Справа № 320/4281/20
Суддя: Харченко С.В.
Дата ухвалення: 2020-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

26 травня 2020 року м. Київ Справа № 320/4281/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Харченко С.В., розглянувши
позовну заявуОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України у Київській області
провизнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, що виявилась у неперерахунку та невиплаті позивачу з листопада 2011 року пенсії як інваліду III групи та потерпілому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до постанови Іванківського районного суду Київської області від 20.04.2011 у справі № 2-а-4257/2011, з урахуванням вже виплачених сум та зміни розміру мінімальної заробітної плати за період перерахунку;

- зобов`язати відповідача здійснити забезпечення позову відповідно до статей 150, 151 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом надання позивачу довідки про нарахування та суму заборгованості по пенсійних виплатах з листопада 2011 року відповідно до постанови Іванківського районного суду Київської області від 20.04.2011 у справі № 2-а-4257/2011, з урахуванням вже виплачених сум та зміни розміру мінімальної заробітної плати за період перерахунку;

- зобов`язати відповідача з листопада 2011 року здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії відповідно до постанови Іванківського районного суду Київської області від 20.04.2011 у справі № 2-а-4257/2011, з урахуванням вже виплачених сум та зміни розміру мінімальної заробітної плати за період перерахунку.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Так, в силу положень частини шостої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно з приписами частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів, звернення позивача до суду з даним позовом обумовлено протиправною, на її думку, бездіяльністю відповідача, що виявилась у неперерахунку та невиплаті з листопада 2011 року позивачу пенсії відповідно до постанови Іванківського районного суду Київської області від 20.04.2011 у справі № 2-а-4257/2011.

Разом з тим заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду з даним позовом та доказів поважності причин пропуску такого строку позивачем суду не надано.

При цьому позивач звертає увагу суду на положення частини другої статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV, відповідно до яких нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

За таких обставин, на думку позивача, до спірних правовідносин не може застосовуватись шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, передбачений частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, наявність у неї права на звернення до суду з даним позовом без обмеження будь-яким строком підтверджується, на думку позивача, і висновками, викладеними Верховним судом України у постанові від 26.04.2016 в адміністративній справі № 285/4300/14-а та Верховним Судом у постановах від 21.02.2018 в адміністративній справі № 619/2262/17, 06.02.2018 в адміністративній справі № 263/7763/17, 24.04.2018 в адміністративній справі № 646/6250/17 та 19.06.2018 в адміністративній справі № 646/6250/17.

Разом з тим вказані доводи не приймаються судом до уваги, оскільки частина друга статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV не встановлює строки звернення до суду з позовом про оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а визначає норми матеріального права, які регулюють виплату за минулий час уже нарахованих, однак не виплачених з вини територіальних органів Пенсійного фонду України сум пенсій, а правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 06.02.2018 в адміністративній справі № 263/7763/17, 24.04.2018 в адміністративній справі № 646/6250/17 та 19.06.2018 в адміністративній справі № 646/6250/17 прийняті за інших фактичних обставин справи.

У свою чергу постанова Верховного Суду від 21.02.2018 в адміністративній справі № 619/2262/17 не містить правових висновків щодо спеціальних строків звернення до суду з аналогічними позовними вимогами, а висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 26.04.2016 в адміністративній справі № 285/4300/14-а, є протилежними доводам позивача в частині права на безстрокове звернення до суду з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності територіальних органів Пенсійного фонду України.

Посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 № 8-рп/2013 також не приймаються судом до уваги, оскільки у вказаному рішенні судом досліджувалось питання строку звернення до суду працівника у разі порушення законодавства про оплату праці, а не звернення до суду особи у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності територіального органу Пенсійного фонду України.

Водночас, як розтлумачив Верховний Суд у своїй постанові від 11.12.2018 в адміністративній справі № 520/1353/17, відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків якщо інше прямо не передбачено законом.

З огляду на те, що пенсійні платежі є періодичними та виплачуються щомісяця, позивач з листопада-грудня 2011 року знала або повинна була дізнатися про невиплату їй територіальним органом Пенсійного фонду України пенсійних виплат у належному розмірі.

Аналогічна правова позиція також висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 15.05.2019 в адміністративній справі № 804/4217/18 та 08.08.2019 в адміністративній справі № 127/13736/16-а.

Відтак шестимісячний строк звернення до суду з даним позовом слід відраховувати з моменту отримання позивачем пенсійних виплат за листопад 2011 року, розрахунок яких, на думку позивача, зроблено територіальним органом Пенсійного фонду України невірно.

Крім того, як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 13.12.2011 у справі № 17-рп/2011, обмеження строку звернення особи до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, зокрема у Кодексі адміністративного судочинства України, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Суд також звертає увагу позивача на положення пункту 4 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких у позовній заяві зазначається зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

За змістом частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина друга статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України).

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (частина друга статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, адміністративний позов спрямований на захист прав, свобод та інтересів особи, які порушив відповідач - суб`єкт владних повноважень, надаючи позивачу можливість вибору способу захисту для ефективного відновлення його порушених прав та інтересів з урахуванням приписів частин першої та другої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

Водночас Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено такий спосіб захисту прав позивача як зобов`язання відповідача забезпечити позов шляхом надання довідки про нарахування та суми заборгованості по пенсійних виплатах, оскільки вжиття заходів забезпечення позову є виключною компетенцією суду та відбувається на підставі, у порядку та у спосіб, що визначені статтями 150-154 Кодексу адміністративного судочинства України.

Наведені вище обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам процесуального законодавства, у зв`язку з чим суд, враховуючи приписи статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху з наданням позивачу часу для усунення зазначених недоліків.

Вказані недоліки повинні бути усунені позивачем у десятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали шляхом подання до суду: заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду з даним позовом та доказів поважності причин пропуску такого строку; позовної заяви, яка оформлена у відповідності до вимог пункту 4 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (у тому числі шляхом уточнення позовних вимог у справі) з урахуванням положень статті 5 цього Кодексу та наведених вище висновків суду; копії позовної заяви, недоліки щодо форми (змісту) якої усунуто, для її направлення відповідачу.

Враховуючи викладене та керуючись частиною першою статті 169, статтями 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву залишити без руху.

2. Встановити позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії даної ухвали.

3. Попередити позивача про наслідки недотримання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, передбачені пунктом 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

4. Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати (видати) позивачу невідкладно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

В силу положень пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України процесуальні строки, визначені цим судовим рішенням, продовжуються на строк дії карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" від 11.03.2020 № 211.

Суддя Харченко С.В.