Справа № 620/3027/19
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2020-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3027/19 Головуючий у І інстанції : Соломко І.І.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді: Мельничука В.П,

суддів: Черпіцька Л.Т., Собків Я.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

-визнати протиправною діяльність Відповідача щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, грошової компенсації щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій з 2016 по 2019 роки, грошової компенсації за невикористані дні відпочинку під час виконання службових обов`язків у вихідні, неробочі та святкові дні та грошової компенсації за речове майно;

-зобов`язати Відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій з 2016 по 2019 роки, грошову компенсацію за невикористані дні відпочинку під час виконання службових обов`язків у вихідні, неробочі та святкові дні та грошову компенсацію за речове майно.

В обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_1 зазначає, що станом на день видання наказу про виключення її зі списків особового складу Відповідач не провів з нею усіх розрахунків, зокрема, щодо виплат індексації грошового забезпечення, грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки, компенсації за невикористані дні відпочинку під час виконання службових обов`язків у вихідні, неробочі та святкові дні та грошової компенсації за речове майно, що суперечить вимогам чинного законодавства України та порушує її прав.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року та грошової компенсації щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій з 2016 по 2019 роки.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року та грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій з 2016 по 2019 роки.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови визнання протиправною діяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати їй грошової компенсації за невикористані дні відпочинку під час виконання службових обов`язків у вихідні, неробочі та святкові дні, та грошової компенсації за неотримане речове майно, та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити їй грошову компенсацію за невикористані дні відпочинку під час виконання службових обов`язків у вихідні, неробочі та святкові дні та грошову компенсацію за неотримане речове майно.

Позивачка вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

ОСОБА_1 звертає увагу, що суд першої інстанції не заперечує порушення її прав, однак вважає, що їй необхідно звернутись із заявою до Відповідача для отримання компенсації, втім, на її думку, суд першої інстанції не врахував, що Військова частина НОМЕР_1 дотримується позиції, що грошова компенсація за неотримане речове право не може бути застосована до осіб, звільнених з військової служби.

Також, Позивачка вважає, що оскільки вона вже не є військовозобов`язаною, то вона позбавлена можливості звернутися до Відповідача з відповідним рапортом в силу вимог закону.

Крім того, ОСОБА_1 наголошує, що всупереч вимогам адміністративного судочинства, Відповідачем до суду першої інстанції не надано доказів на підтвердження не подання нею рапорту для отримання грошової компенсації за неотримане речове право.

Також, на думку Позивачки, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до Пункту 3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби.

Позивачка звертає увагу, що її право на грошову компенсацію виконання службових обов`язків в зоні АТО/ОСС у вихідні, неробочі та святкові дні безспірним в силу вимог ст. 72 Кодексів законів про працю України.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підтвердження своєї позиції ВЧ НОМЕР_1 приводить положення п. 4 Порядку № 178, а саме: грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Тобто, на думку Відповідача, рапорт необхідно подати до видання наказу про звільнення.

Також, Відповідач звертає увагу, що відповідно до приписів абз. 1 п. 7 Розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260 за службу понад установлений службовий час, у дні відпочинку, святкові, вихідні та неробочі дні грошове забезпечення військовослужбовцям додатково не виплачується.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її необґрунтованість та відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.06.2019 року № 129 ОСОБА_1 наказом командира 30 окремої механізованої бригади від 01.06.2019 року № 98-рс звільнена у зв`язку із закінченням строку контракту та з 01.06.2019 року виключена зі списків особового складу частини, та знята з усіх видів забезпечення.

Також, Позивачка з 2016 року є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 20.11.2016 року, та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Листом від 31.07.2019 року № 4765 підтверджено, що індексація грошових доходів Позивачці за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року не виплачувалась.

Додаткова відпустка в 2016 - 2019 роках Позивачці, як учаснику бойових дій, - не надавалась, грошова компенсація за невикористані дні вказаної відпуски, - не виплачувалась, що підтверджується довідкою від 13.11.2019 року № 2850.

Також, відповідно до довідки від 16.08.2019 року № 151 вартість речового майна, що належить до видачі становить 6 245,51 гривень.

