Справа № 500/484/20
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2020-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/484/20

21 травня 2020 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мандзія О.П.

за участю:

секретаря судового засідання Порплиці Т.В.

представника позивача Бочан Г.М.

представника відповідача Смаль Г.Н

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач), в якій просить: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо незарахування періодів роботи до страхового стажу при обчисленні пенсії та зобов`язати зарахувати періоди роботи до страхового стажу при обчислені пенсії, а саме з 09.11.1987 року по 19.04.1991 року у Гусятинському міжгосподарському об`єднанні по виробництву продуктів тваринництва, з 20.04.1991 року по 02.03.1992 року у МП "Джерело", з 02.03.1992 року по 05.11.1992 року у Хоростківському МКЗ, з 06.11.1992 року по 15.06.1993 року у Хоростківському виробничо-комерційному підприємстві "Святослав і Ко".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 06.02.2020 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком, проте до страхового стажу позивачу віднесено не всі періоди його роботи. Беручи до уваги те, що факт роботи ОСОБА_1 з 09.11.1987 року по 19.04.1991 року у Гусятинському міжгосподарському об`єднанні по виробництву продуктів тваринництва, з 20.04.1991 року по 02.03.1992 року у МП "Джерело", з 02.03.1992 року по 05.11.1992 року у Хоростківському МКЗ, з 06.11.1992 року по 15.06.1993 року у Хоростківському виробничо-комерційному підприємстві "Святослав і Ко" підтверджується відомостями трудової книжки, позивач вважає відмову відповідача у зарахуванні вказаних періодів до страхового стажу протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 21.02.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 12.03.2020 року.

На виконання вимог вказаної ухвали, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області 06.03.2020 року подано до суду відзив на позовну заяву (а.с.13-16), просило відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на невідповідність вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 року №162 (далі - Інструкція №162), записів в трудовій книжці про періоди роботи з 09.11.1987 року по 19.04.1991 року у Гусятинському міжгосподарському об`єднанні по виробництву продуктів тваринництва та з 02.03.1992 року по 05.11.1992 року у Хоростківському МКЗ, у зв`язку з відсутністю записів про звільнення з роботи, з 20.04.1991 року по 02.03.1992 року у МП "Джерело", у зв`язку з відсутністю наказу про звільнення з роботи, з 06.11.1992 року по 15.06.1993 року у Хоростківському виробничо-комерційному підприємстві "Святослав і Ко", у зв`язку з виправленням у наказі про звільнення.. За даних обставин, оскільки записи здійснені не належним чином, вважає, що відсутні підстави для зарахування вказаних періодів роботи до страхового стажу.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з мотивів, наведених в позовній заяві (а.с.1), просив позов задовольнити в повному обсязі. Звернув увагу суду, що виправлення у трудовій книжці позивача не містять перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть або перекручували зміст записів. Неналежний ж порядок введення та заповнення трудової книжки чи іншої документації роботодавцем не може бути підставою для позбавлення конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку із зарахуванням вищевказаного страхового стажу.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з підстав викладених у відзиві (а.с.13-16), просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Наголосив, що з огляду на проведення записів у трудовій книжці із порушенням Інструкції №162, спірні періоди правомірно не враховано до страхового стажу позивача.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення позивача та представника позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши представлені у справі докази у їх сукупності, на підставі чинного законодавства, суд при прийнятті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом трудової діяльності працював на різних підприємствах, що підтверджується відомостями трудової книжки НОМЕР_1 від 09.06.1977 року (а.с.3-5).

З 06.02.2020 року позивачу призначена пенсія за віком, загальний стаж роботи якого становить 36 років 7 місяців 12 днів.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 13.02.2020 року №376/03-21 ОСОБА_1 повідомлено, що при призначенні пенсії до страхового стажу не враховано періоди роботи з 09.11.1987 року по 19.04.1991 року у Гусятинському міжгосподарському об`єднанні по виробництву продуктів тваринництва та з 02.03.1992 року по 05.11.1992 року у Хоростківському МКЗ, у зв`язку з відсутністю записів про звільнення з роботи, з 20.04.1991 року по 02.03.1992 року у МП "Джерело", у зв`язку з відсутністю наказу про звільнення з роботи, з 06.11.1992 року по 15.06.1993 року у Хоростківському виробничо-комерційному підприємстві "Святослав і Ко", у зв`язку з виправленням у наказі про звільнення (а.с.6).

Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість дій, рішень відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно із ч.3 ст.4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Відповідно до змісту ст.5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

За змістом ч.1 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч.4 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналогічна норма передбачена постановою Кабінету Міністрів "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637).

Згідно з п.3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як передбачено п.2.3 Інструкції №162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

Із наведених законодавчих норм слідує необхідність надання уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників виникає при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та ін. мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження (п.2.8 Інструкції №162).

Як вбачається з матеріалів справи, стаж роботи ОСОБА_1 з 09.11.1987 року по 19.04.1991 року у Гусятинському міжгосподарському об`єднанні по виробництву продуктів тваринництва, з 20.04.1991 року по 02.03.1992 року у МП "Джерело", з 02.03.1992 року по 05.11.1992 року у Хоростківському МКЗ, з 06.11.1992 року по 15.06.1993 року у Хоростківському виробничо-комерційному підприємстві "Святослав і Ко" підтверджується записами в трудовій книжці НОМЕР_1 від 09.06.1977 року.

