Справа № 440/1268/20
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2020-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/1268/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Клочка К.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

06 березня 2020 року ОСОБА_1 (далі-позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі-відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області), у якій просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 10.02.2020, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 пільговий стаж за періоди роботи (навчання, служби у ЗС СРСР): з 01.09.1980 по 15.07.1983; з 14.07.1983 по 02.04.1984; з 09.05.1984 по 22.05.1986; з 23.06.1986 по 14.08.2000; з 21.08.2000 по 01.02.2003; 03.02.2003 по 28.05.2003; 01.07.2003 по 26.12.2003; з 12.01.2004 по 16.02.2004; 01.04.2004 по 22.07.2005; з 05.08.2005 по 30.12.2005; з 03.01.2006 по 28.02.2006; з 01.03.2006 по 31.10.2017; з 01.11.2017 по 06.02.2020 та призначити з 06.02.2020 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058, пункту б частини 1 статті 13 Закону №1788.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач має необхідний стаж роботи, який надає право на пільгову пенсію відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у призначенні якої відповідач йому протиправно відмовив, посилаючись на не подання належним чином засвідчених документів.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України /а.с.71/.
Позивач усунув недоліки, визначені ухвалою суду від 11.03.2020 /а.с.78/.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) /а.с.139/.
06.04.2020 до суду від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін /а.с.142-143/.
09.04.2020 до суду від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, у якій останній просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №239 від 10.02.2020, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. Також, представник позивача заявив клопотання про витребування доказів від відповідача; розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції /а.с.148-149/.
Ухвалою суду від 13.04.2020 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін /а.с.160/.
Ухвалою суду від 13.04.2020 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог. Окрім цього, відмовлено у задоволенні клопотань про витребування доказів від відповідача, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції /а.с.161-162/.
14.04.2020 до суду від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, у якій останній просив визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області №20 від 12.03.2020, яким ОСОБА_1 відмовлено у підтвердженні періодів роботи, передбаченої п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 23.06.1986 року по 14.08.2000 рік; з 21.08.2000 року по 01.02.2003 рік /а.с.163-164/.
16.04.2020 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній заперечував стосовно позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Відзив на позовну заяву мотивований тим, що ОСОБА_1 до заяви про призначення пенсії надав частину документів, які не були засвідченими у встановленому законом порядку. Відповідач наголосив на тому, що єдиним механізмом підтвердження пільгового стажу у разі відсутності підприємства та його правонаступників є саме підтвердження стажу відповідною Комісією. Разом з тим пенсійний орган посилався на рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області №20 від 12.03.2020, яким ОСОБА_1 відмовлено у підтвердженні періодів роботи, передбаченої п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 23.06.1986 року по 14.08.2000 рік; з 21.08.2000 року по 01.02.2003 рік з огляду на відсутність документів про ліквідацію підприємства, заробітну плату за спірний період та відомостей про перебування у відпустках без збереження заробітної плати /а.с.171-174/.
Ухвалою суду від 16.04.2020 заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог від 14.04.2020 повернуто /а.с.201-202/.
22.04.2020 до суду від представника позивача надійшли пояснення, у яких останній не погодився з аргументами відповідача щодо підстав відмови у призначенні пільгової пенсії, посилаючись на те, що заява про призначення пенсії підписана електронним цифровим підписом. Також, наголосив на тому, що на час розгляду відповідачем заяви про призначення пенсії, останній мав у своєму розпорядженні усі необхідні копії документів, що були зроблені працівниками відповідача після дослідження оригіналів документів /а.с.203-205/.
23.04.2020 до суду від представника позивача повторно надійшла заява про збільшення позовних вимог, у якій останній просив визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області №20 від 12.03.2020, яким ОСОБА_1 відмовлено у підтвердженні періодів роботи, передбаченої п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 23.06.1986 року по 14.08.2000 рік; з 21.08.2000 року по 01.02.2003 рік /а.с.212-214/.
06.05.2020 до суду від представника відповідача надійшла заява про залучення філії «Придніпровські магістральні нафтопроводи» АТ «Укртранснафта» до участі у справі як третьої особи /а.с.228-229/.
12.05.2020 до суду від представника відповідача надійшли заперечення на пояснення позивача, у яких пенсійний орган відхилив аргументи, що викладені у поясненнях позивача /а.с.235-237/.
Розглянувши заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог від 23.04.2020 суд вважає її обґрунтованою та такою, що підлягає прийняттю до розгляду.