Згідно довідки від 14.11.2019 року № 7519 ОСОБА_1 відпрацювала в 2019 році 20 вихідних, неробочих та святкових днів, але грошова компенсація за вказані дні не проводилась за відсутності такої можливості.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

Також, суд першої інстанції, прийшов до висновку, що норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.01.1993 року № 3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Крім того, суд першої інстанції прийшов до висновку, що Постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі № 620/4218/18 є зразковою по відношенню до даної адміністративної справи.

Відмовляючи в задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що доказів на підтвердження подання Позивачкою рапорту або заяви, як звернення громадянина, для перерахунку компенсації неотриманого речового права, Позивачем суду не надано, а відтак, така позовна вимога є передчасною.

Також, суд першої інстанції прийшов до висновку, що нормами Порядку № 260 не передбачено виплату військовослужбовцям грошової компенсації за невикористані вихідні, святкові та не робочі дні у які той чи інший військовослужбовець виконував обов`язки військової служби.

Крім того, норми Кодексу законів про працю України на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки питання оплати праці врегульоване спеціальними нормами, які не передбачають компенсації за виконання військових обов`язків понад встановлений службовий час.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

За приписами ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Керуючись абз. 2 ст. 12 Закону № 2011-XII у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 91 Закону № 2011-XII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Абзац 1 п. 2 Порядку № 178 встановлює що, виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

За приписами п. 3 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно до п. 4 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Згідно п. 5 Порядку № 178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Також абзаци 1-3 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 року № 232 дублюють приписи Порядку № 178.

Керуючись абз. 3 п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Проаналізувавши наведені вище норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Позивачці дійсно підлягає виплаті компенсація за неотримане речове право.

Втім, як вірно зазначив суд першої інстанції та не заперечують сторони, ОСОБА_2 не зверталась до Військової частини НОМЕР_1 з рапортом чи заявою щодо її отримання.

З наведених законодавчих приписів випливає, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

Застосовування в п. 3 Порядку № 178 словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Вказаний висновок не суперечить п. 4 Порядку № 178, яким передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Аналогічний правовий висновок зроблений в постановах Верховного Суду № 803/756/17 від 03.10.2018 року та № 2040/7697/18 від 23.08.2019 року.

Отже, колегія суддів звертає увагу Відповідача, що він помилково зазначає у відзиві на апеляційну скаргу, що ОСОБА_1 мала звернутися за вказаною компенсацією лише до моменту звільнення з військової служби.

Також, колегія суддів зазаначає, що з аналізу вказаних вище норм та висновків Верховного Суду Позивачка після припинення військової служби має право звернутися до Відповідача із заявою про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

А оскільки, як вірно зробив висновок суд першої інстанції, Позивач таких дій не вчиняла, зазначена позовна вимога є передчасною та не підлягає задоволенню.

Щодо доводів апеляційної скарги про обов`язок Відповідача доводити певні обставини справи, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо відмови в задоволенні компенсації за роботу Позивачки у вихідні, святкові та неробочі дні з огляду на наступне.

Відповідно до абз. 1-2 ст. 203 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України від 24.03.1999 року № 548-XIV, вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всього особового складу, крім військовослужбовців, залучених до виконання службових обов`язків. Ці дні згідно з планами, а також вільний від занять час відводяться для відпочинку, проведення культурно-освітньої роботи, спортивних заходів та ігр. Офіцерам, військовослужбовцям військової служби за контрактом, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, відповідний час для відпочинку надається командиром (начальником), як правило, протягом наступного тижня.

Статтею 7 розділу І Порядку № 260 визначено, що за службу понад установлений службовий час, у дні відпочинку, святкові, вихідні та неробочі дні грошове забезпечення військовослужбовцям додатково не виплачується.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наведеними нормами не передбачено виплату військовослужбовцям грошової компенсації за невикористані вихідні, святкові та неробочі дні у які той чи інший військовослужбовець виконував обов`язки військової служби.

Також, суд першої інстанції вірно зробив висновок, що норми КЗпП України на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки питання оплати праці врегульоване спеціальними нормами, які не передбачають компенсації за виконання військових обов`язків понад встановлений службовий час.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що норми КЗпП України могли б бути застосовані, як субсидіарні, в разі не врегулювання спірного питання спеціальними нормами.

Відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги Позивачки щодо зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані дні відпочинку під час виконання службових обов`язків у вихідні, неробочі та святкові дні задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а тому вважає за необхідне апеляційну скаргу Відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: В.П.Мельничук

Судді: Л.Т. Черпіцька

Я.М. Собків

з