Справа № 120/1716/20-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2020-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

25 травня 2020 р. Справа № 120/1716/20-а
Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Чернюк Алли Юріївни, розглянувши у письмовому проваджені в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу:

за позовом: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 )

до: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, адреса: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21100)

про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, адреса: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21100) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю, на думку позивача, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 09 від 19.03.2020 року щодо відмови йому у призначені пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи. Тому, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 22.04.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та зобов`язано надати суду у встановлений строк належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача.

15.05.2020 року на адресу суду від представника Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення адміністративного позову. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.1992 року, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.

При визначенні права на пільгову пенсію за віком за Списком № 1 або Списком № 2 слід враховувати, що до спеціального стажу включаються періоди часу, коли працівник був зайнятий повний робочий день на відповідних роботах. Під повним робочим днем слід розуміти виконання робіт в умовах передбачених Списками, не менше 80 % робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професій чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Так, позивач звернувся до комісії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з заявою про підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах та надав наступні документи: трудову книжку; витяг з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; архівні довідки від 22.01.2018 року № 14 та № 15; від 13.03.2018 року № 110 та № 111; від 18.04.2018 року № 228.

Рішенням комісії з питань підтвердження стажу позивачу відмовлено в підтверджені періодів роботи з 01.03.1995 року по 30.09.2001 року до пільгового стажу за Списком № 2, з огляду на відсутність відомостей про проведення та результати проведення атестації робочих місць. При цьому, професія, за якою працював ОСОБА_1 не відповідає чинним на період роботи Списком та відсутні відомості про нарахування заробітної плати за березень 1999 року та грудень 2000 року.

Згідно з уточнюючою довідкою № 05-09/3 від 09.01.2018 виданої Товариством з обмеженою відповідальністю "Гніванський гранітний кар`єр" наводяться періоди перебування позивача у відпустках без збереження заробітної плати: з 01.02.2012 по 02.03.2012, з 04.12.2012 року по 04.12.2012 року, з 04.02.2013 року по 28.02.2013 року, з 18.02.2014 року по 28.02.2014 року.

Для зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 03.07.2014 року по 31.01.2015 року, з 04.01.2016 року по 05.01.2018 року, на переконання відповідача, законні підстави також відсутні, з огляду на відсутність документального підтвердження проведення та затвердження результатів проведення чергової атестації робочих місць.

З огляду на викладене, до пільгового стажу за Списком № 2 було зараховано наступні періоди роботи заявника: з 02.06.2011 року по 31.01.2012 року, з 03.03.2012 року по 03.12.2012 року, з 05.12.2012 року по 17.02.2014 року, з 01.03.2014 року по 02.07.2014 року, що фактично становить 02 роки 11 місяців 19 днів. При цьому, відповідно до наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж ОСОБА_1 становить 34 роки 10 місяців 22 дні.

Таким чином, у зв`язку з відсутністю у заявника необхідного пільгового стажу, на думку представника відповідача, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийнято правомірно та у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

11.03.2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з письмовою заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 09 від 19.03.2020 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту другого частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з огляду на відсутність необхідного пільгового стажу роботи. При цьому роз`яснено, що до пільгового стажу зараховано періоди з 02.06.2011 року по 31.01.2012 року, з 03.03.2012 року по 03.12.2012 року, з 05.12.2012 року по 17.02.2014 року та з 01.03.2014 року по 02.07.2014 року, що фактично становить 02 роки 11 місяців 19 днів.

Для зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 01.02.2012 року по 02.03.2012 року, з 04.12.2012 року по 04.12.2012 року та з 18.02.2014 року по 28.02.2014 року законні підстави відсутні, з огляду на перебування заявника у дані період у відпустці без збереження заробітної плати.

Окрім того, позивача повідомлено, що для зарахування до пільгового стажу періоду роботи позивача з 03.07.2014 року по 31.01.2015 року та 04.01.2016 року по 05.01.2018 року (згідно з відомостями персоніфікованого обліку) законні підстави також відсутні, у зв`язку з відсутністю документального підтвердження проведення та затвердження результатів проведеної чергової атестації робочих місць.

Відповідно до наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж заявника становить 34 роки 10 місяців 22 дні, а пільговий стаж за Списком № 2 02 роки 11 місяців 19 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Не погоджуючись із такою відмовою відповідача, з метою зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області вчинити дії, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормою статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту шостого частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-ІV передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з пунктом другим частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

На момент звернення до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (11.03.2020 року) позивачу виповнилось 58 років, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 .

Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Також, Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону № 1788-XII, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеним нормам відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом третім вказаного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, законодавець чітко визначив, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, що також визначено Порядком № 637.

У свою чергу, постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року № 310 затверджено Основні положення про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників (далі Основні положення), згідно з пунктом першим яких трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність члена колгоспу.

