Справа № 1.380.2019.002266
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.002266 пров. № А/857/2600/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
Носа С. П.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року (рішення ухвалене у м. Львів судом у складі головуючого судді Гулика А.Г. в порядку загального позовного провадження, повний текст рішення суду складено 19 грудня 2019) у справі № 1.380.2019.002266 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Львівське комунальне підприємство "Цитадель-Центр" про визнання протиправними та скасування вимог, суд-

В С Т А Н О В И В :

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

07.05.2019 до Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул.Дорошенка, 59 кв. 2 (далі - позивач) до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради , місцезнаходження вул. Ференца Ліста, 1 (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати розпорядження від 10.12.2018 № 146 "Про приведення балкону 1-го поверху зі сторони дворового фасаду до квартири АДРЕСА_2 до попереднього стану " (далі - оскаржене розпорядження).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що знесення самочинного будівництва можливе добровільно особою, яка здійснила (здійснює) будівництво, а також за наявності для цього підстав, примусово лише за рішенням суду, зокрема ухваленим за позовом відповідного органу місцевого самоврядування. Крім цього, у відповідача відсутні повноваження для прийняття оскарженого розпорядження. Фактично таке розпорядження підміняє повноваження суду. До того ж, ЛКП «Цитадель-Центр» не має повноважень контролю за будівництвом.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Львівське комунальне підприємство "Цитадель-Центр" про визнання протиправними та скасування розпорядження відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю

В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та таким, що постановлене з порушенням норм матеріального права.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що правові висновки Верховного суду щодо застосування норм права викладені у постанові від 20.11.2019 року у справі №450/3297/14-а не можуть бути застосовані, оскільки стосуються інших правовідносин. Позивач зазначає, що прибудова балконів на рівні першого поверху не потребує дозволу, а також порушена процедура розгляду районною адміністрацією питання щодо самочинного будівництва, оскільки необхідним є висновок департаменту містобудування, що має бути скерований на розгляд міжвідомчої комісії при районній адміністрації, натомість такого висновку матеріали справи не містять. Водночас наголошує, що ЛКП "Цитадель-Центр" не наділене повноваженнями по контролю за будівництвом, а такий висновок суду першої інстанції суперечить п.2.2 Статуту ЛКП "Цитадель-Центр".

Відповідач, третя особа відзиву на апеляційну скаргу не подали.

Позивач, відповідач подали клопотання про відкладення розгляду справи, які задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року статтю 195 КАС України після частини третьої доповнено новою частиною такого змісту: "4. Під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" або Державною судовою адміністрацією України"."

На виконання вимог приведеного закону Восьмим апеляційним адміністративним судом (на період вжитих Урядом України карантинних заходів) забезпечено доступ сторін та учасників справи до суду, в тому числі і шляхом проведення судового засідання в порядку відеоконференції (згідно ч.4 ст. 195 КАС України) зі всіма учасниками справи, які виявили таке бажання та повідомили про нього суд. Окрім того, судом забезпечено можливість надіслання на адресу суду процесуальних документів, пов`язаних з розглядом справи (в тому числі і письмових пояснень, відзивів, доказів тощо) засобами як поштового так і електронного зв`язку, про що повідомлено на офіційному сайті суду.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що судом апеляційної інстанції у період дії карантинних заходів забезпечено процесуальну можливість для сторін та учасників справи доступу до суду, в тому числі і шляхом проведення судового засідання в порядку відеоконференції по за межами суду та надіслання до суду апеляційної інстанції необхідних процесуальних документів та письмових пояснень у даній справі для урахування їх під час розгляду апеляційної скарги.

Колегією суддів враховано, що перешкод у наданні позивачем, відповідачем та третьою особою в електронній формі численних клопотань до суду про відкладення розгляду справи не існувало, а відтак у позивача та відповідача та третьої особи була процесуальна можливість прийняти участь у розгляді даної справи шляхом проведення судового засідання в порядку відеоконференції в тому рахунку і поза межами суду та висловлення своєї позиції як в усній так і у письмовій формі, шляхом надіслання на поштову чи електронну адресу суду. Проте, вказані учасники справи не зважаючи на широкий обсяг прав, наданих їм щодо забезпечення його процесуальні можливості доступу до суду таким правом не скористалися без поважних причин.

