Справа № 360/5181/19
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2020-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року справа №360/5181/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Компанієць І.Д., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року (повний текст складено 14 лютого 2020 року в м. Сєвєродонецьк) у справі № 360/5181/19 (суддя І інстанції - Чернявська Т.І.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

09 грудня 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі - відповідач), в якому позивач просив суд:

- визнати неправомірною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07 листопада 2015 року 31 січня 2016 року в сумі 14736,76 грн;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Луганській області провести ОСОБА_1 нарахування та виплату винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07 листопада 2015 року 31 січня 2016 року в сумі 14736,76 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 31 липня 2019 року його на підставі складеного 09 липня 2019 року рапорту було звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

З метою нарахування та виплати винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції позивач 31 жовтня 2019 року звернувся до відповідача з заявами про надання документів, нарахування та виплату винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції. Відповідач відмовив у задоволенні заяви позивача.

В період з 28 серпня 2014 року по 07 листопада 2015 року та з 07 листопада 2015 року по 30 квітня 2018 року позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення АТО на території Луганської області, про що свідчить довідка Головного управління Національної поліції в Луганській області від 11 липня 2019 року № А-536.

Позивачу у період з 07 листопада 2015 року по 31 січня 2019 року винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції не виплачувалась.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 листопада 2015 року № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" встановлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Так, відповідно до наданої відповідачем довідки з 7 листопада 2015 року по 31 січня 2016 року грошове забезпечення позивача становило - 17865,00 грн, а одноразова винагорода за участь в АТО становила - 0,00 грн.

Оскільки Національна поліція України по виконанню своїх функцій та завдань є правоохоронним органом, позивач стверджує, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 року № 24 "Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій" йому мала виплачуватись винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції у відсотках місячного грошового забезпечення. У період з 07 листопада 2015 року по 31 січня 2016 року позивач проходив службу, брав безпосередню участь в антитерористичній операції на території Луганської області, проте винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції за вказаний період відповідачем не нарахована та не виплачена.

З урахуванням викладеного, позивач просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року у справі № 360/5181/19 позов задоволено частковою Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1 винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07 листопада 2015 року по 31 січня 2016 року в загальній сумі 12847,34 грн (дванадцять тисяч вісімсот сорок сім грн 34 коп.), з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів. У задоволенні позовних вимог про визнання неправомірною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції та зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату позивачу винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07 листопада 2015 року по 31 січня 2016 року в сумі 14736,76 грн відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що матеріали справи свідчать лише про можливість залучення позивача до проведення антитерористичної операції на території Луганської області у спірний період, а докази того, що позивач брав безпосередню участь в антитерористичній операції в спірний період, в матеріалах справи відсутні. Вказаний період часу є загальним періодом, що визначає лише можливість залучення позивача до проведення антитерористичної операції.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 07 листопада 2015 року по 24 лютого 2017 року проходив службу на посадах старшого інспектора та дільничного офіцера поліції відділу превенції Сєвєродонецького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області, а з 24 лютого 2017 року по 31 липня 2019 року в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області, про що свідчать довідка Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Луганські області від 22 листопада 2019 року № 4120/111/19-2019 та довідка Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Луганські області від 20 грудня 2019 року б/н (арк. спр. 22, 47-49).

На підставі рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників органів внутрішніх справ України від 11 лютого 2016 року № 2/І/ХІІІ/38 позивачу видано посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_1 від 20 квітня 2016 року (арк. спр. 15, 16).

Відповідно до довідок про грошове забезпечення по видам доходу за період проходження служби в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області від 05 листопада 2019 року № 930/111/22-2019, від 20 грудня 2019 року № 1042/111/22-2019 (арк. спр. 24, 77) у межах спірних правовідносин позивачу за період з 07 листопада 2015 року по 31 січня 2016 року нараховано грошове забезпечення:

- за листопад 2015 року в сумі 5040,00 грн;

- за грудень 2015 року в сумі 6300,00 грн;

- за січень 2016 року в сумі 6525,00 грн.

Винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції згідно з довідками управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Луганській області від 05 листопада 2019 року № 928/111/22-2019, від 05 листопада 2019 року № 930/111/22-2019, від 20 грудня 2019 року № 1042/111/22-2019 та від 20 грудня 2019 року № 1043/111/22-2019 за спірний період позивачу не нараховувалась (арк. спр. 23, 24, 77, 78).

Спірним у справі є наявність підстав для нарахування та виплати позивачу винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07 листопада 2015 року по 31 січня 2016 року.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що наказами першого заступника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) від 12 грудня 2014 року № 97, від 17 листопада 2015 року № 321, від 07 грудня 2015 року № 341, від 30 квітня 2018 року № 120дск та довідкою Головного управління Національної поліції в Луганській області від 11 липня 2019 року № А-536 підтверджується, що позивач в період з 07 листопада 2015 року по 30 квітня 2018 року брав безпосередню участь в антитерористичній операції на території Луганської області, проходив службу у Головному управлінні Національної поліції у Луганській області, яке є правоохоронним органом.

Однак, колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.

Статтею 13 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що при проведенні антитерористичної операції використовуються сили і засоби (особовий склад, спеціалісти, зброя, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку, інші матеріально-технічні засоби) суб`єктів боротьби з тероризмом, а також підприємств, установ, організацій, які залучаються до участі в антитерористичній операції, в порядку, визначеному згідно з Положенням, зазначеним у частині другій статті 12 цього Закону.

За рішенням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із керівництвом відповідних суб`єктів боротьби з тероризмом, до широкомасштабних, складних антитерористичних операцій у районі їх проведення залучаються та використовуються сили та засоби (особовий склад та спеціалісти окремих підрозділів, військових частин, зброя, бойова техніка, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку, інші матеріально-технічні засоби) Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України, Збройних Сил України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону, та органів охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, Управління державної охорони України.

Працівники правоохоронних органів, військовослужбовці та інші особи, які залучаються до антитерористичної операції, на час її проведення підпорядковуються керівнику оперативного штабу.

У спірний період питання виплати винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції було врегульовано пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2014 № 158 "Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету", відповідно до якого за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою військовослужбовцям, у тому числі строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям) льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації Національної гвардії і Державної прикордонної служби, водіям автотранспортних засобів Національної гвардії і Державної прикордонної служби починаючи з 1 травня 2014 року виплачується винагорода в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць, а також виданим на виконання цієї постанови наказом Міністерства внутрішніх справ України № 719 від 23 липня 2014 року.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 04 червня 2014 року № 158 Міністерством внутрішніх справ України видано наказ № 719 від 23.07.2014, яким передбачено виплачувати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям), льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації та водіям автотранспортних засобів Національної гвардії України за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою починаючи з 01 травня 2014 року винагороду в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць.

Обчислення цієї винагороди здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення або заробітної плати (у тому числі з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди), за останньою займаною штатною посадою на час участі в зазначених операціях і заходах.

Пунктом 2 наказу № 719 від 23.07.2014 встановлено: "Винагороду виплачувати за час, обрахований із дня фактичного початку участі в операціях і заходах, зазначених у пункті 1 цього наказу, до дня завершення такої участі, в поточному місяці за минулий на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій) (командирам (начальникам) - наказів вищих командирів (начальників)), начальників органів внутрішніх справ".

З аналізу вищенаведених правових норм слідує, що винагорода за безпосередню участь в АТО виплачується не за весь час залучення особи до складу сил та засобів АТО, а тільки за час фактичної участі цієї особи у відповідних заходах.

При цьому безпосередня участь в АТО на території Донецької та Луганської областей має бути обов`язково підтверджена наказами Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника АТО на території Донецької та Луганської областей) та довідкою, виданою безпосередньо органом, в якому особа проходила службу.

