Справа № 640/7635/20
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2020-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2020 року місто Київ №640/7635/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомМіністра оборони України в особі Міністерства оборони України
до треті особиСолом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_1 , ОСОБА_2
проскасування постанови від 13.03.2020 та постанови від 30.03.2020 у ВП№61390867,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Міністр оборони України в особі Міністерства оборони України звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), треті особи - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просить суд (із урахуванням уточненої позовної заяви від 10.04.2020 вх.№03-14/49050/20):

- скасувати постанову старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мірошника О.В. від 13.03.2020 про відкриття виконавчого провадження ВП №61390867;

- скасувати постанову старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Житнікова С.С. від 30.03.2020 ВП №61390867 про арешт коштів боржника Міністра оборони України Полторака Степана Тимофійовича.

Позовні вимоги обгрунтовано протиправністю оскаржуваних постанов. Як зазначає позивач, старший державний виконавець Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мірошник О.В., не перевіривши у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформацію стосовно керівника Міністерства оборони України, 13.03.2020 виніс постанову про відкриття виконавчого провадження щодо накаладення штрафу на керівника, відповідального за виконання рішення - Міністра оборони України ОСОБА_1 , штраф у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме - 35 240,00 грн за невиконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.08.2017 в адміністративній справі №826/27223/15. На думку позивача, відповідачем грубо порушено пункт 4 наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 "Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень", оскільки виконанню підлягало рішення стосовно посадової особи органу державної влади - Міністерства оборони України, а тому це виключна підвідомчість Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Також, 30.03.2020 позивачеві з Єдиного державного реєстру виконавчих проважень стало відомо про наявність постанови про арешт коштів боржника - ОСОБА_1 , однак, як зазначає позивач, станом на час винесення даної постанови, ОСОБА_1 не має жодного відношення до виконання рішення суду у справі №826/27223/15.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.04.2020 у справі № 640/7635/20 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу у десятиденний строк з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху усунути недолікі позовної заяви. Позивач у встановлені судом строки усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.04.2020 відкрито провадження в адміністративній справі №640/7635/20 з урахуванням приписів статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України та призначено справу до судового розгляду, запропоновано відповідачеві надати відзив на позовну заяву та зобов`язано останнього надати суду належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження №61390867.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав та вимог ухвали суду від 15.04.2020 не виконав.

Через канцелярію Окружного адміністративного суду міста Києва 27.04.2020 від третьої особи ОСОБА_2 до суду надійшли письмові пояснення, в яких представник останнього зазначив про те, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.07.2018 у справі 640/1268/19, яке набрало законної сили, встановлено, що з урахуванням встановлених судовими рішеннями у справі №826/27223/15, суд вважає, що стягнення штрафу в даному випадку відбувається з керівника, який є фізичною особою. Таким чином, рішеннями суду від 03.07.2018 у справі №640/1268/19 та від 19.09.2019 у справі №640/10650/19 встановлено, що виконавчий лист від 11.09.2018 по справі №826/27223/15 не підлягає виконанню Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, оскільки стягнення штрафу в даному випадку відбувається з керівника Міністерства оборони України, який є фізичною особою, а тому доводи позивача про те, що відповідачем грубо порушено пункт 4 наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 не відповідадають дійсності. Крім того, позивач не є стороною виконавчого провадження №61390867 від 13.03.2020, а відтак державний виконавець не мав законодавчих підстав надсилати постанову про відкриття ВП від 13.03.2020 та про арешт коштів боржника від 30.03.2020 на адресу позивача. Також, представник звернув увагу, що на момент винесення ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.09.2018 по справі №826/27223/15 керівником, відповідальним за виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.08.2017, була фізична особа ОСОБА_1 .

Крім того, 27.04.2020 представником третьої особи-2 до суду подано клопотання про зловживання процесуальними правами за подання безпідставного позову та про залишення позову без розгляду.

З приводу вказаного клопотання, суд керується наступним.

Відповідно до статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

З урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) узгодження умов примирення, спрямованих на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами, суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

У той же час, відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд звертає увагу, що представником третьої особи доказів на підтвердження того, що позивач усвідомлено вчиняє дії щодо зловживання процесуальними правами не додано, а відтак, суд не вбачає підстав для задоволення відповідного клопотання.

Крім того, з приводу доводів представника третьої особи про те, що позивач не має права на оскарження спірних постанов, суд зазначає, що це питання буде вирішено за наслідками розгляду справи по суті.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2020 від відповідача повторно витребувано належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №61390867.

На виконання вимог ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2020 про повторне витребування доказів, 18.05.2020 відповідачем надано суду належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження №61390867.

Розгляд справи відкладався у зв`язку із запровадженням карантину відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19».

В судовому засіданні 18.05.2020 суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розгляд справи здійснено із урахуванням особливостей розгляду даної категорії спорів, визначених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 13.03.2020 відкрито виконавче провадження № 61390867 щодо виконання виконавчого листа № 826/27223/15, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва 11.09.2018, про поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника Центральної діагностичної паталого-анатомічної лабораторії Міністерства оборони України - лікарем патологоанатомом.

Так, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.09.2018 накладено на Міністра оборони України ОСОБА_1 штраф у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 35 240,00 грн за невиконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.08.2017 в адміністративній справі № 826/27223/15.

