Справа № 640/21110/19
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2020-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2020 року м. Київ № 640/21110/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні без проведення судового засідання та виклику учасників справи адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
провизнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) (далі - позивач або ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (надалі - відповідач або ГУ ПФУ), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо непризначення ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників із зменшенням пенсійного віку на 3 роки, тобто при досягненні ним 57 років;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників із зменшенням пенсійного віку на 3 роки, тобто при досягненні ним 57 років з 26 липня 2017 року.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що бездіяльність відповідача щодо не призначення пенсії за віком порушує права позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.11.2019 (суддя Пащенко К.С.) відкрито спрощене провадження в адміністративній справі у порядку письмового провадження без виклику учасників справи та проведення судового засідання; звільнено позивача від сплати судового збору; витребувано у відповідача належним чином завірені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.02.2020 повторно витребувано у відповідача належним чином завірені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1

06.03.2020 до суду надійшли копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .

Відповідач відзиву на позовну заяву до суду не надав.

Згідно з частиною шостою статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 - фізична особа, 1960 року народження, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

30.06.2016 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсійного забезпечення за віком, з врахуванням пільгового стажу, відповідно до Списку № 2 згідно з п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»

Розпорядженням № 87 від 08.07.2016 Правобережного об`єднаного пенсійного фонду України в м. Києві, позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком по списку № 2, по заяві від 30.06.2016 № 5410, оскільки була відсутня пільгова довідка про підтвердження стажу роботи на пільгових умовах.

Вказану відмову Правобережного об`єднаного пенсійного фонду України в м. Києві позивач оскаржив до суду.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 14.09.2018 у справі № 760/14415/16-а, за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (правонаступник - об`єднаного пенсійного фонду України в м. Києві) про зобов`язання вчинити дії, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2019, відмовлено у задоволені позову.

Разом з тим, у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2019 у справі № 760/14415/16-а (далі - Постанова від 16.04.2019) були встановлені наступні обставини:

"Трудовою книжкою позивача підтверджується його робота на «Київському дослідно-промисловому заводі гумових і латексних виробів» у періоди з 01 березня 1976 року по 23 березня 1978 року, з 26 січня 1981 року по 25 березня 1981 року, з 10 травня 1983 року по 10 жовтня 1984 року, з 01 червня 1987 року по 21 серпня 1992 року на посадах та у виробництвах, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах...

Таким чином, до періоду роботи позивача на посадах та у виробництвах, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах підлягає зарахуванню робота на «Київському дослідно-промисловому заводі гумових і латексних виробів» у періоди з 01 березня 1976 року по 23 березня 1978 року, з 26 січня 1981 року по 25 березня 1981 року, з 10 травня 1983 року по 10 жовтня 1984 року, з 01 червня 1987 року по 21 серпня 1992 року, таким чином пільговий стаж позивача становить 8 років 10 місяців 12 днів.

Отже, враховуючи, що позивач має більше половини стажу на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2, а саме 8 років 10 місяців 12 днів, він має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 3 роки, тобто при досягненні ним 57 років...".

Враховуючи обставини, викладені у вказаній постанові позивач повторно звернувся 25.04.2019 до відповідача із заявою № 1517, в якій просив "...Пенсійний фонд України (в Солом`янському районі) витребувати пільгову довідку на ОСОБА_1 ..., який працював на Київському заводі гумових та латексних виробів...Просимо надати відповідну довідку за весь період роботи, або хоча б до 08.1992, коли довідка про атестацію робочого місця не вимагалася за законом. Просимо також витребувати довідки про заробітну плату ОСОБА_1 встановленого законодавством зразка.

Просимо у разі отримання зазначених довідок Пенсійний фонд призначити пенсію з моменту звернення."

Отримавши повний текст Постанови від 16.04.2019, позивач направив відповідачу нову заяву, в якій останній уточнив свої вимоги і просив:

"1. Розглянути і задовольнити мою заяву вх. № 1517 від 25.04.2019 про призначення мені пенсії за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку на 3 роки, тобто при досягненні мною 57 років.