Заява відповідача про залучення філії «Придніпровські магістральні нафтопроводи» АТ «Укртранснафта» до участі у справі як третьої особи є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
За приписами статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи, зокрема, щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.
06.02.2020 ОСОБА_1 через Веб-портал відкритих сервісів Пенсійного фонду України звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про призначення пенсії. До заяви про призначення пенсії додав скановані копії паспорта громадянина України, ідентифікаційного номера, трудової книжки, заяви про виплату пенсії та реквізитів рахунка, диплома, військового квитка, фото пенсіонера /а.с.117-118, 181/.
Також, 10.02.2020 ОСОБА_1 направив на адресу ГУ ПФУ в Полтавській області засобами поштового зв`язку /а.с.122 зворотній бік/ клопотання про долучення документів від 07.02.2020, у якому просив пенсійний орган зарахувати йому пільговий стаж за періоди роботи (навчання, служби у ЗС СРСР): з 01.09.1980 по 15.07.1983; з 14.07.1983 по 02.04.1984; з 09.05.1984 по 22.05.1986; з 23.06.1986 по 14.08.2000; з 21.08.2000 по 01.02.2003; 03.02.2003 по 28.05.2003; 01.07.2003 по 26.12.2003; з 12.01.2004 по 16.02.2004; 01.04.2004 по 22.07.2005; з 05.08.2005 по 30.12.2005; з 03.01.2006 по 28.02.2006; з 01.03.2006 по 31.10.2017; з 01.11.2017 по 06.02.2020 та призначити з 06.02.2020 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058, пункту б частини 1 статті 13 Закону №1788. До клопотання позивачем додано копії паспорта, довідки про присвоєння ІПН, трудової книжки, диплому, довідки №354 від 19.12.2019, листа та архівних довідок Архівного відділу виконавчого комітету Полтавської міської ради №К08.7-11/1125 від 17.01.2020, військового квитка, довідки Кременчуцького ОМВК №66/2227 від 14.11.2019, листів Архівного відділу виконавчого комітету Кременчуцької міської ради №02-04/1/0031-К від 02.01.2020 та №02-04/1/0404-К від 21.02.2019, довідки АТ «Укртранснафта» №26-03-91/9/191-20 від 29.01.2020 /а.с.119-122/.
Рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області №239 від 10.02.2020 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України №1058, згідно із заявою від 06.02.2020 у зв`язку з недотриманням пункту 2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій /а.с.151/.
Також, листом №1600-0222-8/5297 від 26.02.2020 ГУ ПФУ в Полтавській області повідомило про відсутність правових підстав для зарахування до пільгового стажу періодів роботи позивача про які він просив у клопотанні від 07.02.2020 /а.с.152-154/.
Окрім цього, рішенням Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області №20 від 12.03.2020 (далі-рішення Комісії №20 від 12.03.2020) ОСОБА_1 відмовлено у підтвердженні періодів роботи, передбаченої п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 23.06.1986 року по 14.08.2000 рік; з 21.08.2000 року по 01.02.2003 рік з огляду на відсутність документів про ліквідацію підприємства, заробітну плату за спірний період та відомостей про перебування у відпустках без збереження заробітної плати /а.с.167-168/.
Не погодившись із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №239 від 10.02.2020 та рішенням Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області №20 від 12.03.2020, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно із частиною першою статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.
Відповідно до статті 24 Закон №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV особам, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Cписком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Закон №1058-IV набрав чинності 1 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII).
Відповідно до пункту "б" частини першої статті 13 Закону №1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 26 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.
Із копії паспорту громадянина України серія НОМЕР_1 , виданий 28.02.1997 Автозаводським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області /а.с.80-81/ суд вбачає, що ОСОБА_1 , на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком, досяг 55-річного віку.
Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі Списком № 2 деталізоване у Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383).
Пунктом 3 Порядку №383 встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Списки № 1, 2 затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173 застосовуються до пільгової роботи до 31 грудня 1991 року; якщо пільгова робота продовжується після 01 січня 1992 року (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11 березня 1994 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10; якщо пільгова робота продовжується після 11 березня 1994 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16 січня 2003 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162.
Розділом XXXII "Загальні професії" Списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженою постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, передбачалися професії «газосварщик», «электросварщик».
Розділом XXXIII «Загальні професії» Списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженою постановою Ради Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року №10, передбачалися професії «Электрогазосварщик», «Электросварщики на автоматических и полуавтоматических машинах», «Электросварщики ручной сварки».
