Справа № 640/18746/19
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2020-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2020 року м. Київ № 640/18746/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Світ Інструменту Україна»
доКиївської міської митниці Державної фіскальної служби
провизнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості №UA100000/2019/000003/2від 23 січня 2019 року,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Світ Інструменту Україна» (далі також - ТОВ «Світ Інструменту Україна», позивач) із позовною заявою до Київської міської митниці Державної фіскальної служби (далі також - Київської міської митниці ДФС, відповідач), у якій просить визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості № UA100000/2019/000003/2від 23 січня 2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у контролюючого органу були відсутні правові підстави для відмови у визначенні митної вартості товарів за ціною договору (контракту) та застосуванні другорядного (резервного) методу визначення митної вартості товарів, оскільки позивачем до декларації митної вартості були додані документи, що підтверджують митну вартість. Натомість всі зауваження контролюючого органу не свідчать про неповноту чи про недостовірність відомостей щодо митної вартості імпортованих товарів, що вказані в поданих документах, а тому рішення про коригування митної вартості товарів прийнято відповідачем всупереч вимог Митного кодексу України та підлягає скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.10.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику сторін) та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Вказаною ухвалою суду відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому даної ухвали надати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 162 КАС України, або заяву про визнання позову.

21 листопада 2019 року представником Київської міської митниці ДФС надано до суду відзив, в якому він просить відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог.

Зокрема, відзив обґрунтовано тим, що декларантом до митного органу подано митну декларацію для здійснення митного оформлення з документами, які не містять усіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Крім того, надані позивачем додаткові документи унеможливлювали перевірку митним органом числового значення заявленої митної вартості та обумовлювали необхідність отримання від декларанта визначених статтею 53 Митного кодексу України додаткових документів та відомостей. Однак, надані документи для підтвердження рівня митної вартості товару (первинні та додатково надані), не дали можливості остаточно упевнитись в достовірності визначеної декларантом митної вартості товару, у зв`язку з чим було застосовано резервний метод визначення митної вартості товару.

Відповідно до частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи на виконання умов зовнішньоекономічного контракту № СН-МІU 28/0411 від 28 квітня 2011 року ТОВ «Світ Інструменту Україна» здійснено митне оформлення 73 позицій товару (ручні інструменти, рукавички трикотажні, підіймачі для підіймання транспортних засобів, електрогенераторні установки, тощо, країна виробник яких Китай) за електронною МД-2 № UA100130/2019/219198 від 17 січня 2019 року.

Митна вартість товару заявлена позивачем за основним методом - за ціною договору.

На підтвердження такої складової митної вартості товару як ціна товару позивачем було надано митному органу (копії додаються):

- контракт № CH-MIU/28/0411 від 28 квітня 2011 року;

- додаткові угоди серед яких додаткові угоди №4 від 28 лютого 2014 року, №7 від 20 грудня 2016 року, №10 від 01 квітня 2018 року;

- комерційний інвойс №18-0972-К137 від 26.11.2019 року;

- специфікацію до комерційного інвойсу№18-0972-К137 від 26.11.2019 року.

За наслідками опрацювання наданих ТОВ «Світ Інструменту Україна» документів Київською міською митницею ДФС виявлено наявність у них розбіжностей та відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, у зв`язку із чим декларанту було запропоновано надати додаткові документи для її підтвердження, а саме:

договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

виписку з бухгалтерської документації;

каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини;

страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;

банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

Також позивача повідомлено, що відповідно до частини 6 статті 53 МКУ декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

На виконання вказаного запиту, для підтвердження заявленої митної вартості, ТОВ «Світ Інструменту Україна» надано прайс-лист.

23.01.2019 року Київською міською митницею ДФС надіслано позивачу картку відмови в прийнятті, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 100130/2019/00004 та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA100000/2019/000003/2.