2. Зарахувати до періоду роботи на посадах та у виробництвах, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах мою роботу на "Київському дослідно-промисловому заводі гумових і латексних виробів" у періоди: з 01 березня 1976 року по 23 березня 1978 року слюсарем господарської ділянки; з 26 січня 1981 року по 25 березня 1981 року - слюсарем в цеху формових, не формових та не нолатексних виробів; з 10 травня 1983 року по 10 жовтня 1984 року - газозварником на ремонтно-механічній ділянці; з 01 березня 1992 року по 21 серпня 1992 року - підсобним робітником складу хімікатів підготовчого цеху як шкідливі умови праці за списком № 2 виробництв, посад і професій, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173, постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року та постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162, що в сукупності складає пільговий стаж в розмірі 8 років 10 місяців 12 днів.

3. Нарахувати та виплатити мені належні мені суми пенсії за віком на пільгових умовах, починаючи з моменту досягнення мною 57 років, тобто з 26 липня 2017 року."

Листом від 30.07.2019 № 169288/02 відповідач надав позивачу відповідь на його лист від 25.04.2019 в якому повідомив, що ГУ ПФУ було зроблено відповідний запит ліквідатору ПАТ «Київському дослідно-промисловому заводі гумових і латексних виробів». Від останнього надійшла відповідь про те, що архівні документи передано до архівного відділу Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації. Відповідачем також був зроблений запит до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, проте станом на 25.07.2019 відповіді від останнього не надходило.

Позивач, не отримавши відповіді по суті на свою заяву від 16.05.2019, втретє звернувся до відповідача із заявою від 28.08.2019 вх. № 95470, в якій просив розглянути по суті його заяву від 16.05.2019.

У відповідь на лист позивача від 28.08.2019, відповідач направив лист-запрошення від 11.09.2019 за № 200180/2 до Солом`янського районного відділу Головного управління Пенсійного фонду України.

Під час прийому, спеціаліст Солом`янського районного відділу Головного управління Пенсійного фонду України повідомив позивача про неможливість призначення пенсії без наявності уточнюючої довідки та про відмову врахувати встановлені Постановою від 16.04.2019 факти про наявність у ОСОБА_1 достатнього підтвердженого пільгового стажу в розмірі 8 років 10 місяців 12 днів для призначення йому пенсії при досягненні 57 років.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, вважаючи його необґрунтованим та протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги таке.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникли у даній справі регулюються, зокрема, Конституцією України, Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ), Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (надалі - Закон або Закон №1058-IV), Порядком підтвердження наявного трудового стажу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637, тут і надалі нормативно-правові акти в редакції, що діяли на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з підпунктом 1 пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-VI, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом № 1788-ХІІ.

Згідно з пунктом «б» частини 1 статті 13 Закону № 1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

За приписами статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2019 у справі № 760/14415/16-а (далі - Постанова від 16.04.2019) були встановлені наступні обставини:

1. "Як вбачається з копії трудової книжки позивача (а.с.6) він працював на «Київському дослідно-промисловому заводі гумових і латексних виробів»: з 01 березня 1976 року по 23 березня 1978 року слюсарем господарської ділянки; з 26 січня 1981 року по 25 березня 1981 року - слюсарем в цеху формових, не формових та не нолатексних виробів; з 10 травня 1983 року по 10 жовтня 1984 року - газозварником на ремонтно-механічній ділянці; з 01 червня 1987 року по 28 лютого 1992 року - підсобно-транспортним робітником складу хімікатів підготовчого цеху; з 01 березня 1992 року по 22 травня 1995 року - підсобним робітником складу хімікатів підготовчого цеху.";