Постановою Кабінету Міністрів від 11 березня 1994 року № 162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» затверджено Список № 2 виробництв, цехів, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, в якому у розділі XXXIII "Загальні професії" передбачені професії «електрогазозварювальники» та «електрогазозварювальники на автоматичних та напівавтоматичних машинах», «електрозварювальники ручного зварювання».
Постановою Кабінету Міністрів від 16 січня 2003 року № 36 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» затверджено Список № 2 виробництв, цехів, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, в якому у розділі XXXIII "Загальні професії" передбачені професії «електрогазозварювальники» та «електрогазозварювальники на автоматичних та напівавтоматичних машинах», «електрозварювальники на ручного зварювання».
Відповідно до статті 62 Закону основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637)основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17, від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17 та від 25.04.2019 у справі № 593/283/17.
Із копій диплома НОМЕР_2 , що виданий 20.07.1983 та довідки Кременчуцького професійного ліцея ім. А.С.Макаренка №54 від 19.12.2019 суд вбачає, що ОСОБА_1 навчався з 01.09.1980 по 15.07.1983 у середньому професійно-технічному училищі №20 м. Кременчука Полтавської області за професією електрогазозварник /а.с.82-83/.
Судом також встановлено, що ОСОБА_1 з 14.07.1983 по 02.04.1984 працював електрогазозварювальником у Полтавському СУ-5 тресту «Промтехмонтаж-1» /а.с.88, 92-93/.
Із копій військового квитка НОМЕР_3 та довідки Кременчуцького об`єднаного міського військового комісаріату №2227 від 14.11.2019 встановлено, що ОСОБА_1 проходив військової службу у Збройних Силах СРСР з 09.05.1984 по 22.05.1986 /а.с.84-87/.
Згідно частини 1 статті 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Отже, враховуючи, що перерва між навчанням у середньому професійно-технічному училищі №20 м. Кременчука Полтавської області та роботою ОСОБА_1 електрогазозварювальником у Полтавському СУ-5 тресту «Промтехмонтаж-1» відсутня, період навчання позивача в ПТУ повинен бути зарахований до пільгового трудового стажу позивача.
Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 05.12.2019 у справі № №513/1195/16-а.

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Оскільки позивач був призваний на службу в армію з посади, яка дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, за правилами частини 2 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» такий період підлягає зарахуванню при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 25.09.2018р. у справі №426/1006/16-а та у постанові Верховного Суду від 10.04.2020 у справі № 686/4651/17.
З огляду на викладене, періоди навчання позивача з 01.09.1980 по 15.07.1983 та служби в Збройних Силах СРСР з 09.05.1984 по 22.05.1986 підлягають зарахуванню до стажу роботи необхідного для призначення пільгової пенсії.
Разом з тим, із копії трудової книжки можна встановити, що з 23.06.1986 по 14.08.2000 позивач працював у Будівельно-монтажному управлінні-616 треста «Південспецбуд», з 21.08.2000 по 01.02.2003 у ДП СМУ-616 ВАТ «Південспецбуд», з 03.02.203 по 28.05.2003 у ТОВ «Вектра», 01.07.2003 по 26.12.2003; з 12.01.2004 по 16.02.2004; 01.04.2004 по 22.07.2005; з 05.08.2005 по 30.12.2005; з 03.01.2006 по 28.02.2006; з 01.03.2006 по 31.10.2017; з 01.11.2017 по 06.02.2020 на умовах строкових трудових договорів у Ремонтно-будівельному управлінні філії «Придніпровські магістральні нафтопроводи» ВАТ «Укртранснафта» (у подальшому - філія «Придніпровські магістральні нафтопроводи» АТ «Укртранснафта») /а.с.88-91/.
Із копії трудової книжки та матеріалів атестації робочого місця, зокрема наказу Кременчуцької філії БМУ-616 ВАТ «Південспецбуд» №102 від 30.05.1995 та наказу ДП БМУ ВАТ «Південспецбуд» БМУ-616 №118 від 17.08.2000 /а.с.98-111/ можна дійти висновку, що робота на якій працював позивач вважається пільговою для отримання пенсії по списку №2, що спростовує доводи відповідача, що із трудової книжки не можливо з`ясувати відомості про характер виконуваних робіт та факт віднесення такої роботи до переліку робіт передбачених Списком №2.