З огляду на приведені обставини справи, колегія суддів вважає, що чергове відкладення розгляду справи є необґрунтованим та таким, що призводить до свідомого затягування учасниками розгляду справи, порушення права на доступ до суду, правової невизначеності судового рішення, ухваленого судом першої інстанції та порушення судом апеляційної інстанції процесуальних норм щодо розумних строків розгляду апеляційних скарг.

Відтак, розгляд апеляційної скарги здійснюється судом з урахуванням наявних матеріалів справи, пояснень представників сторін, як усних так і письмових та додаткових доказів наявних у матеріалах справи та таких, що надійшли на адресу суду від учасників засобами як засобами поштового так і електронного зв`язку.

За наведених обставин, колегія суддів відмовляє позивачу та відповідачу у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Водночас, колегія суддів зазначає, що позивач - ОСОБА_1 , належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового засідання, шляхом надіслання на адресу останнього повістки про виклик в судове засідання, а також здійснювався телефонний дзвінок за номером телефону, зазначеним в клопотанні позивача про відкладення розгляду справи та особисто повідомлено ОСОБА_1 про дату, час та місце судового засідання, про що складено телефонограму від 30 квітня 2020 року, що наявна в матеріалах справи.

Разом із тим, повістка про виклик в судове засідання ОСОБА_1 не вручена із причин не проживання позивача за зазначеною адресою.

У відповідності до ч. 1 ст. 131 КАС України, учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Повістка про виклик ОСОБА_1 в судове засідання направлена за адресою, зазначеною останнім у поданій апеляційній скарзі, а саме: АДРЕСА_3 , відтак колегія суддів приходить до переконання про те, що апелянт належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Окрім того, підтвердженням факту обізнаності ОСОБА_1 про судове засідання, призначене на 21.05.2020 року о 09 год 10 хв, слугує подане останнім клопотання про відкладення судового засідання призначеного на 21.05.2020 року о 09 год 10 хв.

Відповідач - Галицька районна адміністрація ЛМР був повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст.124 КАС України, шляхом надіслання повідомлень засобами поштового зв`язку та на електронну пошту, зазначену даними учасниками справи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання не прибув.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ЛКП «Цитадель-Центр» належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового засідання у відповідності до вимог ст.124 КАС України, однак в судове засідання не прибув, про причини неприбуття не повідомив. Клопотань про відкладення слухання справи не направляв.

З огляду на обставини щодо повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги та положення ст. 311 КАС України колегія суддів, вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи обставини, що згідно з інформаційної довідки № 156982455 від 20.02.2019, сформованої на основі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачу на праві приватної власності належить квартира, загальною площею 74.1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Вказана квартира згідно з рішенням Львівського облвиконкому № 330 від 24.06.1986 є пам`яткою архітектури місцевого значення (охоронний № 740).

Постановою № 0195 у справі про адміністративне правопорушення від 09.09.2018 на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, а саме проведення ремонтних робіт по переплануванню (розширення балкону) на пам`ятці культурної спадщини ( АДРЕСА_3 ) без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.

Згідно з витягом із протоколу № 42 засідання міжвідомчої комісії Галицького району від 04.12.2018, за результатами розгляду листа ЛКП «Цитадель-Центр» від 30.11.2018 №2-35173-31 щодо самовільного розширення балкону 1-го поверху зі сторони дворового фасаду до квартири АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_1 вирішено ОСОБА_1 за власні кошти привести балкон 1-го поверху зі сторони дворового фасаду до квартири АДРЕСА_2 до попереднього стану, а саме демонтувати самовільно влаштовану балконну плиту.

10.12.2018 відповідач прийняв розпорядження № 146 "Про приведення балкону 1-го поверху зі сторони дворового фасаду до квартири АДРЕСА_2 до попереднього стану", яким затверджено висновок міжвідомчої комісії Галицького району (протокол № 42 від 04.12.2018.), позивачу за власні кошти привести балкон 1-го поверху зі сторони дворового фасаду до квартири АДРЕСА_2 до попереднього стану, а саме демонтувати самовільно влаштовану балконну плиту в термін до 30.12.2018.