Відповідно до пунктів 5, 6 Основних положень до трудової книжки колгоспника заносились, зокрема, відомості про трудову участь (прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання), відомості про нагородження та заохочення, переведення на іншу роботу, припинення роботи.

Усі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

Пунктом 13 Основних положень передбачено, що відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.

Таким чином, основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника, в яку, зокрема, вносились відомості про трудову участь колгоспника у громадському господарстві, прийнятий у колгоспі річний мінімум трудової участі та його виконання. Якщо колгоспник не виробив обов`язковий мінімум трудової участі в громадському господарстві з причин, визнаних правлінням чи загальними зборами колгоспників поважними, адміністрація колгоспу вносила відповідні записи до трудової книжки.

Списком № 2 виробництв, цехів, професій і посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173, розділом ХХХІІ "Загальні професії", передбачені професії газозварник та електрозварник.

При цьому, розділом І "Гірничі роботи" зазначеного Списку передбачена професія машиніста дробарок і грохотів.

Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком (по старості) на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року № 10, розділом ХХХІІІ "Загальні професії" передбачені професії газозварник та електрозварник.

Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162, розділом XXXІІІ "Загальні професії" передбачені професії електрозварник та газозварник.

Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року № 36, розділом XXXІІІ "Загальні професії" передбачені професії газозварник та електрозварник.

До розділу І "Відкриті гірничі роботи та роботи на поверхні" зазначеного Списку включені професії електрослюсаря (слюсаря) чергового та з ремонту устаткування.

Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 року № 461, розділом XXXІІІ "Загальні професії" передбачені професії газозварник та електрозварник.

З огляду на вищезазначене, професія газозварника та електрозварника передбачена у всіх Списках № 2.

Суд зауважує, що згідно з відомостями трудової книжки серії НОМЕР_3 від 09.08.1979 року вбачається, що ОСОБА_1 з 01.09.1977 року по 16.07.1979 року навчався у міському професійно-технічному училищі № 25 м. Дніпродзержинськ та з 19.07.1979 року по 09.04.1980 року працював на посаді електрозварника 4 розряду (звільнений у зв`язку з призовом працівника на військову службу).

Військовим квитком серії НОМЕР_4 від 14.04.1980 року підтверджено, що позивач направлений до військової частини 17.04.1980 року та 17.04.1982 року звільнений у запас.

30.08.1982 року ОСОБА_1 зарахований на посаду машиніста конвеєра 3 розряду у дробильно-сортувальний цех Соломірського гранкар`єру, з 16.09.1982 року переведений на посаду електрозварника 4 розряду у дробильно-сортувальний цех Соломірського гранкар`єру, з 03.05.1983 року переведений на посаду машиніста грохота 3 розряду у дробильно-сортувальний цех Соломірського гранкар`єру, з 27.02.1984 року звільнено з роботи за власним бажанням.

У період з 01.07.1986 року по 11.03.1988 року позивач працював на посаді електрозварника 4 розряду у Хмільницькому елеваторі, з 15.12.1989 року по 05.04.1990 року на посаді електрозварника 2 розряду у Козятинській СПМК-60, з 28.05.1990 року по 01.01.1991 року на посаді електрозварника 4 розряду у Вінницькому автопідприємстві тресту "Сільбуд", з 28.05.1990 року по 01.01.1991 року на посаді електрозварника 4 розряду у Вінницькому АТП 0161 тресту "Сільбуд", з 01.02.1991 року по 16.06.1992 року на посаді електрозварника 4 розряду у Хмільницькій автоколоні облагробуду.

Відповідно до трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_5 від 28.02.1995 року ОСОБА_1 з 01.03.1995 року прийнятий на роботу та у члени Колективного сільськогосподарського підприємства "Україна" с. Порик (та його правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна") на посаду електрозварника, де працював до 30.09.2001 року, що також підтверджується довідками Комунальної установи "Хмільницький районний трудовий архів" від 22.01.2018 року № 14 та № 15. При цьому, згідно з відомостями про трудову діяльність у громадському господарстві, наявних у зазначеній трудовій книжці колгоспника, позивач з 03.10.2001 року по 11.04.2005 рік працював на посаді електрозварювальника у ВАТ "Гніванський кар`єр".

Згідно з записами у трудовій книжці серії НОМЕР_3 від 02.06.2011 року позивач з 02.06.2011 року зарахований на посаду слюсаря по ремонту устаткування 4 розряду, з 01.11.2013 року переведений на посаду електрозварника ручного зварювання 4 розряду, у період з 01.10.2014 року по 31.12.2015 року та з 04.01.2016 року по 05.01.2018 року працював на посаді електрозварника ручного зварювання 5 розряду Соломірської дільниці Товариства з обмеженою відповідальністю "Гніванський гранітний кар`єр". Зазначені періоди роботи позивача також підтверджуються уточнюючими довідками Товариства з обмеженою відповідальністю "Гніванський гранітний кар`єр" про пільговий характер роботи від 09.01.2018 року № 6-08-1 та № 5-092.