На виконання вищезазначеної ухвали, 11.09.2018 судом видано виконавчий лист 826/27223/15.

Як зазначає позивач, виконавчий лист від 11.09.2018 826/27223/15 позивач пред`явив до виконання лише у 2020 році, однак ОСОБА_1 , який є боржником за вказаним виконавчим листом, з 29.08.2019 не виконує обов`язки Міністра оборони України. Проте, всупереч зазначеному, не перевіривши відомості в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно керівника Міністерства оборони України, 13.03.2020 старший державний виконавець Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Житніков С.С. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження з приводу накладення штрафу на Міністра оборони України ОСОБА_1 , відповідального за виконання рішення у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 35 240,00 грн, за невиконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.08.2017 в адміністративній справі № 826/27223/15.

З Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень 30.03.2020 позивачеві стало відомо про те, що старший державний виконавець Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Житніков С.С. виніс постанову про арешт коштів боржника - Міністра оборони України - Полторака С.Т.

Вважаючи, що оскаржувані постанови винесені із порушенням вимог закону, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Відповідно до статті 1 вказаного Закону примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 2 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною першою, пунктами 16, 18 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як зазначалось вище, на виконання ухвали суду від 05.09.2018, Окружним адміністративним судом міста Києва 11.09.2018 видано виконавчий лист №826/27223/15.

З виконавчого листа від 11.09.2018 №826/27223/15 вбачається, що в якості боржника судом визначено Міністра оборони України ОСОБА_1 .

Частиною першою статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

На підставі заяви третьої особи ОСОБА_2 (вх. від 25.02.2020 №21276/17-9-27) про примусове виконання рішення суду (ухвали суду від 05.09.2018) в адміністративній справі 826/27223/15, постановою Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 13.03.2020 відкрито виконавче провадження №61390867 про накладення на керівника, відповідального за виконання рішення - Міністра оборони України (03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, буд. 6) ОСОБА_1 штраф у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 35 240,00 грн. (тридцять п`ять тисяч двісті сорок гривень) за невиконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.08.2017 в адміністративній справі № 826/27223/15.

Відповідно до пункту 4 наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими боржниками є Апарат Верховної Ради України, Офіс Президента України, Кабінет Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд, вищі спеціалізовані суди, апеляційні суди, Офіс Генерального прокурора, обласні прокуратури, Національне антикорупційне бюро України, Вища рада правосуддя, Національний банк України, Рахункова палата, Управління справами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації та їх структурні підрозділи, інші органи державної влади та їх посадові особи, а також розташовані у місті Києві територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, місцеві прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи.

На думку позивача, відповідачем грубо порушено пункт 4 наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» оскільки виконанню підлягало рішення стосовно посадової особи органу державної влади - Міністерства оборони України, а тому це виключна підвідомчість Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Проте, суд не погоджується з позицією позивача, оскільки доводи останнього спростовуються матеріалами справи.

Як вбачається з копії рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.03.2019 (набрало законної сили 25.03.2019) у справі №640/1268/19, ОСОБА_2 оскаржував бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо не відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом від 11.09.2018 №826/27223/15, проте в задоволені позову було відмовлено, оскільки судом встановлено, що стягнення штрафу за виконавчим листом від 11.09.2018 №826/27223/15 відбувається з керівника, який є фізичною особою ( ОСОБА_1 ), а тому в даному випадку, ОСОБА_2 , звернувшись до відповідача із заявою про відкриття виконавчого провадження, діяв правомірно, з огляду на що старший державний виконавець Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мірошник О.В. постановою від 13.03.2020 відкрив виконавче провадження №61390867.

Згідно з частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім іншого, позивач зазначає, що у відповідача була можливість довести до відома Міністра оборони України постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.03.2020 №61390867, а також була можливість звернутись до суду із відповідною заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Так, згідно з приписами частини першої статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Суд зазначає, що станом на момент винесення ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.09.2018 по справі №826/27223/15 керівником, відповідальним за виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.08.2017 у справі №826/27223/15 була фізична особа ОСОБА_1 , що підтверджується рішенням суду від 07.03.2019 (набрало законної сили 25.03.2019) у справі №640/1268/19.

Оскільки, в якості боржника у виконавчому провадженні №61390867 було визначено

фізичну особу ОСОБА_1 , то, відповідно, відповідач не мав правових підстав для звернення до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження в порядку статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому такі доводи позивача не беруться судом до уваги.

Враховуючи вищевикладене, суд також вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Зважаючи на викладене, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті постанови від 13.03.2020 про відкриття виконавчого провадження ВП №61390867 діяв правомірно та в межах повноважень, визначених законом. В свою чергу суд зазначає, що в даному випадку позивачем не доведено порушенння саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, на захист яких подано позов.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині скасування постанови старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мірошника О.В. від 13.03.2020 про відкриття виконавчого провадження ВП №61390867 не підлягають задоволенню.

Як наслідок, позовні вимоги в частині скасування постанови старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Житнікова С.С. від 30.03.2020 ВП №61390867 про арешт коштів боржника Міністра оборони України Полторака Степана Тимофійовича задоволенню також не підлягають.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи, що суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, судові витрати відшкодуванню на користь позивача не підлягають.

Керуючись статтями 72-77, 139, 241-246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову Міністра оборони України в особі Міністерства оборони України - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іщук І.О.