Справа № 280/3313/20
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2020-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ЗАЛИШЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ БЕЗ РУХУ

25 травня 2020 року Справа № 280/3313/20 м.Запоріжжя

Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Сацький Р.В., перевіривши матеріали адміністративної справи

за позовом Військового прокурору Запорізького гарнізону (69063, м. Запоріжжя, вул. базарна, буд. 2)

в інтересах держави в особі:

Міністерства внутрішніх справ України (01024, м, Київ, вул. А. Богомольця, буд. 10 Код )

та - Національної академії Національної гвардії України (61001, м. Харків, пл. Захисників України, буд. 3, )

до - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНП НОМЕР_1 )

про відшкодування витрат, пов`язаних з навчанням та утриманням у вищому військовому навчальному закладі,-

ВСТАНОВИВ:

20 травня 2020 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Військового прокурору Запорізького гарнізону в інтересах держави в особі:

Міністерства внутрішніх справ України (далі по тексту - позивач1 ) та Національної академії Національної гвардії України (далі - позивач 2) до ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач), в якому позивач просить суд:

-стягнути з відповідача на користь позивача2 витрати, пов`язані з його утриманням у позивача 2 291358,84 грн.

Суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу. Позовна заява подана без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 КАС України, з огляду на наступне.

1. В силу ч. 4 ст. 5 КАС України, суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 53 КАС України, у визначених законом випадках прокурор, звертається до суду з позовною заявою та бере участь у розгляді справ за його позовами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

Так, відповідно до ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Аналіз вказаних правових норм надає можливості дійти висновку, що Конституцією України передбачено дві обов`язкові вимоги для виникнення у прокурора права на представництво інтересів держави, а саме: 1) доведення, що обставини звернення є виключним випадком і 2) представництво здійснюється в порядку, визначеному законом.

При цьому, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох «виключних» випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Більше того, саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо).

Так, з матеріалів позову встановлено, що в обґрунтування звернення з позовом до Запорізького окружного адміністративного суду прокурор посилається на те, що оскільки саме з державного бюджету здійснюються витрати на утримання позивача, тому є підстави для представництва в суді інтересів держави в особі МВС України, Національної академії Національної гвардії України у формі звернення до суду з цим позовом та участі в його розгляді.

Разом з тим, до позовної заяви не надано будь-яких доказів, які б свідчили про неможливість виконання саме позивачами повноважень у спірних правовідносинах.

Не надано також доказів витребування таких документів в порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Таким чином, у наведеному позові прокурором не доведено необхідності захисту інтересів держави саме прокурором, а також не обґрунтовано підстави звернення до суду, зокрема, з позовною заявою від позивачів, до компетенції якої, як вказує прокурор, віднесені відповідні повноваження на захист законних інтересів держави, з наданням належних доказів, які би підтверджували встановлення прокурором наявності підстав для представництва у відповідності до ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 0440/6738/18, від 09.04.2020 у справі № 280/61/19 .

Окрім того, позов підписаний військовим прокурором Запорізького гарнізону Південного регіону України майором юстиції А.Сопівник, однак у матеріалах позову відсутні документи, які підтверджують його повноваження станом на час звернення до суду.

Як вбачається з норм КАС України, суд не вчиняє будь-які запити з метою підтвердження повноважень посадових осіб в межах адміністративного процесу на стадії прийняття позовної заяви. Обов`язок підтвердити та довести суду свою правосуб`єктність покладається на учасників справи.

2. Пунктом 2 ч.5 ст.160 КАС України встановлено, що в позовній заяві зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти.

В позовній заяві не зазначений код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України військового прокурору Запорізького гарнізону; не зазначена офіційна електронна адреса позивача 1; не зазначений поштовий індекс та електронної пошти відповідача (у випадку її відсутності необхідно це вказати в позові).

3. Відповідно до ч. 1 ст. 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Зміст позову складають два елемента - підстава та предмет позову. Підставою адміністративного позову є юридичні факти, на яких позивач обґрунтовує свої позовні вимоги до відповідача, тобто юридичні факти, з наявністю або відсутністю яких закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Зазначення підстави позову сприяє встановленню спірних правовідносин та можливості прийняття справи до провадження суду. Предметом позову є та конкретна матеріально-правова вимога до відповідача, яка випливає із спірного матеріального публічно-правового відношення та з приводу якої адміністративний суд має прийняти рішення.

Також, згідно з вимогами п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Всупереч вимогам ст. 160 КАС України позивачем не обґрунтовано позовні вимоги по відношенню до звернення до суду двох позивачів. Матеріалами позову встановлено, що Національна академія Національної гвардії України є юридичною особою, що також підтверджується згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Суду не зрозуміло, яким чином порушуються права Міністерства внутрішніх справ України

На підставі викладеного, позивачу необхідно викласти свої позовні вимоги у відповідності до вимог статті 5 КАС України.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає залишенню без руху.

Керуючись статтями 160, 161, 169 та 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Військового прокурору Запорізького гарнізону (69063, м. Запоріжжя, вул. базарна, буд. 2) в інтересах держави в особі: Міністерства внутрішніх справ України (01024, м, Київ, вул. А. Богомольця, буд. 10, Код ) та - Національної академії Національної гвардії України (61001, м. Харків, пл. Захисників України, буд. 3, ) до - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНП НОМЕР_1 ) про відшкодування витрат, пов`язаних з навчанням та утриманням у вищому військовому навчальному закладі,- залишити без руху.

2.Встановити строк для усунення недоліків позовної заяви терміном 10 календарних днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, проте відповідно до Закону України від 30.03.2020 №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)» не більше ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

3. Недоліки позовної заяви можуть бути усунені шляхом приведення позову у відповідність з мотивувальною частиною даної ухвали.

Роз`яснити позивачу, що згідно з п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, якщо у встановлений судом строк, позивач не усуне недоліки позовної заяви, її буде повернуто позивачу з усіма доданими до неї матеріалами.

Копію цієї ухвали надіслати позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її прийняття.

Суддя Р.В. Сацький