Пунктом 10 Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядком № 637.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що довідки мають надаватися у разі, коли відсутні відомості в трудовій книжці про роботу особи у спірний період, що визначає її право на пільгову пенсію.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці, які підтверджують факт роботи його на посадах, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення як такі, що зазначені у Списках № 2, чинних у відповідні періоди часу.

Також суд вказує, що записи у трудовій книжці про спірні періоди роботи скріплені печатками підприємств, дефектів не мають та з них можливо встановити стаж роботи позивача. Відповідачем, у свою чергу, не надано до суду доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки (в частині спірних періодів роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості чи були предметом судового розгляду.

Водночас, суд наголошує, що професія електрозварника передбачена у Списках № 2, чинних у відповідні періоди часу, а назви професій, зазначені у трудовій книжці, наказах підприємств, довідках, можуть відрізнятися від назв, передбачених законодавчими актами України, при цьому суть виконуваної роботи не змінюється.

Більше того, в оскаржуваному рішенні № 09 від 19.03.2020 року про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 жодним чином не обґрунтовано, з яких підстав Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області не взято до уваги періоди роботи позивача до 01.03.1995 року та з 03.10.2001 року по 02.06.2011 року.

Щодо підтвердження відповідних умов праці результатами проведення атестації робочого місця позивача за умовами праці, суд зазначає наступне.

У відповідності до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року № 383 (далі Порядок № 383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності та господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року № 442 (далі Порядок проведення атестації робочих місць), та розробленими на його виконання Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 року № 41 (далі Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Відтак, своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а від 19.02.2020 року сформулювала правовий висновок, згідно з якою особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту "б" статті 13 Закону № 1788-XII. Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи.

Таким чином, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому, контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Водночас, суд зазначає, що згідно зі статтею 38 Закону України "Про професійно-технічну освіту" час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців. Відтак, необхідними умовами для зарахування періоду навчання у професійно-технічному навчальному закладі до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на призначення пільгової пенсії, є наявність перерви між днем закінчення навчання та зарахуванням на роботу за набутою спеціальністю менше трьох місяців.

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_3 від 09.08.1979 року та атестата № 3655 від 16.07.1979 року, позивач у період з 01.09.1977 року по 16.07.1979 року навчався у міському професійно-технічному училищі № 25 м. Дніпродзержинськ та отримав кваліфікацію арматурник-електрозварювальник четвертого розряду, а приступив до роботи з 19.07.1979 року. Тобто, перерва між днем закінчення навчання позивача та днем зарахування на роботу становить 3 дні.

На підставі зазначеного та з урахуванням положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що час навчання у професійно-технічному навчальному закладі підлягає зарахуванню до пільгового стажу ОСОБА_1 .

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.12.2018 року по справі № 233/1254/17.

У свою чергу, статтею 56 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію зараховується військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки та органах внутрішніх справ, незалежно від місця проходження служби; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі. Пунктом першим статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення" або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах.

Зазначені положення узгоджуються з приписами частини першої статті 2 Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу", відповідно до якої час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення" або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах.

Оскільки, позивач на час призову на строкову військову службу працював на посаді електрозварника 4 розряду, тобто, за професією, яка дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, період строкової військової служби також підлягає включенню до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25.04.2019 року у справі № 607/12395/16-а.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19.10.2004 року, пункт 50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" від 13.01.2011 року, пункт 54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30.10.2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналізуючи у сукупності фактичні обставини справи та норми закону, виходячи з принципу верховенства права, з метою повного захисту порушених прав позивача, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 09 від 19.03.2020 року про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, не відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, є протиправним та підлягає скасуванню.

Частина третя статті 245 КАС України передбачає, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або Законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Враховуючи те, що відповідність поданих позивачем документів для призначення пенсії за віком на пільгових умовах була досліджена відповідачем досить поверхнево, суд вважає, що найбільш ефективним із можливих способів захисту порушеного права є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.03.2020 року, зареєстровану за № 669, з урахуванням окреслених у рішенні висновків, та правової оцінки суду.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а порушене право позивача підлягає поновленню шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , з урахуванням окреслених у рішенні висновків, та правової оцінки суду.

Питання про розподіл судових витрат вирішено судом відповідно до вимог статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 09 від 19.03.2020 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.03.2020 року, зареєстровану за № 669, про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, та прийняти обґрунтоване рішення по суті заяви з урахуванням окреслених у рішенні висновків, та правової оцінки суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору при звернені до суду у сумі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, адреса: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21100).

Рішення у повному обсязі виготовлене: 25.05.2020 року

Суддя Чернюк Алла Юріївна