2. "Трудовою книжкою позивача підтверджується його робота на «Київському дослідно-промисловому заводі гумових і латексних виробів» у періоди з 01 березня 1976 року по 23 березня 1978 року, з 26 січня 1981 року по 25 березня 1981 року, з 10 травня 1983 року по 10 жовтня 1984 року, з 01 червня 1987 року по 21 серпня 1992 року на посадах та у виробництвах, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах.";

3. " ... до періоду роботи позивача на посадах та у виробництвах, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах підлягає зарахуванню робота на «Київському дослідно-промисловому заводі гумових і латексних виробів» у періоди з 01 березня 1976 року по 23 березня 1978 року, з 26 січня 1981 року по 25 березня 1981 року, з 10 травня 1983 року по 10 жовтня 1984 року, з 01 червня 1987 року по 21 серпня 1992 року, таким чином пільговий стаж позивача становить 8 років 10 місяців 12 днів.

Отже, враховуючи, що позивач має більше половини стажу на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2, а саме 8 років 10 місяців 12 днів, він має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 3 роки, тобто при досягненні ним 57 років."

Судом встановлено, що згідно статті 78 КАС України вказані вище обставини доказуванню не підлягають.

Також суд зазначає, що на момент звернення до суду з даним позовом, ОСОБА_1 виповнилося 59 років.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 при досягненні останнім 57 років.

Разом з тим, згідно з частиною першою ст. 44 Закону № 1058-IV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до п. 1.7. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (надалі - Порядок), днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Відповідно до п. 4.1. Порядку, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Згідно з п. 4.2. Порядку, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Відповідно до абз. 1 п. 4.3. Порядку, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Також, згідно з ч. 5 ст. 45 Закону № 1058-IV, документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Тобто, підставою для повідомлення про відмову у призначенні пенсії може бути виключно рішення, прийняте з цього питання.

Крім того, суд зазначає, що у постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 748/696/17 колегія суддів дійшла наступного висновку:

"17. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заява позивача (а.с. 59) відповідає вимогам Порядку та безпідставно не була розглянута по відповідачем по суті.

18. Верховний Суд погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

19. Зміст зазначеної заяви очевидно дає змогу оцінити намір заявника. Крім того, важливим є те, що до заяви позивачем було долучено ряд документів (відповідачем не заперечується), які подаються саме при призначенні пенсії.

20. Відмовивши позивачу в розгляді його заяви по суті, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача, як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій).".

Тобто, суд звертає увагу, що позивачем були подані заяви від 16.05.2019 та від 28.08.2019 про призначення пенсії на пільгових умовах по списку № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону № 1788-XII, які відповідають Порядку, проте відповідачем рішення не прийнято. Всі необхідні для призначення пенсії позивачу документи знаходилися у відповідача.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про визнання бездіяльності відповідача щодо неприйняття рішення з розгляду заяви позивача від 16.05.2019 про призначення пенсії за віком згідно з п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» протиправною, зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти відповідне рішення з урахуванням обставин, що були встановлені при розгляді даної справи.

Разом з тим, вимога позивача про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників із зменшенням пенсійного віку на 3 роки, тобто при досягненні ним 57 років з 26 липня 2017 року задоволенню не підлягає, оскільки заяви відповідача про призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 2 відповідачем по суті розглянуті не були, а суд не вправі перебирати на себе повноваження відповідного державного органу.

Згідно з частиною першою статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до частин 1, 2, 4 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 20.05.2019 (справа № 417/3668/17).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, проаналізувавши всі обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову, доказу понесення ним інших судових витрат суду не надано, тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 9, 72-78, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо неприйняття рішення з розгляду заяви ОСОБА_1 від 16.05.2019 про призначення пенсії за віком згідно з п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» протиправною.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ідентифікаційний код - 42098368) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) від 16.05.2019 про призначення пенсії за віком згідно з п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та прийняти відповідне рішення з урахуванням обставин, що були встановлені при розгляді даної справи.

4. У задоволенні решти позову відмовити.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя К.С. Пащенко