Справа № 320/1789/20
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2020-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2020 року № 320/1789/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши в письмовому провадженні у м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

фізична особа - підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5-А), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.11.2019 № Ф-5064-17/2184 щодо стягнення заборгованості в розмірі 14156,93 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є пенсіонером та відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» звільнений від сплати єдиного внеску, проте відповідачем було винесено вимогу № Ф-5064-17/2184 від 14.11.2019 щодо стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску в розмірі 14156,93 грн. Позивач не погоджується з такими діями відповідача та просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою суду від 01.04.2020 відкрито спрощене позовне провадження по справі без виклику сторін та проведення судового засідання і запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву.

22 квітня 2020 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява про уточнення позовних вимог в якій позивач зазначив про помилковість дати (11.12.2019) оскаржуваної вимоги та просив суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5064-17/2184 від 14.11.2019.

15 травня 2020 року від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на адміністративний позов, відповідно до якого відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки сформована ним податкова вимога є правомірною та узгоджується з висновками Верховного Суду, що викладені у постанові від 11.09.2018 по справі № 826/11623/16, а отже вказана у вимозі сума боргу підлягає сплаті.

Дослідивши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Сем`янівський Анатолій Іванович зареєстрований як фізична особа-підприємець з 21.10.2009 номер запису 0012346 та перебуває на обліку в Головному управлінні ДФС у Київській області.

Згідно пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3 від 15.02.2012 ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років, також відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 від 10.10.1993 ОСОБА_1 є громадянином який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4).

У зв`язку з наявністю ІКПП позивача станом на 31 жовтня 2019 року боргу у розмірі 14156,93 грн., за кодом бюджетної класифікації 71040000 заборгованості зі сплати ЄСВ та відповідно до ст. 25 Закону № 2464, контролюючим органом 14 листопада 2019 року сформовано вимогу форми № «Ф» 5064-17/2184 про сплату позивачем заборгованості зі сплати єдиного внеску в розмірі 14156,93 грн., де 9267,06 грн., складає недоїмка та 4889,87 грн., пеня. Вказана вимога була отримана позивачем 30 січня 2020 року, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення.

Позивач не погоджується з винесеною вимогою тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Згідно з даними інтегрованої картки платника податків позивача вбачається, що в період з 31.12.2015 по 30.11.2016 за позивачем обліковувалась недоїмка в розмірі 12189,45 грн., яка була сплачена позивачем 12 грудня 2016 року.

05 травня 2017 року посадовими особами Головного управління ДПС у Київській області у зв`язку з несвоєчасною сплатою (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування було прийнято рішення № /870 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені на загальну суму 15380,87 грн., з яких штрафних санкцій нараховано за період з 31.07.2013 по 12.12.2016 на суму 1218,94 грн., та пені на суму 14161,93 грн.

Вказане рішення було надіслано позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та отримано позивачем 13 травня 2017 року, що не заперечувалось сторонами.

Доказів щодо оскарження та скасування рішення відповідача від 05.05.2017 №/870 сторонами суду не надано. Відтак дана сума заборгованості є узгодженою.

Як вбачається із даних інтегрованої картки платника податків, у зв`язку із наявною у позивача переплати у розмірі 1560,00 грн. податковим органом було здійснено зарахування таких коштів на погашення наявної заборгованості зі сплати штрафу у повному обсязі, що становив 1218,94 грн. та залишок грошових коштів у розмірі 341,06 грн. на погашення пені.

За результатами розподілення наявної переплати, загальна сума заборгованості відповідно до рішення відповідача № /870 від 05.05.2017, станом на 31.05.2017, становила 13820,87 грн. (пеня).

16 жовтня 2019 позивачем було сплачено 8931,00 грн., які податковим органом були зараховані в рахунок погашення наявної у позивача заборгованості по сплаті пені відповідно до рішення відповідача № /870 від 05.05.2017.

Відтак, з урахуванням сплати позивачем грошових коштів у розмірі 8931,00 грн. за позивачем, станом на 14.11.2019, рахувалась заборгованість зі сплати пені відповідно до рішення відповідача № /870 від 05.05.2017 у розмірі 4889,87 грн., яка і була зазначена в оскаржуваній податковій вимозі.

З огляду на зазначене, враховуючи факт узгодження нарахованої відповідачем відповідно до рішення № /870 від 05.05.2017 грошових коштів, в тому числі і пені, суд дійшов висновку про правомірність податкової вимоги, що оскаржується в межах даного провадження, в частині відображення в ній суми пені у розмірі 4889,87 грн.

Щодо нарахування недоїмки у розмірі 9267,06 грн., суд зазначає таке.