Зважаючи на те, що матеріалами справи підтверджено періоди навчання позивача з 01.09.1980 по 15.07.1983, служби у Збройних Силах СРСР з 14.07.1983 по 02.04.1984 та роботи на посадах електрогазозварника, електрозварника ручного зварювання, електрозварника з 09.05.1984 по 22.05.1986; з 23.06.1986 по 14.08.2000; з 21.08.2000 по 01.02.2003; 03.02.2003 по 28.05.2003; 01.07.2003 по 26.12.2003; з 12.01.2004 по 16.02.2004; 01.04.2004 по 22.07.2005; з 05.08.2005 по 30.12.2005; з 03.01.2006 по 28.02.2006; з 01.03.2006 по 31.10.2017; з 01.11.2017 по 06.02.2020, суд відхиляє посилання відповідача на відсутність документального підтвердження пільгового стажу.
Водночас, судом встановлено, що відповідач, на обґрунтування підстави для відмови у призначенні пенсії за віком, посилався на недотримання позивачем пункту 2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (далі-Порядок №22-1), згідно з яким документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.
Інших обґрунтувань на підтвердження підстав для відмови у призначенні пенсії за віком спірне рішення №239 від 10.02.2020 не містить.
Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що 04.02.2020 позивач звернувся до ГУПФУ в Полтавській області із заявою про підтвердження періодів роботи, до якої додав копії документів, що підтверджують його пільговий стаж з 23.06.1986 року по 14.08.2000 рік; з 21.08.2000 року по 01.02.2003 рік, які засвідчені посадовою особою пенсійного органу уповноваженою на прийняття документів, що спростовує доводи відповідача про відсутність належним чином засвідчених копій документів необхідних для призначення пільгової пенсії за віком.
Також, відповідач у спірному рішенні не конкретизує перелік копій документів, які не були належним чином засвідчені, що позбавляє суд можливості надати оцінку обґрунтованості цих доводів.
Отже, посилання пенсійного органу на не подання позивачем належним чином засвідчених документів до заяви про призначення пенсії є безпідставним та є проявом формалізму, що за загальним правилом, не може бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17.
Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що відповідач, прийнявши спірне рішення №239 від 10.02.2020, діяв не на підставі та не у спосіб визначений законом, що є підставою для його скасування.
При наданні оцінки спірному рішенню Комісії №20 від 12.03.2020, суд виходить з наступного.
Механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника визначено Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року № 18-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 року за № 1231/13105 (далі - Порядок № 18-1).
Відповідно до п. 3 зазначеного Порядку №18-1 підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (далі - підтвердження стажу роботи), здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (далі - Комісії).
У п. 6 Порядку № 18-1 визначено, що основними завданнями Комісії є, зокрема, розгляд заяв про підтвердження стажу роботи (додаток 1) та прийняття рішень щодо підтвердження стажу роботи або про відмову в його підтвердженні в установленому порядку.
Пунктом 11 Порядку №18-1 передбачено, що для підтвердження стажу роботи заявник подає до управління Пенсійного фонду України в районі, місті, районі у місті, об`єднаних управлінь за місцем проживання (реєстрації) такі документи: 1) заяву про підтвердження стажу роботи; 2) документи, які підтверджують факт припинення підприємства, установи, організації в результаті їх ліквідації (у тому числі архівні) - щодо підприємств, установ, організацій, ліквідованих до 01.07.2004 та/або щодо яких відсутні дані про проведення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр); 3) трудову книжку; 4) документи, видані архівними установами, зокрема: а) довідку про заробітну плату; б) копії документів про проведення атестації робочих місць; в) копії документів про переведення на іншу роботу, на роботу з неповним робочим днем, надання відпусток без збереження заробітної плати (у разі відсутності - довідка про їх відсутність). У разі необхідності заявник може подавати інші документи, які можуть підтверджувати виконання робіт, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.
Відповідно до п. 15, 16 Порядку № 18-1 Комісії розглядають заяви про підтвердження стажу роботи, на бажання заявника, у його присутності або в присутності його законного представника, або представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Комісії приймають рішення щодо підтвердження стажу роботи або про відмову в його підтвердженні та не пізніше п`яти робочих днів з дня його прийняття направляють до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у містах та районах, а також повідомляють заявника про прийняте рішення. Рішення Комісій можуть бути оскаржені в Пенсійному фонді України або в судовому порядку.
Отже, вирішення питання про зарахування до пільгового стажу по Списку № 2 періоду роботи на підприємстві, яке ліквідоване, віднесено до виключної компетенції Комісій при Головних управліннях Пенсійного фонду в областях.
