Справа № 560/2315/20
Суддя: Фелонюк Д.Л.
Дата ухвалення: 2020-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/2315/20
УХВАЛА

22 травня 2020 рокум. Хмельницький

Суддя Хмельницького окружного адміністративного суду Фелонюк Д.Л., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи "Райківецька виправна колонія (№78)" про визнання відмови протиправною та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державної установи "Райківецька виправна колонія (№78)", в якому просить:

- визнати незаконною та протиправною відмову Державної установи "Райківецька виправна колонія (№78)" виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 грудня 2018 року по 18 жовтня 2019 року;

- стягнути з Державної установи "Райківецька виправна колонія (№78)" на користь ОСОБА_1 оплату за вимушений прогул з 14 грудня 2018 року по 18 жовтня 2019 року у розмірі 77026,32 грн.

Підставою позову позивач зазначає порушення відповідачем вимог Кодексу законів про працю України.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.05.2020 позовну заяву залишено без руху.

Вимоги ухвали виконані позивачем.

Позивач також подав заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду. В ній зазначено, що позивач був звільнений з роботи 18.10.2019. Разом з цим, він вживав заходи досудового врегулювання спору, але отримав в кінці листопада 2019 року відмову. З 01.12.2019 у зв`язку з скрутним матеріальним становищем сім`ї, пов`язаним з хворобою батька, перебував на заробітках за кордоном. Позивач повернувся в Україну 04.04.2020 та відбув 2 тижні самоізоляції. Звертає увагу на те, що він є єдиним членом сім`ї працездатного віку.

Викладені в заяві обставини підтверджені паспортом громадянина України для виїзду за кордон позивача, пенсійним посвідченням ОСОБА_2 (батька позивача), епікризом №3686 ОСОБА_2 , довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №1105970 ОСОБА_3 , письмовими свідченнями громадян.

Розглянувши вказану заяву, суд зазначає та враховує наступне.

Конституція України гарантує право кожного на судовий захист своїх прав та інтересів, що включає також право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. При цьому звернення до суду може здійснюватися у межах встановленого строку, який в адміністративному судочинстві визначений як строк звернення до суду.

Разом з тим, згідно з вимогами частини 1 статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

При цьому, змістом положень Кодексу адміністративного судочинства України не визначено граничні межі, у яких адміністративні суди можуть приймати рішення про поновлення строку звернення до суду, а також, він не містить конкретних підстав та критеріїв, за якими можливо оцінити поважність причин пропуску відповідного строку.

Правова природа строку звернення до суду, дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Водночас, суд враховує, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ілхан проти Туреччини" (Ilhan v. Turkey) від 27.06.2000, правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

У рішенні у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland) від 19.06.2001 Європейський суд з прав людини констатує, що право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Проявом цього права є забезпечення для кожної особи можливості звернутися до суду.

У рішеннях у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13.01.2000 та у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28.10.1998 Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод" та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Надаючи оцінку поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд бере до уваги обставини, викладені позивачем на обґрунтування заяви про поновлення строку звернення до суду та надані ним докази. Також суд зважає на вчинення позивачем активних дій, спрямованих на досудове вругулювання спору.

З огляду на наведене, з метою уникнення формалізму у підході до вирішення справи та враховуючи значущість для позивача питання, яке є предметом розгляду у цій справі, суд вважає, що підстави пропуску позивачем строку на оскарження є поважними, у зв`язку з чим такий строк слід поновити.

Суд також враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 на усій території України з 12.03.2020 до 03.04.2020 встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 №215 назву і текст вказаної постанови викладено в новій редакції, зокрема, "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 №343 внесено зміни до постанови від 11.03.2020 №211 та продовжено карантин в Україні до 22.05.2020.

Таким чином, адміністративний позов подано з дотриманням вимог статей 160, 161, 172 Кодексу адміністративного судочинства України.

Інших підстав для залишення без руху, а також для повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження у справі, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України, немає.

Справа підсудна Хмельницькому окружному адміністративному суду.

У позовній заяві заявлено клопотання про витребування в відповідача наказів про поновлення на службі №110/ос-19 від 30.07.2019 та про звільнення зі служби №145/ос-19 від 18.10.2019.

Щодо клопотання позивача суд зазначає та враховує наступне.

Частиною 1 статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Згідно з частинами 6 та 7 статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

У випадку неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, визначені цим Кодексом (частина 8 статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суд погоджується з тим, що належним чином засвідчені копії наказів про поновлення позивача на службі №110/ос-19 від 30.07.2019 та про його звільнення зі служби №145/ос-19 від 18.10.2019 мають значення для розгляду справи по суті і їх слід витребувати за клопотанням позивача.

Частиною 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

З урахуванням предмету позову, з метою повного та всебічного з`ясування обставин у справі суд вважає, що слід витребувати у відповідача довідку про середньоденний заробіток позивача, розрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995.

Керуючись статтями 162-164, 171, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду.

Відкрити провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної установи "Райківецька виправна колонія (№78)" (с. Райківці, Хмельницький район, Хмельницька область, 31356) про визнання відмови протиправною та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Витребувати в Державної установи "Райківецька виправна колонія (№78)": належним чином засвідчені копії наказів про поновлення ОСОБА_1 на службі №110/ос-19 від 30.07.2019 та про його звільнення зі служби №145/ос-19 від 18.10.2019, а також довідку про середньоденний заробіток позивача, розрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995.

Витребувані докази надати до суду в строк для подання відзиву.

Надати відповідачу строк для подання відзиву на позов - 15 днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі.

Надати позивачу строк для подання відповіді на відзив - 5 днів з дня вручення йому відзиву на позов.

Надати відповідачу строк для подання до суду заперечення на відповідь позивача на відзив - 3 дні з дня вручення йому відповіді на відзив.

Копія відзиву (відповіді на відзив, заперечення) та доданих документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву (відповіді на відзив, заперечення) до суду.

До відзиву (відповіді на відзив, заперечення) додаються: 1) докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; 2) документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву (відповіді на відзив, заперечення) і доданих доказів іншим учасникам справи.

Повідомити учасників справи про відсутність технічної можливості проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Головуючий суддяД.Л. Фелонюк