Справа № 400/4/20
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2020-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Миколаїв.

27 травня 2020 р.справа № 400/4/20

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., в загальному позовному провадженні, в письмовому провадженні, розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідачаПервомайського об`єднаного міського військового комісаріату Миколаївської області, вул. Герцена, 20, м. Первомайськ, Миколаївська область, 55200

провизнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (надалі - позивачка) звернулась з позовом до Первомайського об`єднаного міського військового комісаріату Миколаївської області (надалі - відповідач або Комісаріат), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у відмові у видачі довідки, необхідної для зарахування до стажу роботи, який дає право на пенсію, періоду з вересня 1980 р. до березня 1990 р.;

- зобов`язати відповідача видати позивачці таку довідку.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивачка є дружиною війсковослужбовця і протягом 1980-1990 р.р. проживала з ним у місцевостях, в яких не було можливості працевлаштування за її спеціальністю. При зверненні до органу пенсійного фонду, їй було відмовлено в зарахуванні вказаного періоду до трудового стажу, який дає право на пенсію, так як відсутнє документальне підтвердження знаходження з чоловіком-військовослужбовцем в місцевостях, в яких не було можливості працевлаштування за спеціальністю. Позивачка звернулась до Комісаріату, в якому зберігається особова справа чоловіка, для отримання відповідної довідки. У відповіді Комісаріат вказав, що для отримання довідки позивачка повинна надати довідки місцевих органів влади про періоди фактичного проживання та довідки установи державної служби зайнятості про неможливість працевлаштування за спеціальністю. Позивачка стверджує, що у зв`язку із спливом значного часу, отримати документи, які вимагає відповідач, фактично неможливо. Позивачка наполягає на тому, що у неї маються інші документи (трудова книжка, довідка про працю в Грузії, довідка про знаходження в Далекосхідному регіоні, картка члена профспілки, довідка військової частини, митна декларація про перетин кордону в 1986 р.), з яких відповідач має змогу встановити її знаходження в місцевостях, в яких не було можливості працевлаштування за спеціальністю. У зв`язку з цим, вважає відмову відповідача у видачі довідки протиправною.

В наступному позивачка подала заяву, в якій зазначила, що в позовній заяві помилково вказала своє прізвище як ОСОБА_3 (прізвище у шлюбі), яке вона після смерті чоловіка змінила на ОСОБА_4 (а. с. 35-37).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , після укладення шлюбу остання взяла прізвище чоловіка (а. с. 17). Відповідно до свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер (а. с. 22). В матеріалах справи мається копія ID паспорта громадянина України, виданого в грудні 2016 р. на ім`я ОСОБА_1 (а. с. 31).

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позивачка виправила суто технічну помилку щодо зазначення власного прізвища в позовній заяві та приймає до уваги заяву позивачки про зміну прізвища.

Відповідач подав відзив, в якому позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні. Як зазначає відповідач, позивачка звернулась до нього з заявою щодо отримання довідки про проживання разом з чоловіком-військовослужбовцем в місцевостях, в яких не було можливості її працевлаштування за спеціальністю. Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 (надалі - Порядок № 637) передбачає, що для отримання такої довідки, заявник повинен подати довідки місцевих органів влади про періоди фактичного проживання в такій місцевості та довідки установи державної служби зайнятості про неможливість працевлаштування за спеціальністю. Позивачка таких документів не подала. Відповідач наголошує на тому, що не відмовляв позивачці у видачі довідки, а лише письмово роз`яснив їй, які документи необхідно подати для отримання довідки (а. с. 41-43).

За клопотанням позивачки, справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження.

11 березня 2020 р. судом прийнято ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (а. с. 60-61).

Позивачка у підготовче засідання та судове засідання не з`явилася, в наступному клопотала про розгляд справи за її відсутності (а. с. 69).

Відповідач також клопотав про розгляд справи за відсутності свого представника (а. с. 71).

Згідно з ст. 194 ч. 3 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до наведеної норми, суд розглядає справу в письмовому провадженні, на підставі поданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір, суд встановив такі обставини, яким він надає наступну правову оцінку.

У період з березня 1981 р. до січня 2006 р. позивачка перебувала в шлюбі з ОСОБА_5 , який є військовослужбовцем.

За твердженнями позивачки, в 1980-1983 р.р., вона разом з чоловіком, який проходив службу в Далекосхідному військовому окрузі, мешкала на Далекому Сході Російської Федерації (надалі - РФ); в 1983-1988 р.р. вона разом з чоловіком мешкали в Чехословаччині, де останній проходив службу в Центральній групі військ; в 1988-1990 р.р. сім`я проживала в Грузії.

Відповідно до ст. 56 ч. 3 п. з Закону України Про пенсійне забезпечення, до стажу роботи зараховується також період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років.

Як вбачається з матеріалів справи, у вересні 2019 р. позивачка звернулась до Комісаріату з заявою, в якій просила видати їй довідку про проживання разом з чоловіком, який проходив військову службу, в місцевостях, в яких не було можливості працевлаштування за спеціальністю позивачки. На цю заяву Відповідач, із посиланням на п. 13 Порядку № 637 роз`яснив, що для видачі довідки позивачка повинна надати: 1) довідку місцевих органів влади про період фактичного проживання (реєстрації, прописки) у відповідній місцевості та 2) довідку установи державної служби зайнятості про неможливість працевлаштування дружини військовослужбовця за спеціальністю у відповідній місцевості (а. с. 7).