Так, згідно відомостей трудової книжки позивач 09.11.1987 року переведений майстром цеху сухого молока у Гусятинському міжгосподарському об`єднанні по виробництву продуктів тваринництва відповідно до наказу №114 від 09.11.1987 року. 20.04.1991 року ОСОБА_1 прийнятий робочим згідно переводу у МП "Джерело" відповідно до наказу №12 від 20.04.1991 року та звільнений з роботи у зв`язку з переведенням працівників на інше підприємство 02.03.1992 року. Цього ж дня, наказом №2 від 02.03.1992 року позивач прийнятий згідно переводу у Хоростківський МКЗ на посаду заступника директора по господарській частині. У зв`язку з утворенням Хоростківського виробничо-комерційного підприємства "Святослав і Ко" ОСОБА_1 06.11.1992 року переведений з Хоростківського МКЗ на підставі наказу №2 від 06.11.1992 року та 15.06.1993 року розрахований з роботи за власним бажанням відповідно до наказу №49 від 15.06.1993 року.

Відмовляючи позивачу у зарахуванні періоду роботи з 06.11.1992 року по 15.06.1993 року у Хоростківському виробничо-комерційному підприємстві "Святослав і Ко" відповідач послався на виправлення в трудовій книжці в наказі про звільнення з роботи.

Проте, таке виправлення полягає виключно у написанні дати наказу на основі якого внесено запис про звільнення позивача з роботи, яка повністю відповідає даті звільнення - 15.06.1993 року, що вказано у запису №16 трудової книжки (а.с. 5) та не викликає жодних сумнівів у достовірності такого запису.

Що ж стосується відсутності у трудовій книжці записів про звільнення з роботи 19.04.1991 року з Гусятинського міжгосподарського об`єднання по виробництву продуктів тваринництва та 05.11.1992 року з Хоростківського МКЗ, як і відсутності дати та номеру наказу про звільнення з роботи 02.03.1992 року з МП "Джерело", то необхідно відзначити, що такі звільнення зумовлені переведенням позивача з одного підприємства на інше, про що свідчать відповідні записи у трудовій книжці про прийняття на роботу у зв`язку з переведенням з зазначенням дати та номеру наказу.

Відтак, посилання відповідача на недоліки заповнення трудової книжки позивача не можуть бути підставою для відмови у зарахуванні страхового стажу та витребування інших підтверджуючих документів, оскільки, як встановлено судом, вказані записи у трудовій книжці повністю підтверджують стаж роботи ОСОБА_1 у спірному періоді.

Вказане відповідає усталеній правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, висловленій у постановах від 28.02.2018 року у справі №428/7863/17 (провадження №К/9901/4552/17), від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що періоди роботи позивача з 09.11.1987 року по 19.04.1991 року у Гусятинському міжгосподарському об`єднанні по виробництву продуктів тваринництва, з 20.04.1991 року по 02.03.1992 року у МП "Джерело", з 02.03.1992 року по 05.11.1992 року у Хоростківському МКЗ, з 06.11.1992 року по 15.06.1993 року у Хоростківському виробничо-комерційному підприємстві "Святослав і Ко" підлягають зарахуванню до загального страхового стажу в повному обсязі, оскільки такі підтверджуються записами в його трудовій книжці, недостовірності або інших ознак юридичної дефектності якої не встановлено, а тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі.

Таким чином, встановлені судом обставини та системний аналіз наведених законодавчих норм свідчать про невідповідність відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в листі від 13.02.2020 року №376/03-21у зарахуванні ОСОБА_1 вказаних періодів роботи до страхового стажу передбаченим ч.2 ст.2 КАС України критеріям, а відтак є протиправною та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині слід задовольнити.

Як передбачено ч.3 ст.245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку що у даному випадку має місце порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 09.11.1987 року по 19.04.1991 року у Гусятинському міжгосподарському об`єднанні по виробництву продуктів тваринництва, з 20.04.1991 року по 02.03.1992 року у МП "Джерело", з 02.03.1992 року по 05.11.1992 року у Хоростківському МКЗ, з 06.11.1992 року по 15.06.1993 року у Хоростківському виробничо-комерційному підприємстві "Святослав і Ко".

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваного рішення, дій.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч.1 ст.139 КАС України).

Оскільки позов підлягає до задоволення, то до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена сума судового збору у розмірі 840,80 грн. згідно квитанції №0.0..1 від 17.02.2020 року (а.с.2).

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо незарахування періодів роботи до страхового стажу при обчисленні пенсії від 13.02.2020 року №376/03-21.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 до страхового стажу, а саме: з 09.11.1987 року по 19.04.1991 року у Гусятинському міжгосподарському об`єднанні по виробництву продуктів тваринництва, з 20.04.1991 року по 02.03.1992 року у МП "Джерело", з 02.03.1992 року по 05.11.1992 року у Хоростківському МКЗ, з 06.11.1992 року по 15.06.1993 року у Хоростківському виробничо-комерційному підприємстві "Святослав і Ко".

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок, сплачений відповідно до квитанції №0.0..1 від 17.02.2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (46001, Тернопільська область, місто Тернопіль, майдан Волі, будинок 3, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк на апеляційне оскарження, визначений статтею 295 цього Кодексу, продовжується на строк дії такого карантину.

Повне судове рішення складено 25 травня 2020 року.

Головуючий суддя Мандзій О.П.

копія вірна

Суддя Мандзій О.П.