Справа № 440/4844/19
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2020-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Шевяков І.С.

15 травня 2020 р.Справа № 440/4844/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Рєзнікової С.С. , Старосуда М.І. ,

за участю секретаря судового засідання - Білюк Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16 січня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и л а:

10.12.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить визнати протиправними дії відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - ГУ ПФУ в Полтавській області, пенсійний орган) щодо нарахування та виплати йому пенсії за вислугу років з 01.06.2015 по 10.02.2017 та зобов`язати відповідача нарахувати і одноразово виплатити йому означену пенсію.

В обґрунтування вимог позивач зазначив про те, що, оскільки відповідно до п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VIII) з 01.06.2015 суддям не призначалось довічне грошове утримання за Законом України «Про судоустрій і статус суддів», він перестав бути особою, передбаченою у ст. 54 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-XII, в редакції, що була чинною на час винесення спірних правовідносин). Таким чином, на думку позивача, у пенсійного органу не було підстав для зупинення виплати йому пенсії за вислугу років.

Заперечуючи вимоги адміністративного позову, ГУ ПФУ в Полтавській області зазначає, що відповідними законами з 01.01.2015 вносилися зміни у редакції ст. 54 Закону № 2262-XII згідно з якими, - тимчасово з 01.01.2015 по 31.12.2015, з 01.01.2016 по 31.12.2016 та з 01.01.2017 по 31.12.2017 особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

На виконання Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, позивачу за період з 20.12.2016 по 31.12.2016 нарахована та виплачена пенсія за вислугу років у розмірі 775,21 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16.01.2020 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Так, судовим рішенням визнані протиправними дії відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу пенсії за вислугу років за період з 01.06.2015 по 31.12.2015. Пенсійний орган зобов`язаний нарахувати та виплатить ОСОБА_1 пенсію за вислугу років за означений період. В задоволені вимог адміністративного позову в іншій частині позивачу відмовлено.

Судове рішення вмотивовано тим, що з 01.06.2015 посада, на якій працює позивач, вже не давала йому права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», тому позивач з 01.06.2015 перестав бути особою, якій у відповідності до ст. 54 Закону № 2262-XII були підстави для призупинення виплати пенсії, а відповідно виплата пенсії позивача з даної дати повинна була бути вчинена.

Відповідач не довів суду правомірності відмови у нарахуванні та виплати пенсії за вислугу років з 01.06.2015 по 31.12.2015, а відтак, суд констатував, що права позивача щодо отримання пенсії за цей період є порушеними.

Позивачем ОСОБА_1 в апеляційному порядку судове рішення не оскаржено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Полтавській області просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволені вимог адміністративного позову ОСОБА_1 .

Доводи, наведені відповідачем в обґрунтування апеляційної скарги аналогічні за змістом аргументам відзиву на адміністративний позов.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення відповідно до положень ст. 317 КАС України підлягає частковому скасуванню, з огляду на наступне.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 з 01.12.2014 перебуває на обліку пенсійного органу як отримувач пенсії за вислугу років, яка призначена йому на умовах та в порядку, встановлених Законом № 2262-XII.

У період часу з 02.03.2015 до 10.02.2017 позивач займав посаду судді Гребінківського районного суду Полтавської області.

Учасниками справи не спростовуються ті обставини, що у період часу з 01.06.2015 по 10.02.2017 пенсія за вислугу років позивачу ОСОБА_1 не виплачувалася, окрім виплати в розмірі 775,21 грн за період з 20.12.2016 по 31.12.2016. Листом за вих. № 303/03-241/1 від 16.01.2016 ГУ ПФУ в Полтавській області повідомляло позивачу про підстави припинення виплати пенсії у 2016 році (а.с. 50).

17.10.2019 листом за вих. 5151/Ш-02 у відповідь на звернення позивача щодо відновлення виплати пенсії за вислугу років з 01.06.2015 по 16.05.2017 пенсійний орган повідомив ОСОБА_1 про скасування з 01.06.2015 норм щодо призначення пенсій, зокрема, відповідно до Законів України «Про державну службу» та «Про судоустрій і статус суддів», а також про внесення змін до редакцій ч. 1 ст. 54 Закону № 2262-XII, відповідно до яких, у період часу з 01.01.2016 по 31.12.2017 виплата пенсій особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених, зокрема, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» призупинена (а.с. 32).

Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» стаття 54 Закону № 2262-XII («Виплата пенсій пенсіонерам за наявності заробітку (прибутку)») викладена у наступній редакції:

«Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

З 1 січня 2016 року пенсії, що призначаються відповідно до цього Закону, виплачуються без урахування одержуваного заробітку (прибутку).

Пенсіонерам, які мають прибуток від заняття підприємницькою діяльністю, надбавки до пенсії, передбачені непрацездатним членам сім`ї відповідно до пункту «а» частини першої статті 16 та пункту «а» частини першої статті 24 цього Закону, не нараховуються.

Законом України від 24.12.2015 № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» перше речення частини першої статті 54 Закону № 2262-XII викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються»; у частині другій цієї статі цифри « 2016» замінені цифрами « 2017».

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016) положення першого речення ч. 1 ст. 54 Закону № 2262-XII визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Законом України № 1774-VIII від 06.12.2016 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» перше речення частини першої статті 54 Закону № 2262-XII викладено в такій редакції:

«Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист»), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року N 889-VIII «Про державну службу», а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії не виплачуються».

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що у період часу з 01.01.2015 по 31.12.2017 (за винятком період з 20.12.2016 по 31.12.2016) особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії не виплачуються.

Підстави позову та матеріали справи не посвідчують ту обставину, що позивач має статус інваліда I або I групи, інваліда війни III групи, учасника бойових дій, особи, на яку поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та особи, на яку поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Таким чином, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.01.2020 в частині, якою задоволені вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 , підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову в їх задоволенні.

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміна рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування матеріального права (п. 14 ч. 1 ст. 317 КАС України), а саме ч. 1 ст. 54 Закону № 2262-XII в редакції Закону № 213-VIII.

При цьому, колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції не був позбавлений можливості (ч. 4 ст. 9 КАС України) з`ясувати причини, з яких інформація, що викладена в абзацах другому та третьому листа-відповіді пенсійного органу від 17.10.2019 № 5151/Ш-02 (а.с. 32), відрізняється від інформації, викладеної ГУ ПФУ в Полтавській області у відзиві на адміністративний позов ОСОБА_1 (а.с. 58).

Підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування означеного судового рішення в частині, якою судом відмовлено в задоволені вимог позивача, колегія суддів не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги та заперечення учасників справи на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 311, 312, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16 січня 2020 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 пенсії за вислугу років за період з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року та про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років за період з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року, з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні означених вимог ОСОБА_1 .

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) С.С. Рєзнікова М.І. Старосуд
Постанова у повному обсязі складена і підписана 25 травня 2020 року.