Рішення про коригування прийнято відповідачем вибірково щодо наступних позицій задекларованих товарів:

Рукавички трикотажні спеціальні покриті гумою для садових робіт (товар №7/1);

Інструменти ручні. Граблі віялові (Товар 19/1);

Інструменти ручні. Сокири (Товар 20/1);

Прямолінійні полотна для пилок по металу (Товар 25/1);

Інструменти ручні, молотки та кувалди (Товар 32/1);

Інструменти ручні. Гвоздодер (Товар 37/1);

Інструменти для пробивання отворів у цегляній кладці (Товар 41/1)%

Інструменти змінні для ручного інструменту. Міксер з оцинкованої сталі ( Товар 45/1);

Скоби у блоках з недорогоцінних металів (Товар 48/1);

Механічні пристрої піскоструминні, що працюють за допомогою стисненого повітря. Пістолет піскоструминний (Товар 56/1);

Домкрати гідравлічні пляшковий (Товар 59/1);

Підіймачі для підіймання транспортних засобів. (Товар 60/1);

Електрогенераторні установки з поршневим двигуном із іскровим запалюванням. (Товар 64/1).

Відповідно до рішення про коригування вартість 13 позицій задекларованого товару збільшено з 16 757, 58 доларів США до 22 885, 73 доларів США.

З оскаржуваним рішенням позивач не погодився та оскаржував його в адміністративному порядку.

Позивачем 01 лютого 2019 року подано скаргу до Київської міської митниці ДФС України №23, в якій позивач просив скасувати прийняте митницею рішення.

Листом Київської міської митниці ДФС України від 07 лютого 2019 року №1221/10/26-70-19-01 в задоволенні скарги позивачу відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Незгода із прийнятим відповідачем рішенням про коригування митної вартості товарів обумовила позивача на звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до статті 19 Конституції України (тут і далі по тесту всі нормативно-правові акти наведені чинними на момент виникнення спірних правовідносин), правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 1 Митного кодексу України відносини, пов`язані із справлянням митних платежів регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Частиною першою статті 49 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Частиною першою статті 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 52 Митного кодексу України декларант, який заявляє митну вартість товару, зобов`язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Частиною першою статті 257 Митного кодексу визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Згідно з частиною першою статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, згідно з частиною другою зазначеної статті є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

За змістом статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Статтями 49, 51, 52, 53, 57, 58 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору. Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (частина третя статті 54 Митного кодексу України).

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина шоста статті 54 Митного кодексу України).

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію з питань перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 Митного кодексу України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Аналіз наведених статей свідчить, що обов`язок доведення митної вартості товару лежить на позивачеві. Але митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи. Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Про наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості митниця зобов`язана доводити в суді, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребовувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відтак, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

В ході дослідження матеріалів справи судом встановлено, що оскаржуваним рішенням про коригування митної вартості товарів митну вартість групи товарів визначено із застосуванням резервного методу.

При цьому, підставною для прийняття вказаного рішення стало подання позивачем до митного оформлення документів, які містили розбіжності.

Підставою для прийняття вказаного рішення стало те, що надані декларантом документи не містять відомостей щодо ціни, яка сплачена або яка підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до пункту 4.1 статті 54 Митного кодексу України під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів здійснено контроль заявленої уповноваженою особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Під час контролю встановлено наступне: в специфікації від 26.11.2018 №18-0972К137 до інвойсу від 26.11.2018 №18-0972К137, зазначено, що умови оплати згідно контракту від 28.04.2011 №СН-МШ/28/0411. Відповідно до п. 5.1. контракту від 28.04.2011 №СН- МШ/28/0411 покупець здійснює оплату протягом 30 днів після відвантаження продукції. Відповідно до коносамента COSU продукція відвантажена на борт судна 01.12.2018, однак платіжного документа до митного оформлення не надано. Іншого документа, відповідно до якого здійснено перерахування коштів декларантом не надано,тому неможливо ідентифікувати з даною зовнішньоекономічною операцією з оцінюваними товарами.