Як вбачається із матеріалів справи, в тому числі і додаткових пояснень відповідача у 2017 році позивачу було нараховано єдиного соціального внеску на суму 8448 грн., та за І квартал 2018 року - 819,06 грн., разом сума заборгованості склала 9267,06 грн.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI.)

Відповідно до пункту другого статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до приписів частини 1 статті 4 Закону платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

У силу приписів норм частини 4 статті 8 Закону порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Облік нарахованих і сплачених сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюється контролюючим органом в інтегрованій картці платника, що відкривається за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів Державною фіскальною службою України та її територіальними органами встановлена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449 (надалі по тексту - Інструкція).

Згідно вимог Закону та Інструкції № 449, на платника покладено обов`язок щодо своєчасного та у повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Законом України від 06.12.2016 №1774 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни до Закону № 2464-VI, що діють з 01.01.2017, зокрема щодо обов`язковості визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.

Фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Для платників, зазначених у пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 3 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VI).

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Таким чином, фізичні особи-підприємці, які застосовують спрощену систему оподаткування, сплачують єдиний соціальний внесок за періоди, в яких вони були платниками єдиного податку, незалежно від того, отримували вони дохід у цей період чи ні.

Частиною 5 статті 8 Закону №2464-VI для зазначеної категорії платників встановлена обов`язкова ставка єдиного внеску, що дорівнює 22% бази нарахування.

Право на звільнення від сплати єдиного внеску у 2017-2019 роках за себе мали фізичні особи-підприємці, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. (ч. 4 ст. 4 Закону №2464-VI).

Аналіз даної норми свідчить про те, що звільнення фізичної особи-підприємця від сплати єдиного внеску можливе при наявності двох умов. По-перше, така особа повинна мати статус пенсіонера за віком або інваліда, по-друге, отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20 березня 2018 року по справі № 805/2195/17-а.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що недоїмку в розмірі 9267,06 грн., податковий орган не мав права нараховувати, оскільки позивач є пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років, що підтверджується відповідним пенсійним посвідченням, що вказує на те, що у силу вимог частини 4 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", він звільнений від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та не має обов`язку щодо його сплати.

За вказаних обставин вимога про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Київській області від 14 листопада 2019 року № Ф-5064-17 є протиправною та підлягає скасуванню в частині нарахування єдиного внеску в розмірі 9267,06 грн.

Разом з цим, як вбачається із змісту оскаржуваної вимоги, окрім нарахованого єдиного внеску вона містить в собі пеню в розмірі 4889,87 грн.

Факт нарахування пені підтверджується наявним у матеріалах справи рішенням відповідача від 05.05.2017 № /870.

Оскільки жодних доказів як оскарження так і скасування даного рішення суду не надано та у межах даного провадження позивачем таких вимог не заявлено, суд дійшов висновку, що сума пені в розмірі 4889,87 грн., є узгодженою, а відтак у цій частині оскаржувана вимога не підлягаю скасуванню.

Суд окремо звертає увагу відповідача на помилковість його посилання на викладену правову позицію Верховного Суду у постанові від 11.09.2018 у справі № 826/11623/16, а також на вказані в переліку справи, оскільки наведені справи не тотожні предмету спору за цією справою (позивач вважав, що оскаржувану вимогу про сплату боргу сформовано відповідачем на суму неузгодженого грошового зобов`язання, оскільки станом на дату формування вимоги у провадженні Окружного адміністративного суду м. Києва знаходилась інша справа), а тому до уваги не беруться.

Щодо посилання представника відповідача, на пропущений позивачем строк звернення до суду з даним адміністративним позовом, суд не приймає до уваги оскільки позивачем було подано суду обґрунтовану заяву з зазначенням причини пропущення строку звернення до суду та в ухвалі про відкриття провадження від 01.04.2020 суд заяву позивача про поновлення строку звернення до суду задовольнив та визнав поважним причину пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Як встановлено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності сторін, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Тобто, обов`язок доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень одночасно покладено на усіх учасників процесу.

Водночас, відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а тому не довів правомірності свого рішення.

Водночас докази, подані позивачем, частково підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтуванні позовних вимог, та не були спростовані відповідачем.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

У відповідності до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжними дорученнями.

Оскільки позов задоволено частково то позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області підлягає поверненню судовий збір у розмірі 550,80 грн. (4889,87*100/14156,93=34,5% (840,80-34,5%=290; 840,80-290=550,80).

Керуючись статтями 9, 14, 90, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 14.11.2019 № Ф-5064-17/2184 на суму 9267 (дев`ять тисяч двісті шістдесят сім) грн. 06 коп.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, буд. 5-а, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені судові витрати у розмірі 550 (п`ятсот п`ятдесят) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України процесуальні строки, визначені цим рішенням, продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повний текст рішення складено та підписано 25.05.2020.

Суддя Панченко Н.Д.