Вважаючи таке розпорядження протиправним, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Дослідивши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що предметом спору у даній справі є оцінка правомірності дій відповідача щодо винесення Розпорядження № 146 "Про приведення балкону 1-го поверху зі сторони дворового фасаду до квартири АДРЕСА_2 до попереднього стану", дотримання відповідачем встановленої законом процедури розгляду і винесення оскаржуваного Розпорядження.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв у відповідності до вимог ст. 40 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», яка передбачає як один з способів здійснення самоврядного контролю, - розгляд звернень.

Суд першої інстанції відхилив твердження позивача з приводу відсутності повноважень у відповідача для прийняття оскарженого розпорядження. Суд також відхилив аргументи позивача про те, що знесення самочинного будівництва можливе добровільно особою, яка здійснила (здійснює) будівництво, а також за наявності для цього підстав, примусово лише за рішенням суду, зокрема ухваленим за позовом відповідного органу місцевого самоврядування, виходячи з наступного.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» прибудинкові території належать до об`єктів благоустрою населених пунктів.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» на об`єктах благоустрою забороняється, зокрема, виконувати роботи без дозволу в разі, якщо обов`язковість його отримання передбачена законом.

Статею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Об`єкт культурної спадщини, відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону куьтурної спадщини" - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про охорону культурної спадщини» консервація, реставрація, реабілітація, музеєфікація, ремонт, пристосування пам`яток національного значення здійснюються лише за наявності письмового дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, на підставі погодженої з ним науково-проектної документації.

Консервація, реставрація, реабілітація, музеєфікація, ремонт, пристосування пам`яток місцевого значення здійснюються за наявності письмового дозволу органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції, на підставі погодженої з ними науково-проектної документації.

З матеріалів справи вбачається, що позивач самовільно здійснив прибудову балконної плити до балкону 1-го поверху зі сторони дворового фасаду до квартири АДРЕСА_2 , яка віднесена до пам`ятки архітектури місцевого значення (охоронний № 740). Колегія судддів зазначає, що така обставина сторонами не заперечується.

З огляду на це колегія суддів апеляційного суду відхиляє твердження апелянта про те, що розширення балкону на рівні першого поверху не потребує дозволу, оскільки будинок за адресою АДРЕСА_4 відповідно до рішення Львівського облвиконкому № 330 від 24.06.1986 є пам`яткою архітектури місцевого значення, а тому таке розширення може здійснюються лише за наявності письмового дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, на підставі погодженої з ним науково-проектної документації.

Щодо порушення процедури розгляду районною адміністрацією питання щодо самочинного будівництва колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ст. 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить, зокрема, затвердження правил благоустрою територій населених пунктів. До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо.

Стаття 12 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» встановлює, що суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» правила благоустрою території населеного пункту - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила включають, зокрема, порядок здійснення благоустрою та утримання територій об`єктів благоустрою; порядок розміщення малих архітектурних форм; порядок здійснення самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів.

Статтею 40 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами. Самоврядний контроль за станом благоустрою населених пунктів здійснюється шляхом:

1) проведення перевірок території;

2) розгляду звернень підприємств, установ, організацій та громадян;

3) участі в обговоренні проектів благоустрою територій населених пунктів, іншої технічної документації з питань благоустрою і внесення відповідних пропозицій на розгляд органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій;

4) подання позовів до суду про відшкодування шкоди, завданої об`єктам благоустрою внаслідок порушення законодавства з питань благоустрою населених пунктів, Правил благоустрою території населеного пункту.

Таким чином, Закон України «Про благоустрій населених пунктів» наділяє повноваженнями Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради здійснювати самоврядний контроль у сфері благоустрою м. Львова.

Процедуру вирішення питань, пов`язаних з самочинним будівництвом на території м. Львова, з метою визначення можливості збереження самочинно збудованих (реконструйованих) об`єктів містобудування та архітектури регламентує Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові, затверджене рішенням виконкому від 09.09.2011 № 835 (чинне на час існування спірних правовідносин; далі - Положення № 835).

Пунктом 1.2 Положення № 835 передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, без отриманих у встановленому законодавством порядку містобудівних умов та обмежень, архітектурно-планувальних вимог або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Відповідно до п. 2.1. Положення "Про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові" відповідальність за своєчасне виявлення, попередження і вжиття заходів щодо припинення самочинного будівництва покладається на уповноважені органи - комунальні підприємства районних адміністрацій, які здійснюють постійний контроль за дотриманням правил користування і експлуатації житлового і нежитлового фонду на закріпленій території незалежно від форми власності, та інспекцію Держархбудконтролю, яка здійснює постійний контроль за своєчасним виявленням, попередженням і вжиттям заходів щодо припинення самочинного будівництва у промислових зонах.

