого напису від 15.01.2016 року № 181, виданого приватним нотаріусом Фіщуком С.О. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості на загальну суму 200.275,45 грн, державним виконавцем вчинені процесуальні дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», які спрямовані на виконання цього виконавчого документа.

06.11.2019 року представником позивача до суду надана заява про уточнення позовних вимог, якою представник позивача просив доповнити позовні вимоги від 19.10.2017 року пунктом наступного змісту, - «Скасувати Постанови Відповідача від 16.07.2017 року, 28.08.2017 року, 07.08.2017 року, 13.08.2019 року як такі, що спотворюють законні рішення Верховного Суду України від 06.09.2019 року в частині пунтку 12 щодо фактичних обставин справи» (т. 2, а.с. 63).

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07.11.2019 року відмовлено у прийнятті до розгляду означеної заяви.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишений без задоволення.

Судове рішення вмотивовано тим, що у державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області були відсутні підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо посилань представника позивача на те, що у заяві зазначений не той нотаріус, суд зазначив, що вказана обставина не є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження».

Посилання представника позивача на те, що при звернення стягувача до державного виконавця не було подано боргових документів, а тому даний виконавчий напис нотаріуса не може вважатися виконавчим документом і не повинен був прийматися державним виконавцем до виконання суд визнав необґрунтованим, оскільки на підставі аналізу положень статей 17 та 19 Закону України «Про виконавче провадження» дійшов висновку, що заява стягувача та виконавчий напис нотаріуса, який в свою чергу і є виконавчим документом, є достатньою підставою для відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, суд встановив, що дії державного виконавця по вчиненню виконавчих дій щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.04.2016 року прийнятті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, котрі передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Оскільки позивач фактично не погоджується із виконавчим документом - виконавчим написом приватного нотаріуса та не надав судового рішення, що набрало законної сили, про визнання означеного виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, або про його скасування, суд визначився про відсутність підстав для задоволення вимог адміністративного позову.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить його скасувати в частині законності оскаржуваних постанов відповідача від 21.04.2016 року, 10.05.2016 року, 19.12.2016 року та прийняти нове судове рішення про направлення справи до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не вилучив та не дослідив боргові документи, на підставі яких приватним нотаріусом вчинений виконавчий напис, згідно з яким він, начебто, має заборгованість.

Відзиви на апеляційну скаргу від відповідача та третьої особи до суду не надійшли, що не перешкоджає розгляду справи.

За приписами статті 268 КАС у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку (частина 1 статті 268 КАС).

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (частина 2 статті 268 КАС).

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (частина 3 статті 268 КАС).

Відповідно до статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (частина 1 статті 308).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 2 статті 308).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку про часткову обґрунтованість апеляційної скарги, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 25 Закону України від 21.04.1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно частини другої цієї статті державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначалось коло підстав, для прийняття державним виконавцем рішення про відмову у відкритті виконавчого провадження, а статтею 32 цього Закону - заходів, спрямованих на примусове виконання рішень.

Згідно з частиною першою статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частиною другою означеної статті встановлено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

05.10.2016 року набрав чинності Закон України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до пунктів 6, 7 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Частиною першою статті 68 Закону 1404-VIII встановлено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Частиною третьою цієї статті встановлено, що про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідну заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Судом установлено, що на примусове виконання до Комінтернівського ВДВС ХМУЮ надійшов виконавчий напис № 181, виданий 15.01.2016 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщуком С.О., про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості на загальну суму 200.275,45 грн.

21.04.2016 року державним виконавцем відділу Ємельяновим О.О. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 50924508 (т. 1, зворот а.с. 71).

В подальшому державним виконавцем Комінтернівського ВДВС ХМУЮ постановою від 10.05.2016 року накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, у межах суми звернення стягнення 200.274,45 грн. (т. 1, а.с. 94).

19.12.2016 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (т. 1, а.с. 80).

Порядок учинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України від 02.09.1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон № 3425-XII) та іншими актами законодавства (частина 1 статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону № 3425-XII).

Згідно зі статтею 87 Закону № 3425-XII для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Порядок учинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (підпункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

У своїй постанові від 02.07.2019 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) зробила висновок, що строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою Цивільним кодексом України. Таким чином, загальний строк для такого звернення становить три роки незалежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, а якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Таким чином, учинення нотаріусом виконавчого напису, це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус проводить свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції та не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає та не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника, це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону № 3425-XII). При цьому, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Отже, учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Підпунктами 5.1, 5.2 пункту 5 «Викладення виконавчого напису» глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій установлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість (підпункт 5.1).

Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів (підпункт 5.2).

При цьому, відповідно до пункту 7 глави 8 Порядку вчинення нотаріальних дій у разі якщо документи, що посвідчуються, видаються або засвідчуються, викладені на двох і більше окремих аркушах, вони повинні бути з`єднані у спосіб, що унеможливлює їх роз`єднання без порушення їх цілісності, із зазначенням кількості прошитих (прошнурованих), пронумерованих і скріплених аркушів, з проставлянням підпису та печатки нотаріуса.

Матеріали виконавчого провадження № 50924508 (т. 1, а.с. 67-84) посвідчують ту обставину, що 29.03.2016 року представником ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» до відповідача була подана заява про відкриття виконавчого провадження.

У якості виконавчого документа до заяви доданий виконавчий напис, який виконаний на спеціальному бланку нотаріальних документів та, до якого не доданий оригінал документа (дублікат документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у загальному розмірі 200.274,45 грн за кредитним договором № НААОRО01510001, тобто документ, що виданий з порушенням вимог статті 87 Закону України № 3425-XII, а також вищеозначених положень Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому, колегія суддів зауважує, що за повідомленням АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 13.05.2020 року (т. 3, а.с. 33) оригінал договору № НААОRO01510001 від 02.02.2004 року, учасниками якого (за інформацією, що мається в тексті договору) є Приватбанк та ОСОБА_1 , був вилучений правоохоронними органами згідно з протоколом виїмки від 21.03.2006 року.

Частиною 4 статті 18 Закону України від 21.04.1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» унормовано, що окрім вимог, передбачених частинами 1-3 цієї статті Законом можуть бути встановлені також інші додаткові вимоги до виконавчих документів.

При вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження за заявою представника ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» від 29.03.2016 року державним виконавцем вищеозначені положення Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, Закону України «Про виконавче провадження» досліджені не були.

Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість вимог ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає, що наслідком перевірки відповідності означеного виконавчого документа вимогам статті 18 Закону України від 21.04.1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» мало бути би рішення про відмову у відкритті виконавчого провадження з підстав, встановлених пунктом 6 частини 1 статті 26 цього Закону.

Таким чином, постанова державного виконавця від 21.04.2016 року про відкриття виконавчого провадження (реєстраційний номер виконавчого провадження: 50924508) є протиправною та підлягає скасуванню.

За відсутністю підстав для відкриття виконавчого провадження, незаконністю постанови державного виконавця від 21.04.2016 року про відкриття виконавчого провадження (реєстраційний номер виконавчого провадження: 50924508), наступні постанови державного виконавця у тому числі - постанова від 10.05.2016 року про арешт майна боржника ОСОБА_1 , постанова від 19.12.2016 року про звернення стягнення на пенсію ОСОБА_1 є також протиправними та підлягають скасуванню.

Оскільки приписи частини 1 статті 315 КАС не передбачають право суду апеляційної інстанції скасовувати судове рішення з направленням справи для розгляду до іншого суду першої інстанції (за винятком підстав, передбачених частини 1 статті 118 КАС, - за встановленою підсудністю), колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , - скасування рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2019 року та прийняття нового судового рішення по задоволення вимог адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання протиправними і скасування постанов державного виконавця: від 21.04.2016 року про відкриття виконавчого провадження, від 10.05.2016 року про арешт майна боржника ОСОБА_1 , від 19.12.2016 року про звернення стягнення на пенсію ОСОБА_1 .

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (пункти 1, 4 частини 1 статті 317 КАС).

05.02.2020 року до Другого апеляційного адміністративного суду надійшли пояснення представника позивача до апеляційної скарги від 29.11.2019 року, подані в порядку статті 303 КАС (т. 2, а.с. 220), в яких представник позивача Бурдикін С.В., окрім дублювання вимог апеляційної скарги, висунув вимогу про зупинення виконавчого провадження № 50924508 до з`ясування його сторін, їх юридичних та банківських реквізитів.

Частиною 1 статті 303 КАС визначено, що особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження, обґрунтувавши необхідність таких змін чи доповнень.

Колегія суддів зазначає, що строк апеляційного оскарження рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2019 року сплив 02.12.2019 року. Отже, у суду відсутні підстави для прийняття означеного звернення у якості доповнення до апеляційної скарги від 29.11.2019 року.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вищеозначеної вимоги, як клопотання представника учасника справи, оскільки надає критичну оцінку підставам, наведеним заявником в його обґрунтування - «до з`ясування його сторін, їх юридичних та банківських реквізитів».