З огляду на викладене відповідач вказує, що невідповідність умов оплати за товар, наведених у інвойсі, фактичним умовам оплати за товар, а також невідповідність числового значення суми попередньої оплати за товар, за умовами проформи не відповідає фактичній передоплаті, викликало сумніви у автентичності наданого до митного оформлення інвойсу, який відноситься до документів, що підтверджують митну вартість товарів, а зазначене виключило можливість перевірки органом доходів і зборів числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 статті 54 Митного кодексу України.

Всі документи декларантом подано без перекладу, як того вимагає стаття 254 Митного кодексу України.

У той же час, наданий прайс-лист виробника товару містить недоліки, а саме, відсутній підпис уповноваженої особи та відбиток печатки фірми-продавця. Крім того, прайс-лист не містить інформацію стосовно телефонів або сайту у мережі Інтернет для контактів покупців із фірмою-продавцем зазначеного товару, а цінова інформація, що міститься у прайс-листі, однакова для різних умов поставки, що є несумісним з положенням статті VII Генеральної угоди з тарифів та торгівлі (ГАТТ СОТ).

Між тим, суд зазначає, що відповідачем не було враховано, що позивачем укладено додаткову угоду №4 від 28 квітня 2011 року до контракту від 28 квітня 2011 року №СН-МІU/28/0411, відповідно до якої пункт 5.1 названого контракту викладено наступним чином « 100% відправленої вартості товарів підлягають оплаті на протязі 180 календарних днів після відвантаження, підтвердженого копіями документів, а саме: міжнародною морською накладною (Коносаментом) виписаною на ім`я покупця».

Суд зазначає, що вказану додаткову угоду було надано позивачем серед інших документів на підтвердження заявленої митної вартості, що підтверджується зазначенням вказаного документа в картці відмови в прийнятті, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 23.01.2019 р. № UA 100130/2019/00004 як «доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) додаткова угода № 4 від 28.02.2014». Отже, вказаний документ також був у розпорядженні відповідача при перевірці заявленої позивачем митної вартості.

Відвантаження продукції мало місце 01.12.2018 р. згідно коносаменту COSU, а отже, враховуючи положення додаткової угоди № 4 від 28.02.2014 р. до контракту, оплата повинна була бути здійснена позивачем протягом 180 днів - до 29.05.2019 р.

На момент декларування товару - 17.01.2019 р. строк для оплати товару, визначений чинним положенням п. 5.1 контракту з урахуванням змін, внесених додатковою угодою № 4 від 28.02.2014 р. не настав, а отже, були відсутні підстави для подання платіжних документа до митного оформлення, на що посилався відповідач в рішенні про коригування.

Інших розбіжностей в документах, що були подані позивачем, в рішенні про коригування не вказано, і такі розбіжності в документах, поданих позивачем, були відсутні.

Таким чином, суд приходить до переконання, що під час митного оформлення товару декларантом позивача надано товаросупровідні документи, які не містили розбіжності, а відтак процедура консультацій була розпочата митницею не правомірно.

При цьому, суд звертає увагу, що умови оплати товару не є ціноутворюючим фактором, відсутність цієї інформації жодним чином не може свідчити про заниження митної вартості товару.

Крім того, згідно зі статтею 254 МК України, документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються органу доходів і зборів українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Однак, митним органом не доведено наявності підстав, прямо передбачених вказаною нормою МК України, для витребування у позивача відповідного перекладу митної декларації країни відправлення.

Щодо посилань митного органу як на підставу для невизнання заявленої позивачем вартості імпортованого товару на те, що інформація у прайс-листі виробника стосується лише товару, що підлягає митному оформленню, а не всієї продукції виробника, суд зауважує, що Верховний Суд у постанові від 13.09.2019 у справі №820/859/17 зазначив, що оскільки чинним міжнародним законодавством не встановлено типової форми прайс-листа, згідно загальноприйнятої світової практики прайс-лист має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, а саме: найменування товару, артикул, якість товару (за необхідності), одиниці виміру (штуки, упаковки тощо), ціну, з обов`язковим зазначенням валюти, контактна інформація про продавця та будь-які інші положення, що стосуються умов продажу товарів.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 08.07.2019 у справі №804/6217/15 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 85493391) зазначив, що обов`язкове подання прайс-листа частиною 2 статті 53 МК України не передбачено.