Тобто комунальні підприємства районних адміністрацій наділені повноваженнями та несуть відповідальність щодо своєчасного виявлення, попередження і вжиття заходів щодо припинення самочинного будівництва.

ЛКП "Цитадель-Центр" є представником власника - територіальної громади м. Львова.

У п. 2.2.6 Статутом ЛКП "Цитадель-Центр" визначено, що одним із основних напрямів діяльності ЛКП є здійснення технічного контролю за станом житлового фонду, проведення чергових та позачергових оглядів.

З огляду на це ЛКП "Цитадель-Центр" має право здійснювати контроль на станом житлового фонду, а тому колегія суддів відхиляє твердження апелянта щодо відсутності повноважень ЛКП "Цитадель-Центр" у цій сфері.

Матеріали справи містять:

- лист ЛКП "Цитадель-Центр" від 30.11.2018 року №745, яким направлено на розгляд міжвідомчої комісії Галицького району пакет документів на власника квартири АДРЕСА_2 , який незаконно добудував балкон (аркуш справи 39);

- витяг з Протоколу №42 засідання міжвідомчої комісії Галицького району від 04.12.2018 року, яким вирішено гр. ОСОБА_1 за власні кошти привести балкон 1-го поверху зі сторони дворового фасаду до квартири АДРЕСА_2 до попереднього стану, а саме демонтувати самовільно влаштовану балконну плиту. У витязі зазначено, що висновок вступає в силу після затвердження розпорядженням голови районної адміністрації (аркуш справи 44).

Пунктом 11 Положення "Про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові" встановлює підвідомчість розгляду питань з самочинного будівництва.

Розгляд питань з самочинного будівництва за підвідомчістю справ здійснюють:

- виконавчий комітет Львівської міської ради за поданням міжвідомчої комісії при виконавчому комітеті Львівської міської ради за фактами здійсненого (здійснюваного) юридичними особами самочинного нового будівництва об`єктів, а також за фактами самочинного будівництва об`єктів у промислових зонах, виявлених інспекцією Держархбудконтролю.

- районна адміністрація за фактами здійсненого (здійснюваного) фізичними особами, фізичними особами-суб`єктами підприємницької діяльності та юридичними особами самочинного будівництва, не врахованого у п.11.1.

Відповідно до п.14 Положення висновок міжвідомчої комісії при районній адміністрації з однією із рекомендацій, обумовленою у п.16 цього Положення, затверджується розпорядженням голови районної адміністрації.

10.12.2018 року розпорядженням голови районної адміністрації №416 затверджено висновок міжвідомчої комісії Галицького району (протокол №42 від 04.12.2018 року) та зобов`язано ОСОБА_1 - власника квартири АДРЕСА_2 за власні кошти привести балкон 1-го поверху зі сторони дворового фасаду до квартири АДРЕСА_2 , до попереднього стану, а саме демонтувати самовільно влаштовану балконну плиту (аркуш справи 45).

Тобто в даному випадку районна адміністрація уповноважена на розгляд питань щодо самочинного будівництва.

Колегія суддів приходить до висновку та матеріалами справи підтверджується, що відповідач дотримався передбачених законодавством положень щодо процедури виявлення порушення ЛКП "Цитадель-Центр", щодо прийняття висновку на засіданні міжвідомчої комісії Галицького району та щодо процедури затвердження висновку розпорядженням голови районної адміністрації.

Щодо посилань апелянта на невірне застосування судом першої інстанції судової практики, а саме Постанови Верховного Суду від 20.11.2019 року у справі №405/3297/14-а, колегія суддів зазначає, що в зазначеній постанові Верховний Суд встановлює наявність повноважень голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради щодо здійснення самоврядного контролю, а саме розгляду звернень ЛКП. А тому така судова практика вірно застосована судом першої інстанції при розгляді справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про правильне, повне та всебічне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, відповідність висновків суду матеріалам справи та про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, в силу викладеного вище, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 1.380.2019.002266 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 21 травня 2020 року