Справа № 182/787/20
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2020-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року Справа № 182/787/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військова частина НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Нікопольський об`єднаний міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
10 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Нікопольський об`єднаний міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, в якій просить:
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2018 рік, у зв`язку із звільненням з військової служби у запас;
В обґрунтування позову позивач зазначив, що в період з 16 листопада 2015 року по 06 вересня 2018 року проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 .
06 вересня 2018 року на підставі Свідоцтва про хворобу №1129 від 26 квітня 2018 року він буз звільнений з військової служби в запас за станом здоров`я.
Позивач стверджує, що на час прийняття наказу про виключення його зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення № 89-РС від 06 вересня 2018 року (по особовому складу) військова частина НОМЕР_1 протиправно не здійснила з ним усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки в період з 2016 по 2018 роки.
В особливий період надання додаткової відпустки військовослужбовцям призупиняється, що однак не може позбавляти особу права на отримання грошової компенсації за невикористання днів такої відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації, при звільненні зі служби.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2020 року позовну заяву передано за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи №182/787/20 від 12 березня 2020 року визначено для розгляду справи суддю Олійника В.М.
Ухвалою суду від 13 березня 2020 року суддя Олійник В.М. прийняв позовну заяву до свого провадження та відкрив провадження в адміністративній справі №182/787/20. Розглядати справу вирішено за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи.
14 квітня 2020 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що згідно довідки №1193 від 13 квітня 2020 року грошове забезпечення ОСОБА_1 (відповідно до п.2 розд. II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100) за останні 12 календарних місяців військової служби, перед звільненням у відповідності до вимог пункту 6 Розділу XXXI Порядку виплата грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення складає 114 637,94 грн.
У відповідності до п.1 (додаток 15) постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" такі види грошового забезпечення як матеріальна допомога на оздоровлення та грошова винагорода за безпосередню участь в АТО є разовими платежами і за своєю суттю є державними соціальними гарантіями, заохочувальними виплатами, та не входять до додаткових видів грошового забезпечення. Згідно рішення Конституційного суду України від 13.05.2015 року № 4-рп/2005 перелік щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, який включає надбавки, доплати, підвищення є вичерпним.
Отже, до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення не входить винагорода за участь в антитерористичній операції та операції об`єднаних сил, яку позивач враховує при розрахунку суми компенсації, посилаючись на довідку від 07.02.2019 №230.
В свою чергу, сума грошової компенсації за невикористані позивачем календарні дні додаткової відпустки, виходячи з кількості календарних днів (включаючи й святкові і неробочі дні, так як грошове забезпечення військовослужбовцям нараховується та виплачується за повний календарний місяць) за період з жовтня 2017 року по вересень 2018 року, що складає 365 днів, становить: 114 637,94 грн./365=314,08 грн.; 314,08*42 дні невикористаної додаткової відпустки за період з 2016 р. по 2018 р. = 13 191,36 грн.
У зв`язку із вищезазначеним, представник відповідача просив відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог.
Представник третьої особи пояснення щодо позовної заяви до суду не надіслав, про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом був повідомлений належним чином.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
Згідно копії контракту, в період з 16 листопада 2015 року по 06 вересня 2018 року ОСОБА_1 - позивач проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 . Зазначений факт також підтверджується записами у військовому квитку серія та номер НОМЕР_4 .
Згідно посвідчення учасника бойових УБД НОМЕР_5 , довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України позивач має статус учасника бойових дій.
06 вересня 2018 року на підставі Свідоцтва про хворобу №1129 від 26 квітня 2018 року позивач буз звільнений з військової служби в запас за станом здоров`я, відповідно до пункту два частини п`ятої Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 04 квітня 2006 року №3597 - IV з військової служби у запас за підпунктом «б» та виключений із списків особового складу частини, знятий з усіх видів грошового забезпечення і направлений для зарахування на військовий облік до Нікопольського ОМВК Дніпропетровської області, що підтверджується витягом з наказу №186 від 06 вересня 2018 року.
Однак, як вбачається з наказу № 186 від 06 вересня 2018 року (по особовому складу), відповідач не здійснив з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки в період з 2016 по 2018 роки.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України від 05 листопада 1996 року №504/96-ВР "Про відпустки" (далі - Закон №504/96-ВР) установлюються такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
У відповідності до статті 16-1 Закону України "Про відпустки" учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Приписами статті 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Відповідно до пункту 12 частини 1 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги - використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
У відповідності до статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.
Згідно статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 "Про часткову мобілізацію", затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року №1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.
В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», припиняється.
Відповідно до частини 8 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
Отже, підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Так, відповідно до частини 14 статті 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Суд зазначає, що норми Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.
Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за період з 2016р. по 2018р.
Суд вважає, що припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Окрім зазначеного, суд враховує також наступне.
Відповідно до частини 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Дана справа відповідає ознакам зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права та порядок застосування таких норм викладених у постанові Верховного Суду по справі №620/4218/18 (Пз/9901/4/19), яка набрала законної сили 21 серпня 2019 року.
Суд враховує при ухваленні рішення у цій справі правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи №620/4218/18 (Пз/9901/4/19).
Як вбачається із довідки про доходи № 230 від 07 лютого 2019 року - за 2017 та 2018 роки, за підписом командира військової частини НОМЕР_1 та головного бухгалтера, розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з жовтня 2017 року по вересень 2018 року включно складає 171 216, 10 грн.
Кількість календарних днів за період з жовтня 2017 р. по вересень 2018 р. включно (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством) складає 249 днів.
Таким чином, відповідач не компенсував позивачу невикористані 42 дні додаткової відпустки.
Зважаючи на викладене, суд зазначає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2016 р. по 2018 р., виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене вище, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору та ним не були понесені судові витрати, судовий збір стягненню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2016 р. по 2018 р., у зв`язку із звільненням з військової служби у запас.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Збройних Сил України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2016 р. по 2018 р., виходячи з грошового забезпечення кулеметника військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), станом на день звільнення з військової служби 06 вересня 2018 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.М. Олійник