Справа № 400/84/20
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2020-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/84/20
Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д..

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністра освіти і науки України Новосад Ганни Ігорівни про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2 звернувся з позовом до Міністра освіти і науки України Новосад Ганни Ігорівни, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо повідомлення позивачу, чи правомірно Миколаївський національний університет імені В.О. Сухомлинського відмовив позивачу у видачі дубліката диплома за його заявою від 23.07.2019 року;

- зобов`язати відповідача повідомити позивачу, чи правомірно Миколаївський національний університет імені В.О. Сухомлинського відмовив позивачу у видачі дубліката диплома за його заявою від 23.07.2019 року;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо повідомлення позивачу, чи правомірно Миколаївський національний університет імені В.О. Сухомлинського пропонує позивачу подати заяву про видачу йому дубліката диплома спеціаліста за умови, що диплома спеціаліста у позивача не було;

- зобов`язати відповідача повідомити позивачу, чи правомірно Миколаївський національний університет імені В.О. Сухомлинського пропонує позивачу подати заяву про видачу йому дубліката диплома спеціаліста за умови, що диплома спеціаліста у позивача не було.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на статтю 5 Закону України від 02.10.1996 № 2657-ХІІ «Про інформацію» (надалі - Закон № 2657-ХІІ) та статтю 19 Закону України від 02.10.1996 № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (надалі - Закон №393/96-ВР), зазначивши, що відповідач не надав інформацію на його звернення, чим порушив його право на отримання правової інформації щодо обставин відмови Миколаївським національним університетом імені В.О. Сухомлинського у видачі дубліката диплома та видачі позивачу дубліката диплома спеціаліста.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 року, ухваленим в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу,в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив про неправильне застосування судом першої інстанції ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» та не прийняття до уваги при вирішенні спору ч. 1 ст. 7 Закону України «Про вищу освіту».

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що листом від 30.10.2019 № 1/11-9517 (а. с. 25-33) Міністерство освіти і науки України надало позивачу інформацію, яка стосувалась таких питань:

- правомірності видачі позивачу Миколаївським національним університетом ім. В.О.Сухомлинського диплома за формою (зразком) диплома спеціаліста;

- відповідності вищої освіти, здобутої в педагогічному інституті до введення в дію Закону України «Про освіту» 1991 року, вищій освіті освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліста;

- можливості видачі позивачу дубліката документа про вищу освіту за формою (зразком) диплома спеціаліста з відтворенням усієї інформації про документ про вищу освіту, що містилася у первинному документі про вищу освіту;

- нормативно-правової бази, яка врегульовує поставлені позивачем питання, та інших питань, дотичних до можливості, підстав та процедури видачі позивачу дубліката документа про вищу освіту.

Також у зазначеному листі Міністерство освіти і науки України повідомило позивача про те, що - мовою оригіналу: «враховуючи, що порушені Вами питання вирішені по суті, відповідно до статті 8 Закону України «Про звернення громадян», Міністерством освіти і науки України прийнято рішення про припинення розгляду Ваших звернень щодо питань, пов`язаних з можливістю, підставами, процедурою, законністю отримання диплома (дубліката диплома) про вищу освіту (бакалавра, або спеціаліста, або магістра), здобуту Вами у 1981 році».

04.12.2019 ОСОБА_3 направив на «Урядову гарячу лінію» звернення, в якому просив Міністра освіти і науки України Новосад Ганну Ігорівну повідомити йому, чи правомірно Миколаївський національний університет ім. В.О.Сухомлинського відмовив позивачу у видачі дубліката диплома та чи правомірно університет пропонує позивачу подати заяву про видачу дубліката диплома спеціаліста за умови, що диплома спеціаліста у нього не було (а. с. 6). Звернення зареєстровано за номером ІЛ-9979806 та 04.12.2019 надіслано до Міністерства освіти і науки України.

Листом від 26.12.2019 року № 3/2529-19 (а. с. 24) директорат вищої освіти і освіти дорослих надав позивачу відповідь на ряд звернень позивача, у томі числі на звернення, зареєстроване за № ІЛ-9979806 та 04.12.2019 року, в якому, зокрема, зазначило про таке: « На Ваші звернення, що надійшли до Міністерства освіти і науки України, адресовані на Урядову гарячу лінію, від 04.12.2019 № ІЛ-9979806, …, що стосуються видачі Вам дубліката документа про вищу освіту та додатка до нього Миколаївським національним університетом імені В. О. Сухомлинського, повідомляємо, що листом МОН від 30.10.2019 р. № 1/11-9517 Вам було надано обґрунтовану відповідь, порушені Вами питання вирішені по суті, а тому Міністерством прийнято рішення про припинення розгляду Ваших звернень щодо питань, пов`язаних з можливістю, підставами, процедурою, законністю отримання диплома (дубліката диплома) про вищу освіту (бакалавра, або спеціаліста, або магістра), здобуту Вами у 1981 році (копія листа додається)».