З матеріалів справи суд вбачає, що Дочірнє підприємство «Будівельно-монтажне управління №616» ПАТ «Південспецбуд», в якому працював позивач, не має правонаступника, тобто є ліквідованим. Отже, рішення про зарахування вказаного періоду, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, має прийматись Комісією з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Полтавській області.
Судом встановлено, що позивачем 04.02.2020 подано заяву про підтвердження періодів роботи з 23.06.1986 по 14.08.2000 електрогазозварником в Будівельно-монтажному управлінні-616 тресту «Південспецбуд» та з 21.08.2000 по 01.02.2003 електрозварником в ДП БМУ-616 ВАТ «Південспецбуд». До заяви позивачем додано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про підтвердження припинення Дочірнього підприємства «Будівельно-монтажне управління №616» ПАТ «Південспецбуд», копії трудової книжки, архівної довідки архівного відділу виконавчого комітету Кременчуцької міської ради №02-04/1/0405-К від 21.02.2019, архівної довідки архівного відділу виконавчого комітету Кременчуцької міської ради №02-04/1/2568-К від 21.02.2019 про розмір заробітної плати за спірний період, архівної довідки архівного відділу виконавчого комітету Кременчуцької міської ради №02-04/1/0409-К від 21.02.2019 про переведення на іншу роботу, на роботу з неповним робочим днем, надання відпусток без збереження заробітної плати, а також інформацію про проведення атестації робочих місць на підприємстві.
Комісія при ГУ ПФУ в Полтавській, відмовляючи у підтвердженні періодів роботи, передбаченої п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 23.06.1986 року по 14.08.2000 рік; з 21.08.2000 року по 01.02.2003 рік, посилалася на відсутність документів про ліквідацію підприємства, заробітну плату за спірний період та відомостей про перебування у відпустках без збереження заробітної плати.
Суд вважає посилання відповідача на відсутність документів про ліквідацію ПАТ «Південспецбуд», заробітну плату позивача за спірний період та відомостей про його перебування у відпустках без збереження заробітної плати необґрунтованими з огляду на те, що такі документи були подані позивачем, проте безпідставно не взяті відповідачем до уваги.
Разом з тим суд звертає увагу на те, що відповідач у спірному рішенні №20 від 12.03.2020 не наводить обставин на обґрунтування недостатності наданих позивачем документів для підтвердження періодів роботи, передбаченої п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 23.06.1986 року по 14.08.2000 рік; з 21.08.2000 року по 01.02.2003 рік, а також не зазначає про причини не врахування поданих документів.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що рішення Комісії №20 від 12.03.2020, яким ОСОБА_1 відмовлено у підтвердженні періодів роботи, передбаченої п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 23.06.1986 року по 14.08.2000 рік; з 21.08.2000 року по 01.02.2003 рік є необґрунтованим, тобто прийняте без урахування усіх обставин справи, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Водночас, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача суд виходить з наступного.
Частиною 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.
Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.
Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Верховний Суд дійшов таких висновків у постановах від 23.05.2018 по справі № 825/602/17, від 11.09.2019 по справі №819/570/18.
Також врахуванню підлягає висновок Верховного Суду, висловлений ним у постанові від 24.04.2019 у справі № 242/3391/17, а саме: ефективним способом захисту порушених прав позивача у спірних правовідносинах є зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком на пільгових умовах.
Відповідно до частини 1 статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією.
Позивач звернувся із заявою про призначення пенсії 06.02.2020, що підтверджується матеріалами справи.
Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що матеріалами справи підтверджено факт виконання позивачем усіх умов необхідних для призначення пільгової пенсії за віком, суд з метою повного захисту прав та законних інтересів позивача вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи (навчання, служби у ЗС СРСР): з 01.09.1980 по 15.07.1983; з 14.07.1983 по 02.04.1984; з 09.05.1984 по 22.05.1986; з 23.06.1986 по 14.08.2000; з 21.08.2000 по 01.02.2003; 03.02.2003 по 28.05.2003; 01.07.2003 по 26.12.2003; з 12.01.2004 по 16.02.2004; 01.04.2004 по 22.07.2005; з 05.08.2005 по 30.12.2005; з 03.01.2006 по 28.02.2006; з 01.03.2006 по 31.10.2017; з 01.11.2017 по 06.02.2020 до пільгового стажу за Списком № 2, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах та призначити позивачу з 06.02.2020 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058, пункту б частини 1 статті 13 Закону №1788.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.
При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Враховуючи те, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 3362,00 грн і суд дійшов висновку про задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Полтавській області на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 3362,00 грн.
