Справа № 463/2074/20
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2020-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 рокуЛьвівСправа № 463/2074/20 пров. № А/857/5368/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Марцинковської О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянина Туніської Республіки Бен ОСОБА_1 ,

на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 06 березня 2020 року (суддя Мармаш В.Я., час ухвалення 12:29, місце ухвалення м.Львів, дата складання повного тексту 06.03.2020 року),

в адміністративній справі №463/2074/20 за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) до громадянина Туніської Республіки Бен ОСОБА_1 ,

про затримання з метою ідентифікації,

встановив:

У березні 2020 року позивач Львівський прикордонний загін Західного регіонального управління ДПС України (Військова частина НОМЕР_1 ) звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача громадянина Туніської Республіки Бен ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просив затримати відповідача з метою ідентифікації на строк 6 (шість) місяців, а саме до 16 год. 45 хв. 05 вересня 2020 року.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 06 березня 2020 року позов задоволено. Постановлено затримати громадянина Туніської Республіки Бен ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою ідентифікації на строк шість місяців, а саме до 16 год. 45 хв. 05 вересня 2020 року.

З цим рішенням суду першої інстанції від 06.03.2020 року не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що з урахуванням положень ч.1 ст.289 КАС України затримання іноземця є своєрідним заходом забезпечення позову про примусове видворення і не може застосовуватись без відповідного рішення про примусове видворення іноземця. Вказує апелянт на те, що статтями КАС України не передбачене винесення судом рішення про затримання особи з метою ідентифікації. Також, статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусове видворення з України іноземця на підставі постанови адміністративного суду застосовується у випадку, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин. Однак, позивачем не приймалося рішення про примусове повернення відповідача з території України, а також відсутні докази ухилення від виконання такого рішення. Вважає апелянт, що затримання позивача є можливим лише у контексті задоволення позову про примусове видворення.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 06.03.2020р. і прийняти нове рішення у справі, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до статті 313 КАС України суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість апеляційного розгляду справи у відсутності сторін (їх представників).

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач громадянин Туніської Республіки Бен ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , був затриманий 05.03.2020 року о 05 год.50 хв. прикордонним патрулем представництва в Хрубешові (Республіка Польща) при спробі, у складі групи з чотирьох осіб, незаконно перетнути державний кордон України з Республікою Польща на напрямку 899 прикордонного знаку на території Устилузької об`єднаної територіальної громади Володимир-Волинського району Волинської області, та був переданий українській Стороні відповідно до Угоди між Україною та Європейським співтовариством від 10.06.2007р. «Про реадмісію осіб» (а.с. 4-6, 9).

05.03.2020 року Відділом прикордонної служби «Амбуків» Львівського прикордонного загону (пункт пропуску Устилуг) складено протокол про адміністративне затримання громадянина Туніської Республіки Бен ОСОБА_1 на строк до трьох діб з метою з`ясування обставин правопорушення та встановлення особи, у зв`язку з учиненням правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП (а.с. 12).

Також 05.03.2020р. про затримання громадянина Туніської Республіки ОСОБА_3 проінформовано Почесне Консульство Туніської Республіки у м.Києві (а.с. 14).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовної вимоги про затримання відповідача з метою ідентифікації на строк 6 (шість) місяців, виходячи з наступного.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно ч.3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції України та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України (ч.3 ст.9 Закону).

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців (ч.4 ст.30 Закону).

Відповідно до ч.1 ст.289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Так, з матеріалів справи видно та не спростовано доводами апеляційної скарги те, що у відповідача відсутні документи, що посвідчують його особу та на підставі яких він може вибути з території України.

Також судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно до п.1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затв. постановою КМ України від 17.07.2003 року №1110, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Пунктом 5 вказаного Типового положення передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців з дня фактичного затримання особи.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування не може перевищувати шести місяців з дня фактичного затримання особи. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк чи прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, такий строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Також, згідно п.12 розділу ІІ Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затв. наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29 лютого 2016 року №141, іноземці та особи без громадянства утримуються в ПТПІ протягом строку, необхідного для виконання постанови адміністративного суду: про примусове видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, але не більш як 12 місяців.

Колегією суддів враховано, що прикордонна служба звернулась до суду з даним адміністративним позовом про затримання іноземця з метою ідентифікації, за наслідком встановлення факту незаконного перебування відповідача на території України без документів, що посвідчують особу.

Тому, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо затримання відповідача з метою ідентифікації, враховуючи, що у відповідача немає жодних документів, що посвідчують особу та підтверджують законність його перебування на території України, або дають право на виїзд за межі території України.

Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, який не спростовано доводами апеляційної скарги, про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апелянта про те, що статтями КАС України не передбачене винесення судом рішення про затримання особи з метою ідентифікації без наявності рішення суду про примусове видворення, оскільки частиною 1 статті 289 КАС України передбачено, що у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, відповідний повноважний орган подає до місцевого загального суду як адміністративного суду позовну заяву про застосування судом такого заходу як затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Згідно п.11 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет спору, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу громадянина Туніської Республіки Бен ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 06 березня 2020 року в адміністративній справі №463/2074/20 за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) до громадянина Туніської Республіки Бен ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В. В. Гуляк
Судді: Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови складено 21.05.2020 року