Суд зауважує, що відповідач, здійснюючи контроль правильності визначення митної вартості, повинен брати до уваги лише ті докази, які стосуються предмета доказування. У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови чи терміни оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови чи терміни оплати товару не повинні братися органом доходів і зборів до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

Враховуючи вищевикладене та всупереч твердженням митного органу, декларантом виконані передбачені пунктом 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України обов`язки подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчислення.

Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої ТОВ «Світ Інструменту Україна» митної вартості товару судом не встановлено.

Зі змісту спірного рішення відповідача UA100000/2019/000003/2 від 23 січня 2019 року слідує, що митний орган не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню транспортного засобу за основним методом визначення митної вартості.

Отже, у відповідача під час прийняття вказаного рішення не було підстав для незастосування основного методу визначення митної вартості товарів ТОВ «Світ Інструменту Україна» - за ціною договору.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за другорядним методом та прийняв оспорюване рішення про коригування митної вартості товарів.

За таких підстав та враховуючи, що вказані вище твердження відповідача спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, а будь-яких доведених підстав для коригування митної вартості товару оскаржуване рішення не містить, суд приходить до висновку, що подані декларантом документи, в даному випадку, слід вважати належними та достатніми для підтвердження та визначення митної вартості товару за ціною договору, а тому рішення про коригування митної вартості товарів № UA100000/2019/000003/2від 23 січня 2019 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо строку звернення з даним позовом до суд, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень п.14.1.113 ПК України митні платежі це податки, що відповідно до цього Кодексу або митного законодавства справляються під час переміщення або у зв`язку із переміщенням товарів через митний кордон України та контроль за справляння яких покладено на контролюючи органи.

Відповідно до положень п.41.1 ст.41 ПК України встановлено, що контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства тощо.

Таким чином, у розумінні положень ПК України митний орган це є контролюючим органом, який здійснює контроль щодо правильності справляння митних платежів, в тому числі шляхом прийняття рішень про їх донарахування платникам у п.30 рішень про корегування митної вартості товарів.

Спеціальним законом Митним кодексом України не перебрані строки щодо оскарження такого роду рішень митного органу.

Згідно загальної норми Податкового кодексу України, а саме ст.56.18 ст.56 ПК України встановлено, що з урахуванням строків давності, визначених ст.102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання у будь-який момент після отримання такого рішення.

Згідно п.102.1 ст.102 ПК України визначено, що контролюючий орган має право самостійно визначити суму грошового зобов`язання платника податків, у випадках визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня.

Матеріалами справи встановлено, що оскаржуване рішення відповідачем прийнято 23.01.2019 року.

Адміністративний позов по цій справі надійшов 02.10.2019 року тобто в межах строку звернення до суду, встановленого спеціальним законом п.56.18 ст.56 ПК України.

За таких обставин, позивач не пропустив строк звернення до суду, а тому у суду відсутні підстави для застосування до заявлених ним позовних вимог наслідків, передбачених ст.123 КАС України.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у додатковій постанові від 21 серпня 2018 року у справі № 815/2541/17 (адміністративне провадження № №К/9901/44769/18).

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ Інструменту Україна" (03148, місто Київ, вулиця Сім`ї Стешенків, будинок 1, ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів № UA100000/2019/000003/2від 23 січня 2019 року.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ Інструменту Україна" (03148, місто Київ, вулиця Сім`ї Стешенків, будинок 1, ) за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської митниці Державної фіскальної служби (03124, місто Київ, вулиця Гавела Вацлава, 8А, ) судовий збір в сумі 2564 (дві тисячі п`ятсот шістдесят чотири гривні) 25 коп.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.М. Погрібніченко