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, Міністерство освіти і науки України застосувало норми частини другої статті 8 Закону № 393/96-ВР при отриманні звернення позивача, яке надійшло на «Урядову гарячу лінію», зареєстроване за № ІЛ-9979806 та 04.12.2019 року, обґрунтувавши підстави такого рішення та роз`яснивши їх позивачу, а тому з боку відповідача відсутні порушення щодо розгляду зазначеного звернення позивача.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також, статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Закон України «Про звернення громадян» від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 393/96-ВР, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Під зверненням громадян, відповідно до ч.ч. 1, 3 статті 3 Закону № 393/96-ВР, слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Відповідно до ст. 15 Закону № 393/96-ВР, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Приписами ст. 20 Закону № 393/96-ВР визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Наказом Міністерства освіти і науки України від 16.05.2018 року №478 затверджено Порядок опрацювання Міністерством освіти і науки України звернень, які надійшли від державної установи «Урядовий контактний центр» (надалі Порядок №478).

У пункті 3 Розділу І вказаного вище Порядку №478 зазначено, що звернення, що надійшли від Центру, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Пункт 2 Розділу II Порядку №478 вказує на те, що особливості реєстрації звернень, що надійшли від Центру, визначені в Інструкції з діловодства за зверненнями громадян у Міністерстві освіти і науки України (далі - Інструкція №136), затвердженій наказом МОН від 13 лютого 2018 року № 136, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 06 березня 2018 року за № 271/31723.

Відповідно до абзацу першого пункту 9 Розділу II Інструкції № 136 не підлягають розгляду та вирішенню: повторні звернення від одного й того самого громадянина з одного й того самого питання, якщо перше вирішено по суті, про що повідомляють особі, яка подала звернення.

Зазначені положення Інструкції № 136, відповідають приписам ст. 8 Закону №393/96-ВР, відповідно до якої не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону. Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає про помилковість застосування у спірних правовідносин приписів ст. 8 Закону №393/96-ВР оскільки питання порушені у зверненні, яке було направлене на «Урядову гарячу лінію 04.12.2019 року, раніше не були вирішені а ні відповідачем, а ні міністерством.

Відповідно до матеріалів справи, лист направлений позивачу на звернення в тому числі й від 04.12.2019 № ІЛ-9979806, не містить відповіді по суті поставлених позивачем запитань, оскільки Міністерство освіти і науки України застосувало норми частини другої статті 8 Закону № 393/96-ВР, обґрунтувавши підстави такого рішення та роз`яснивши їх заявнику.

Апеляційний суд, погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки питання, порушені у звернені від 04.12.2019 року, були опрацьовані Міністерством освіти і науки України та позивачу була надана відповідь по суті правовідносин між позивачем та Миколаївським національним університетом імені В.О.Сухомлинського, у листі Міністерства від 30.10.2019 року.

Доводи апеляційної скарги, відповідно до яких апелянт вважає, що він немає права на отримання дублікату диплома університету, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції по суті спору в цій справі.

Також апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо застосування до спірних правовідносин в цій справи приписів п. 17 Порядку замовлення на створення інформації, що відтворюється в документах про вищу освіту, та обліку документів про вищу освіту в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, в редакції наказу Міністерства освіти і науки України №1280 від 25.10.2016 року, оскільки у своєму зверненні від 04.12.2019 року, апелянт не просив видати йому диплом, а лише просив надати оцінку відмові університету у видачі диплому надати оцінку пропозиції університету щодо подання заяви про видачу дублікату диплому, в той час як оцінка таких дій університету вже висловлена Міністерством освіти і науки України у листі від 30.10.2019 року.

Той факт, що звернення від 04.12.2019 року було спрямовано на адресу міністра освіти на науки України Новосад Г.І, а відповідь від 30.10.2019 року надана Міністерством освіти і науки України, не підтверджує обґрунтованість доводів апеляційної скарги та не спростовує висновків суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову.

Також апеляційний суд не приймає доводи апелянта щодо неправомірного прийняття судом першої інстанції відзиву на позов у зв`язку з тим, що міністерство, яке подало відзив не є учасником справи з огляду на таке.

З аналізу позову вбачається, що ОСОБА_2 звертається до суду з позовом до міністра освіти і науки України Новосад Ганни Ігорівни.

Відповідно до п. 3 Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженого Постановою КМУ від 16 жовтня 2014 року № 630, основними завданнями МОН є абезпечення формування та реалізація державної політики у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної діяльності та інноваційної діяльності в зазначених сферах, трансферу (передачі) технологій; забезпечення формування та реалізації державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності. За приписами пунктів 9, 10 Положення про Міністерство освіти і науки України, МОН очолює міністр, який здійснює керівництво міністерством, представляє МОН у відносинах з іншими органами, підприємствами, установами та організаціями в Україні та за її межами. За таких обставин, звернення адресоване до посадової особи міністерства, яка його очолює, є зверненням до цього міністерства. Враховуючи приписи Положення про відділ претензійно-позовної роботи департаменту правового забезпечення Міністерства освіти і науки України (а.с. 39-41), посадову інструкція головного спеціаліста зазначеного відділу, зокрема п. 3.1 розділу ІІІ інструкції (а.с. 42-44), копію наказу про призначення ОСОБА_6 на посаду головного спеціаліста відділ претензійно-позовної роботи департаменту правового забезпечення Міністерства освіти і науки України, апеляційний суд не вбачає наявність обставин, за яких суд першої інстанції мав би обґрунтовані підстави для неприйняття та повернення відзиву на позовну заяву.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги апеляційний суд зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, апеляційним судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 2-12, 71-77, 242, 257, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 року у справі № 400/84/20 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 26.05.2020 року.

Головуючий суддя Домусчі С.Д.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.