Справа № 320/3147/20
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2020-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2020 року м. Київ № 320/3147/20

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Колеснікової І.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Центрального

міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

про визнання дій протиправними

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними дій старшого державного виконавця Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Грищенко Наталії Олександрівни щодо звернення до Сквирського районного суду Київської області з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу.

Позов мотивовано відсутністю правових підстав для звернення державного виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження позивача у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу з огляду на відсутність обґрунтованих та підтверджених належними доказами фактів ухилення позивача від виконання своїх зобов`язань під час проведення виконавчих дій у зведеному виконавчому провадженні №59592219.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), запропоновано відповідачу подати відзив на позов.

Відповідачем засобами електронного зв`язку подано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого позов не визнано. Зазначено, що державним виконавцем 03.01.2019 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження якою позивача, як боржника, зобов`язано подати декларацію про доходи та майно. Копію зазначеної постанови направлено сторонам виконавчого провадження, втім, на даний час вказану вимогу позивачем не виконано, що є порушенням вимог частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження». Оскільки позивач ознайомлений з рішенням, але ухиляється від виконання та вчиняє дії, що ускладнюють та унеможливлюють його виконання, державним виконавцем правомірно здійснено звернення до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням відносно позивача тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, судом встановлено таке.

Старший державний виконавець Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Грищенко Наталія Олександрівна звернулась до Сквирського районного суду Київської області з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу громадянина України ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області у справі №376/344/16-ц (провадження №6/376/47/2019) у задоволенні зазначеного подання відмовлено.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвала Сквирського районного суду Київської області у справі №376/344/16-ц (85661106) набрала законної сили 05.02.2020.

Вважаючи протиправними дії державного виконавця щодо звернення до суду з клопотанням про обмеження права виїзду за кордон, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Основним законом, що регламентує порядок примусового виконання рішень, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (з наступними змінами і доповненнями, далі по тексту - Закон №1404-VIII).

За приписами статті першої Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно пункту 19 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Отже, у разі ухилення боржника від виконання рішення, виконавець зобов`язаний звернутись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

Втім, Законом №1404-VIII не визначено поняття «ухилення» боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, не визначено також і відповідних критеріїв для встановлення факту ухилення боржника від виконання зобов`язань.

У сучасній українській мові слово «ухилення» тлумачиться так: відступати, відхилятися, вивертатися, намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь, уникати, навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Відтак, значення словосполучення «ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням», вжите у пункті 19 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII, позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення виконавця до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України.

За висновком суду, особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Водночас, на думку суду, ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Втім, воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

При цьому критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів визначається судом в кожному конкретному випадку.

Питання щодо тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України розглядаються судами в порядку статті 441 Цивільного процесуального кодексу України. Саме під час розгляду відповідним судом подання державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України судом повинна встановлюватись наявність факту ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань.

Як убачається зі змісту ухвали Сквирського районного суду Київської області у справі №376/344/16-ц, відмовляючи у задоволенні подання старшого державного виконавця Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Грищенко Наталії Олександрівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу ОСОБА_1 . , суд виходив з того, що в матеріалах подання відсутні будь-які об`єктивні, беззаперечні докази на підтвердження того, що боржник, ухиляється від виконання свого зобов`язання, або вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють його виконання.

Таким чином, оцінку обґрунтованості подання старшого державного виконавця Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Грищенко Наталії Олександрівни про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу надано відповідним місцевим судом під час розгляду в порядку цивільного судочинства питання щодо тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Втім, за висновком суду, самі по собі дії старшого державного виконавця Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Грищенко Наталії Олександрівни щодо звернення до Сквирського районного суду Київської області з поданням про тимчасове обмеження позивача у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу, жодним чином не порушують прав та інтересів ОСОБА_1 , оскільки не спричиняють для нього будь-яких правових наслідків.

Відтак, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача, відповідно, в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідачем не надано доказів понесення ним судових витрат, тому судові витрати присудженню не підлягають.

Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Позивач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач - Сквирський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (ідентифікаційний код 34920995, місцезнаходження: 09001, Київська область, м. Сквира, вул. Слобідська, 3).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Згідно пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України процесуальні строки, визначені цим рішенням, продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Суддя Колеснікова І.С.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 22 травня 2020 року.