Справа № 826/4451/17
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2020-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2020 року місто Київ №826/4451/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Першої Київської державної нотаріальної контори про визнання протиправним та скасування рішення від 03.11.2014 № 1435382,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Першої Київської державної нотаріальної контори, в якому просить суд (з врахуванням уточненого адміністративного позову від 10.05.2017), визнати незаконною та скасувати нотаріальну дію Першої Київської державної нотаріальної контори від 03.11.2004 за №1435382 стосовно арешту 1/4 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ).

Позовні вимоги мотивовано тим, що оскільки Ватутінський районний суд міста Києва не приймав ухвалу від 25.02.2000, на підставі якої було накладено обтяження у вигляді арешту ј квартири за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є позивач, то дії Першої Київської державної нотаріальної контори, є незаконним. Також, представником позивача наголошено на тому, що він звертався з відповідним позовом про зняття арешту в порядку цивільного судочинства, але ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 22.02.2017 у справі №753/22595/16-ц - провадження закрито на підставі частини першої статті 205 Цивільно-процесуального кодексу України та зазначено, що дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.05.2017 відкрито провадження в адміністративній справі №826/4451/17.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва 12.05.2017 закінчено підготовче провадження та призначено справу №826/4451/17 до судового розгляду в судовому засіданні.

Представник відповідача письмових заперечень проти позову не надав. На адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі та просив прийняти рішення згідно чинного законодавства.

В судовому засіданні 27.11.2017, судом ухвалено продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 10 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про одруження НОМЕР_1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якого прізвище дружини після одруження " ОСОБА_1 ".

Як вбачається з Інформаційної довідки від 15.10.2016 за №70555567 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, ОСОБА_1 є власником ј квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Першою київською державною нотаріальною конторою 03.11.2004 накладено арешт на нерухоме майно, яке належить позивачу, а саме: ј квартири за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження: 1435382.

Підставою для накладення арешту зазначено ухвалу Ватутінського районного суду м. Києва № б/н від 25.02.2000.

Як вбачається з позовної заяви, представник позивача звернувся із запитом від 15.09.2016 до Деснянського районного суду м. Києва (раніше Ватутінський районний суд м. Києва), в якому просив надати інформацію стосовно того, на яких підставах на майно ОСОБА_1 , було накладено арешт, в якій справі (номер) накладено арешт, в якості кого вона значиться у матеріалах невідомої справи, також надати копію ухвали б/н від 25.02.2000, Ватутінського районного суду м. Києва, якою було накладено арешт на майно.

Листом Деснянського районного суду міста Києва від 21.09.2016 повідомлено, що в провадженні Деснянського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_3. до ОСОБА_1 про визнання угоди недійсною, в якій 05.09.2002, було винесено ухвалу про направлення цивільної справи до Дніпровського районного суду міста Києва.

Представник позивача 26.09.2016 звернувся з відповідним запитом до Дніпровського районного суду м. Києва.

Листом Дніпровського районного суду м. Києва від 03.10.2016 представника позивача повідомлено, що в провадженні Ватутінського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 2-108/2000 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5., ОСОБА_6. , ОСОБА_7. , треті особи: приватні нотаріуси Левицький Г.В. , Соврас О.Ю. , Українська товарна Біржа про визнання угоди купівлі-продажу автомобіля недійсним, яка в подальшому була передана до Дніпровського районного суду м. Києва та присвоєно № 2-60/1/04, в матеріалах якої відсутні процесуальні рішення щодо накладення арешту на майно ОСОБА_1 , а саме: ј квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Додатково повідомлено, що в матеріалах вищезазначеної справи наявна ухвала про накладено арешту на автомобіль СААВ-900 від 15.09.1999 року, яка скасовано ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.07.2006 року.

Представник позивача 17.10.2016 звернувся до Першої київської державної нотаріальної контори з запитом про надання копії ухвали б/н від 25.02.2000, Ватутінського районного суду м. Києва, на підставі якої було накладено арешт на майно позивача.

Листом про результати розгляду звернення представника позивача Перша київська державна нотаріальна контора повідомила, що відповідно до номенклатури справ Першої Київської державної нотаріальної контори за 2000 рік, термін зберігання документів щодо накладення, зняття арештів (заборон) складає 3 роки, тому надати копію документів на підставі яких було накладено заборону відчуження майна не має можливості, та запропонувала звернутись до Деснянського районного суду м. Києва.

Представник позивача 17.11.2016 звернувся з запитом до Київського державного нотаріального архіву, про надання копії ухвали б/н від 25.02.2000, Ватутінського районного суду м. Києва, на підставі якої було накладено арешт на майно позивача.