Згідно із частинами 1 та 2 статті 8 Закону України від 21.04.1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» - сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник (частина 1 статті 8). Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом (частина 2 статті 8).

Частиною 6 статті 139 КАС визначено, що якщо суд апеляційної < > інстанції, не повертаючи адміністративну справу на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно із частиною 1 цієї статті при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За приписами статі 132 КАС судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина 1 статті 132 КАС)

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частина 2 статті 132 КАС).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи (частина 3 статті 132 КАС).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача ОСОБА_1 5.200,04 грн у відшкодування судових витрат по справі, які складаються з наступного: 640 грн - судовий збір за подання адміністративного позову (докази сплати - т. 1, а.с. 3); 960 грн - судовий збір за подання апеляційної скарги (докази сплати - т. 1, а.с. 163); 1.280 грн - судовий збір за подання касаційної скарги (докази сплати - т. 1, а.с. 202); 1.280 грн - судовий збір за подання заяви про приєднання до касаційної скарги (докази сплати - т. 1, а.с. 214); 37,20 грн, 31,20 грн, 49,20 грн - витрати на поштове відправлення на адресу інших учасників справи (докази сплати - т. 1, а.с. 216, 218, 221); 58,40 грн, 64,04 грн - витрати на поштове відправлення іншим учасникам справи додаткових доказів по справі відповідно до частини 9 статті 79 КАС, які прийняті судом до розгляду (докази сплати - т. 2, а.с. 33, 33 зворот); 960 грн - судовий збір за подання апеляційної скарги (докази сплати - т. 2, а.с. 213).

Колегія суддів вважає, що судові витрати у розмірі 58,40 грн та 64,40 грн (докази сплати - т. 2, а.с. 38, 38 зворот) розподілу не підлягають, оскільки судом першої інстанції не прийнято процесуальне рішення з приводу заяви позивача ОСОБА_1 (т. 2, а.с. 34). В свою чергу, суд апеляційної інстанції не має процесуальних повноважень прийняти означене рішення замість суду першої інстанції.

З аналогічних підстав суд апеляційної інстанції позбавлений можливості прийняти процесуальне рішення з приводу заяви позивача ОСОБА_1 від 17.10.2017 року (т. 1, а.с. 90, 123).

Також не підлягають розподілу витрати, понесені позивачем: - 43,40 грн і 49,40 грн - витрати на поштове відправлення іншим учасникам справи заяви з процесуальних питань (докази сплати - т. 2, а.с. 92, 92 зворот), оскільки положення статей 166, 167 КАС не вимагають направлення означеної заяви іншим учасникам справи; - 42,20 грн і 48,20 грн - витрати на поштове відправлення іншим учасникам справи клопотання про зупинення провадження у справі (докази сплати - т. 2, а.с. 179, 179 зворот), оскільки норми КАС не вимагають направлення означеної заяви (заяви з процесуальних питань) іншим учасникам справи; - 45,80 грн і 51,80 грн (докази сплати - т. 2, а.с. 221, 221 зворот), оскільки звернення до суду не є доповненням або зміною апеляційної скарги в розумінні статті 303 КАС, відтак у позивача не виник обов`язок надіслання копій цього звернення іншим учасникам справи; - 24,20 грн і 30,20 грн (докази сплати - т. 2, а.с. 249, 249 зворот), оскільки звернення до суду не є доповненням або зміною апеляційної скарги в розумінні статті 303 КАС, відтак, у позивача не виник обов`язок надіслання копій цього звернення іншим учасникам справи; - 51,80 грн і 45,80 грн (докази сплати - т. 3, а.с. 17, 17 оборот), оскільки процесуальний обов`язок надавати відповідь на заперечення відповідача на стадії апеляційного розгляду справи не передбачений розділом ІІІ КАС.

Інші доводи і заперечення учасників справи на висновки колегії суддів не впливають.

На підставі наведеного, керуючись статтями 13, 23, 31, 268, 269, 287, 271, 272, 292, 293, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року скасувати, з прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції: про відкриття виконавчого провадження від 21 квітня 2016 року у виконавчому провадженні № 50924508; накладення арешту на майно ОСОБА_1 від 10 травня 2016 року та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 50924508; звернення стягнення на пенсію ОСОБА_1 від 19 грудня 2016 року у виконавчому провадженні № 50924508.

Стягнути з Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 5.200,04 грн (п`ять тисяч двісті гривень 04 копійки) у відшкодування судових витрат по справі.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі тридцяти днів, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) Я.М. Макаренко С.С. Рєзнікова

Постанова складена і підписана 22 травня 2020 року.