Разом з тим позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9400,00 грн.
У відзиві на позовну заяву відповідач заявив клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу з огляду на їх неспівмірність до предмету спору.
За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Крім того, як визначено частиною дев`ятою статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Системно проаналізувавши наведені вище норми КАС України, суд зазначає, що документально підтверджені судові витрати належить компенсувати стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.18 у справі №815/4300/17, від 11.04.18 у справі №814/698/16, від 18.10.18 у справі №813/4989/17.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано ордер /а.с.74/, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю /а.с.75/, договір про надання правової (правничої) допомоги від 03.02.2020 №03/20 /а.с.130-133/, перелік адвокатів призначених для надання правової допомоги за договором №03/20 від 03.02.2020 /а.с.134/, розрахунок вартості правової (правничої) допомоги /а.с.135/, рахунок-фактура №03/20/2 від 02.03.2020 /а.с.136/, квитанція № 0.0..1 від 02.03.2020 на суму 9400,00 грн /а.с.137/, додаткова угода №1 до договору /а.с.245/, акт приймання-передачі №03/20/1 від 14.05.2020 /а.с.246/.
Зі змісту розрахунку вартості правової (правничої) допомоги за договором №03/20 від 03.02.2020 та акту приймання-передачі №03/20/1 від 14.05.2020 /а.с.245-246/ суд вбачає, що адвокатським об`єднанням «Декстро» надано наступну правничу допомогу: 1) підготовка та направлення до ГУ ПФУ в Полтавській області запиту про інформацію 600 грн; 2) підготовка та направлення позовної заяви 2400,00 грн; 3) підготовка та направлення клопотання про ознайомлення з матеріалами справи 600 грн; 4) підготовка та направлення заяви про виконання вимог ухвали суду 600,00 грн; 5) підготовка та направлення до ГУ ПФУ в Полтавській області запиту про інформацію 600 грн; 6) підготовка та направлення заяви про збільшення позовних вимог 600 грн; 7) підготовка та направлення заяви про збільшення позовних вимог 600 грн; 8) підготовка та направлення пояснень 1800,00 грн; 9) підготовка та направлення повторної заяви про збільшення позовних вимог 1000,00 грн; 10) ознайомлення з матеріалами справи-600,00 грн.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Суд звертає увагу на те, що вартість підготовки та направлення клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, заяви про виконання вимог ухвали, запиту про інформацію, заяви про збільшення позовних вимог у розмірі 600,00 грн є необґрунтованою, оскільки ці процесуальні документи стосуються процесу розгляду справи незначної складності, є незначні за обсягом та не потребують значного обсягу часу для їх складення. Разом з тим суд враховує, що вартість підготовки та направлення пояснень у розмірі 1800,00 грн та повторної заяви про збільшення позовних вимог у розмірі 1000,00 грн є безпідставною, адже їхній зміст є ідентичним до раніше поданих документів. Також, суд зауважує, що ані розрахунок вартості правової (правничої) допомоги за договором №03/20 від 03.02.2020, ані акт приймання-передачі №03/20/1 від 14.05.2020 не містить розрахунку годин, що витрачені адвокатом на надання правової допомоги.
З урахуванням наведеного, оцінивши надані позивачем докази у їх сукупності, зважаючи на заперечення відповідача щодо розміру судових витрат, суд, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності та пропорційності судових витрат, дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу у цій справі до 4000,00 грн.
Отже, зважаючи на викладені обставини, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Полтавській області витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн на користь кожного позивача окремо.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №239 від 10.02.2020.
Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області №20 від 12.03.2020.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 періоди навчання, служби у Збройних Силах СРСР та роботи: з 01.09.1980 по 15.07.1983; з 14.07.1983 по 02.04.1984; з 09.05.1984 по 22.05.1986; з 23.06.1986 по 14.08.2000; з 21.08.2000 по 01.02.2003; 03.02.2003 по 28.05.2003; 01.07.2003 по 26.12.2003; з 12.01.2004 по 16.02.2004; 01.04.2004 по 22.07.2005; з 05.08.2005 по 30.12.2005; з 03.01.2006 по 28.02.2006; з 01.03.2006 по 31.10.2017; з 01.11.2017 по 06.02.2020 до пільгового стажу за Списком № 2, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058, пункту б частини 1 статті 13 Закону №1788 з 06.02.2020.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_4 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 3362,00 грн (три тисячі триста шістдесят дві гривні нуль копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн (чотири тисячі гривень).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя К.І. Клочко