Листом від 24.11.2016 року № 1780/01-21 Київського державного нотаріального архіву повідомлено, що архів та документи нотаріального діловодства Першої київської державної нотаріальної контори передані на державне відповідальне зберігання тільки по 1976 рік.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

У відповідності до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень; обтяження - заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом;

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державний реєстратор прав у межах своїх повноважень:

- здійснює державну реєстрацію прав власності, інших речових прав на нерухомість, їх обмежень, правочинів щодо нерухомого майна або відмовляє в такій реєстрації;

- присвоює в установленому законом порядку кадастровий номер об`єкту нерухомого майна;

- скасовує в установленому законом порядку державну реєстрацію прав та кадастровий номер у разі поділу, об`єднання чи знищення об`єкта нерухомого майна;

- встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законів та інших нормативно-правових актів, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на об`єкт нерухомого майна, наявності інших підстав для державної реєстрації прав або відмови в такій реєстрації;

- відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні дані;

- веде реєстраційні справи щодо об`єктів нерухомого майна, речові права на які зареєстровані у Державному реєстрі прав;

- надає відомості та витяги з Державного реєстру прав або відмовляє у наданні таких у встановлених цим Законом випадках;

- видає свідоцтво, яке підтверджує реєстрацію права власності на нерухомість та містить кадастровий номер;

- видає документ установленого зразка про реєстрацію інших речових прав, обмежень речових прав.

Стаття 13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.

Записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

Поряд з цим, на час вчинення спірних записів, порядок проведення державної реєстрації обмежень речових прав на нерухоме майно передбачався статтею 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно визначень термінів, вказаних у статті 2 цього закону, обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом.

Згідно з частиною першою статті 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація обмежень речових прав на нерухоме майно проводиться органом державної реєстрації прав на підставі, зокрема ухвали суду про забезпечення позову.

Порядок ведення Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, унесення (одержання) інформації до (з) нього визначено Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 № 31/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 18.08.2004 року № 85/5) (далі - Положення), в редакції що діяла на час вчинення дій щодо реєстрації.

Так, в силу приписів підпункту 1.1 пункту 1 Положення, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (далі - Реєстр заборон) - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони, арешти; видані витяги з Реєстру заборон.

Відповідно до пункту 1.4 Положення, адміністратором Реєстру заборон (далі - Адміністратор) є державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, що має повний доступ до електронної бази даних і відповідає за її технічне та технологічне створення та ведення, матеріально-технічне та технологічне забезпечення, за збереження і захист даних, що містяться в Реєстрі заборон.

Згідно з пунктом 1.5 Положення реєстраторами Реєстру заборон (далі - Реєстратор) є:

державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з Адміністратором і мають повний доступ до Реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії. Реєстратори приймають заяви про реєстрацію обтяження об`єкта нерухомого майна від державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів, які не є Реєстраторами, посадових осіб виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад, судів та слідчих органів, та постанови про арешт майна боржника органів державної виконавчої служби та інших осіб, визначених цим Положенням; уносять та вилучають записи до (з) Реєстру заборон про заборони, арешти щодо нерухомого майна; отримують (видають) витяги з Реєстру заборон.

За приписами пункту 2.1.2 Положення, заява про реєстрацію (вилучення) обтяження об`єкта нерухомого майна (додатки 1 - 3), що подається: державною нотаріальною конторою та приватним нотаріусом, які не є Реєстраторами, - у зв`язку з накладенням (зняттям) ними заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна; посадовою особою виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради - у зв`язку з накладенням (зняттям) ними заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна; судами (у тому числі третейськими судами) і слідчими органами - у зв`язку з накладенням ними арешту на об`єкти нерухомого майна (звільненням з-під арешту); органами державної виконавчої служби - у зв`язку з накладенням ними арешту на об`єкти нерухомого майна (звільненням з-під арешту).

Пунктом 2.2 Положення визначено, що органи та посадові особи, зазначені в підпунктах 2.1.2 - 2.1.3 пункту 2.1 цього Положення, надсилають Реєстратору в день накладення (зняття) заборони (арешту) заяву встановленого цим Положенням зразка або постанову про арешт (звільнення з-під арешту) майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до пункту 2.5 Положення, відомості про накладені (зняті) заборони та арешти на об`єкти нерухомого майна вносяться Реєстратором до Реєстру заборон у день їх надходження.

Судом встановлено, що підставою для внесення до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записів щодо обтяження нерухомого майна (а саме: ј квартири за адресою: АДРЕСА_1 ), реєстраційний номер обтяження: 1435382, була ухвала про забезпечення позову б/н від 25.02.2000, прийнята Ватутінським районним судом м. Києва.

В той же час, листом Дніпровського районного суду міста Києва від 03.10.2016 повідомлено про відсутність процесуальних рішень щодо накладення арешту на майно ОСОБА_1 , а саме на квартиру за адресою : АДРЕСА_1 .

Таким чином, враховуючи викладене вище, а також факт відсутності станом на момент розгляду даної справи судом доказів, які підтверджують обґрунтованість накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований 03.11.2004 за № 1435382 Першою Київською державною нотаріальною конторою, на підставі ухвали від 25.02.2000 Ватутінського районного суду м. Києва, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати запис Першої київської державної нотаріальної контори № 1435382 від 03.11.2004 про арешт нерухомого майна, а саме: ј квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.