Отже, зарахування особи до списку осіб, що безпосередньо беруть участь у проведенні антитерористичних операцій, здійснюється на підставі відповідних наказів командирів (штабу АТО), в яких зазначається про дату початку такої участі та дату фактичного завершення такої участі. В подальшому, на підставі вмотивованого рапорту керівника структурного підрозділу, де проходить службу особа, Головним управлінням МВС України в області видається відповідний наказ, який свідчить про залучення особи до виконання заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою тощо та, в свою чергу, є підставою для нарахування грошової винагороди особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, призначеної за безпосередню участь у проведенні АТО.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач у спірний період ( з 07.11.2015 року по 31.01.2016 року) фактично знаходився у підпорядкуванні ГУНП в Луганській області, перебував на посаді старшого інспектора Сєвєродонецького ВП ГУНП в Луганській області, виконував функціональні обов`язки за займаною посадою та вказівки (завдання) керівництва ГУНП в Луганській області, завдання керівництва штабу антитерористичної операції не виконував, у фактичному підпорядкуванні керівництва штабу антитерористичної операції не перебував (відповідні розпорядчі документи штабу антитерористичної операції відсутні).

Відсутність відповідних наказів про залучення позивача до безпосередньої участі у виконанні заходів АТО у період з 07.11.2015 року по 31.01.2016 року унеможливлює вирішення питання про нарахування позивачу винагороди за безпосередню участь в АТО за визначений період.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначив, що з метою витребування відомостей відповідачем було здійснено відповідний запит (лист від 18.12.2019 № 1191/111/28-2019) з відповіді на який вбачається, що інформація щодо виконання ОСОБА_1 завдань керівництва штабу антитерористичної операції в період з 07.11.2015 по 31.01.2016 року відсутня. Будь-які докази та обґрунтовані пояснення, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 в період з 07.11.2015 по 31.01.2016 року виконував завдання керівництва штабу антитерористичної операції, також відсутня ( лист УПД ГУНП в Луганській області від 19.12.2019 № 3576/111/21-2019. У ГУНП в Луганській області відсутні накази стосовно залучення позивача до безпосередньої участі в АТО в період з 07.11.2015 по 31.01.2016 року.

Враховуючи відсутність доказів на підтвердження доводів позивача щодо виконання ним завдань, пов`язаних з участю в АТО, за період з 07.11.2015 року по 31.01.2016 року, а також беручи до уваги те, що виконання службових обов`язків в містах, які відносяться до зони проведення АТО, де позивач проходив службу, не свідчить про виконання позивачем конкретних завдань, пов`язаних з його безпосередньою участю в проведенні АТО, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 30.01.2019 у справі № 805/4523/16-а, від 10.05.2019 у справі №805/416/16-а.

Колегія суддів зазначає, що у постанові від 02 липня 2019 року у справі № 805/1189/16-а Верховний Суд виклав правовий висновок наступного змісту.

« Винагорода за безпосередню участь в АТО виплачується не за весь час залучення особи до складу сил та засобів АТО, а тільки за час фактичної участі цієї особи у відповідних заходах. Так, зарахування особи до списку осіб, що безпосередньо беруть участь у проведенні антитерористичних операцій, здійснюється на підставі відповідних наказів командирів (штабу АТО), в яких зазначається про дату початку такої участі та дату фактичного завершення такої участі. В подальшому, на підставі вмотивованого рапорту керівника структурного підрозділу, де проходить службу особа, ГУ МВС України видається відповідний наказ, який, в свою чергу, є підставою для нарахування грошової винагороди особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, призначеної за безпосередню участь у проведенні АТО.

Суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що для участі у чергуваннях в добових нарядах щодо реагування на протиправні дії з боку незаконно озброєних формувань та диверсійно-розвідувальних груп, можливі прояви тероризму і сепаратизму, інші правопорушення, а також у відрядження позивач був задіяний лише в періоди, визначені відповідними рапортами за підписом відповідного начальника, які, в свою чергую, і слугували підставами для здійснення відповідачем нарахування та виплати позивачу винагороди за безпосередню участь у проведенні антитерористичної операції.»

Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані обставини, що призвело до ухвалення судового рішення, з порушенням норм матеріального та процесуального права та є безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового - про відмову у задоволенні позову.

Пунктом 4 частини 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, неправильно застосував норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року у справі № 360/5181/19 - задовольнити.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року у справі № 360/5181/19 - скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Повне судове рішення складено 26 травня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.Д. Компанієць