Справа № 640/10851/20
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2020-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

22 травня 2020 року м. Київ № 640/10851/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Вовка П.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про визнання незаконними та нечинними постанов, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) до Кабінету Міністрів України (далі також - КМУ, відповідач) з позовом, в якому просить суд визнати незаконними та нечинними наступні постанови відповідача:

від 02 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»;

від 05 квітня 2017 року № 223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»;

від 14 березня 2018 року № 170 «Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»;

від 20 березня 2019 року № 237 «Деякі питання виплати у 2019 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»;

від 19 лютого 2020 року № 112 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірні постанови суперечать нормативно-правовим актам вищої юридичної сили.

Так, Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі також - Закон) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

На думку позивача, держава не може в односторонньому порядку відмовлятися від своїх зобов`язань щодо соціального захисту учасників бойових дій, які виконують або вже виконали свій обов`язок по захисту суверенітету і територіальної цілісності України.

Обмеження або скасування пільг для учасників бойових дій, які визначені у Законі без рівноцінної їх заміни чи компенсації є порушенням зобов`язань держави щодо соціального захисту вищезазначених осіб. Невиконання державою соціальних зобов`язань щодо учасників бойових дій підриває довіру до держави.

Конституційний суд України у своєму рішенні №12-р/2018 наголосив, що «забезпечення державою соціального захисту осіб, які відповідно до обов`язку, захищали Вітчизну, суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України, згідно з ч. 5 статті 17 Конституції України в поєднанні з ч.1 статті 17 цього закону означає, що надання пільг, інших гарантій соціального захисту ветеранам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», не повинне обмежуватися відсутністю фінансових можливостей держави». Крім того, Конституційний суд України у своєму рішенні № 3-р/2020 визнав окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, яким надавалося право Кабінету Міністрів України своєю постановою обмежувати дію окремих Законів України щодо фінансового забезпечення визнав неконституційним.

Таким чином, КМУ при винесенні оскаржуваних постанов №141 від 02 березня 2016 року, №223 від 05 квітня 2017 року, №170 від 14 березня 2018 року, №237 від 20 березня 2019 року та №112 від 19 лютого 2020 року, на думку позивача, не мав права порушувати право учасників бойових дій, яке зазначене у ч. 5 статті 12 Закону, тобто отримання одноразової грошової допомога до 5 травня у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком - що є порушенням статті 22 Конституції України.

Статтею 1 Конституції України визначено, що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

За приписами статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положеннями статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожному гарантується право звернутись із конституційною скаргою до Конституційного Суду України з підстав, установлених цією Конституцією, та у порядку, визначеному законом.

Розглянувши матеріали позовної заяви та вирішуючи питання про наявність підстав для відкриття провадження у справі, суддя виходить з наступного.

Відповідно до п. 6 ч. 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до ч. 1 статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

При цьому, як вбачається з автоматизованої системи документообігу суду та відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, оскаржувані в межах поданого ОСОБА_1 постанови КМУ від 02 березня 2016 року № 141, від 05 квітня 2017 року №223, від 14 березня 2018 року № 170, від 20 березня 2019 року №237 вже були переглянуті або перебувають на стадії перегляду в порядку адміністративного судочинства у справах №№ 826/1685/17, 826/15422/16, 826/4894/17, 826/11814/17, 826/6427/17, 826/12548/17, 826/7592/18, 826/16189/18, 826/8278/18, 826/8279/18, 826/11453/18, 826/5282/18, 640/8196/19, 640/7449/20, 640/8196/19.

Статтею 264 КАС України визначено особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.ч. 1-3 статті 264 КАС України, правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо:

1) законності (крім конституційності) постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України, постанов Верховної Ради Автономної Республіки Крим;

2) законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень.

Право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

Суд наголошує, що позивачем у позовній заяві опосередковано вказано про невідповідність спірних постанов вимогам Закону України «Про Кабінет Міністрів України» та постави КМУ від 03 листопада 2010 року №966 «Про забезпечення участі громадськості у формуванні та реалізації державної політики», однак правового обґрунтування не наведено, позов мотивовано виключно не відповідності таких постанов статті 22 Конституції України.

Поряд з цим, порядок організації та діяльності Конституційного Суду України, статус суддів Конституційного Суду України, підстави і порядок звернення до нього, процедуру розгляду ним справ і виконання його рішень визначає Закон України «Про Конституційний Суд України» (далі також - Закон №2136-VIII).

Відповідно до ч. 1 статті 1 Закону №2136-VIII, Конституційний Суд України (далі - Конституційний Суд або Суд) є органом конституційної юрисдикції, який забезпечує верховенство Конституції України, вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених Конституцією України випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до Конституції України.

Згідно з п. 1 ч. 1 статті 7 Закону, до повноважень Суду належить: вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Виходячи з системного аналізу вказаних вище правових норм, суд дійшов висновку про те, що в порядку адміністративного судочинства розглядаються адміністративні справи щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень.

У той же час, вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим відноситься до повноважень Конституційного Суду України.

Приймаючи до уваги те, що позивачем оскаржуються постанови відповідача виключно з підстав невідповідності статті 22 Конституції України та зважаючи на те, що вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність), зокрема, актів Кабінету Міністрів України відноситься до повноважень Конституційного Суду України, позивачу необхідно привести позовну заяву у відповідність наведеним процесуальним нормам, а саме: навести обґрунтування звернення за захистом своїх справ в порядку адміністративного судочинства, а не шляхом звернення до Конституційного Суду України.

Зазначені вище обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам, встановленим статтею 160 КАС України.

Відповідно до чч. 1-2 статті 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Враховуючи вищевикладене, позовна заява підлягає залишенню без руху із встановленням позивачу строку для усунення вищевказаних недоліків шляхом: надання уточненої позовної заяви, приведеної у відповідність вимог КАС України з урахуванням висновків суду, викладених у даній ухвалі.

Керуючись статтями 160, 169, 256 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Залишити позовну заяву ОСОБА_1 без руху.

2. Встановити позивачу п`ятиденний термін на усунення недоліків позовної заяви з дня отримання даної ухвали, з урахуванням п. 3 розділу VІ «Прикінцеві положення» КАС України.

3. Попередити позивача про те, що у випадку не усунення недоліків позовної заяви вона буде повернута йому відповідно до п. 1 ч. 4 статті 169 КАС України.

Ухвала суду, відповідно до ч. 2 статті 256 КАС України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя П.В. Вовк