Таким чином, відповідач не допустив бездіяльності, як стверджує позивачка - її заява була розглянута і надана відповідь.

В наступному, з аналогічними заявами позивачка зверталась на Гарячу лінію Міністерства оборони України та Міністра оборони України, на які були надані відповіді військовим комісаром Миколаївського обласного військового комісаріату та т.в.о. начальника управління персоналу - заступником начальника штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, відповідно (а. с. 8, 21).

На переконання позивачки, відповідач має можливість на підставі особової справи її чоловіка, яка зберігається в Комісаріаті, та інших документів, видати їй довідку про проживання протягом 1980-1990 р.р. разом з чоловіком в місцевостях, в яких відсутня можливість працевлаштування позивачки за спеціальністю.

Пункт 13 Порядку № 637 передбачає, що період проживання дружини військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками (додаток N 4), виданими командирами (начальниками) військових частин, військових навчальних закладів на підставі документів, які підтверджують зазначений період.

При цьому для дружини військовослужбовця, звільненого з військової служби, період проживання до 1 січня 2004 р. з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками, які видаються військовими комісаріатами, за період проживання:

у гарнізонах, розташованих за кордонами колишнього СРСР та України, - на підставі особової справи звільненого військовослужбовця та документів про перетин державного кордону дружиною військовослужбовця;

у гарнізонах, розташованих у межах колишнього СРСР, України та країн - членів Співдружності незалежних держав, - на підставі особової справи звільненого військовослужбовця, довідки місцевих органів влади про період фактичного проживання (реєстрації, прописки) дружини військовослужбовця у відповідній місцевості та довідки установи державної служби зайнятості про неможливість працевлаштування дружини військовослужбовця за спеціальністю у відповідній місцевості.

Період проживання дружини військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) після 1 січня 2004 р. з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, зараховується до страхового стажу відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Дана норма встановлює такий порядок: за загальним правилом, проживання дружини військовослужбовця з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками, які виданими командирами (начальниками) військових частин, військових навчальних закладів.

В той же час, запроваджено окрему процедуру підтвердження проживання дружини військовослужбовця у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю до 1 січня 2004 р. Такі обставини підтверджуються довідками військових комісаріатів. При цьому, Порядок № 637 встановлює різний перелік документів, на підставі яких військовий комісаріат видає такі довідки, в залежності від місця розташування гарнізону. Так, якщо гарнізон був розташований за межами колишнього СРСР та України, то довідка видається на підставі 1) особової справи та 2) документів про перетин державного кордону дружиною військовослужбовця. Якщо гарнізон був розташований у межах колишнього СРСР, України, то довідка видається на підставі 1) особової справи військовослужбовця, 2) довідки місцевих органів влади про період фактичного проживання дружини військовослужбовця у відповідній місцевості та 3) довідки установи державної служби зайнятості про неможливість працевлаштування дружини військовослужбовця за спеціальністю.

Так як позивачка просить відповідача підтвердити її проживання з чоловіком-військовослужбовцем у період з 1980 р. до 1990 р. на території, як в межах СРСР (Грузія і РФ), так і за межами СРСР (Чехословаччина), то в такому випадку від неї вимагається подання всіх вищеперелічених документів.

Відповідно до ст. 19 ч. 2 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок № 637 не містить норм, які б покладали на відповідача обов`язок отримання відповідних довідок замість заявників та норм, які б регламентували процедуру реалізації відповідачем такого обов`язку, з чого слід зробити висновок про те, що у випадку відсутності в особовій справі військовослужбовця документів про перетин державного кордону дружиною військовослужбовця, довідки місцевих органів влади про період фактичного проживання дружини військовослужбовця у відповідній місцевості та довідки установи державної служби зайнятості про неможливість працевлаштування дружини військовослужбовця за спеціальністю, такі документи надає зацікавлена особа.

Відповідно до ст. 74 ч. 2 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, позивачка не може замість документів, прямо передбачених Порядком № 637, посилатись на наявність у неї інших документів на підтвердження проживання з чоловіком-військовослужбовцем у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю.

Суд зауважує, що Порядок № 637 існує з 1993 р., а пункт 13 був доповнений вимогами про необхідність подання дружиною військовослужбовця довідок постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2019 р. № 109 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 і від 16 липня 2008 р. № 654».

Стаття 2 ч. 2 КАС України встановлює перелік критеріїв, на відповідність яким суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а саме, чи діяв останній 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд не знаходить порушень в діях відповідача - на заяву позивачки він надав обґрунтовану відповідь, в якій правомірно послався на необхідність подання нею тих документів, які передбачені Порядком № 637, а реалізація позивачкою свого права на отримання довідки не може відбуватись всупереч вимогам Порядку № 637 в частині подання нею передбачених нормативним актом документів.

Зауваження позивачки про те, що отримання документів, які від неї вимагає Комісаріат, фактично неможливе, у зв`язку із спливом значного часу, не можуть бути прийняті судом до уваги, так як ці обставини не можуть підмінювати нормативно встановлену процедуру отримання довідки.

За таких обставин, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати покладаються на позивачку.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Первомайського об`єднаного міського військового комісаріату Миколаївської області (вул. Герцена, 20, м. Первомайськ, Миколаївська область, 55200, ) відмовити.

2. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням розділу VI п. 3 "Прикінцеві положення" КАС України.

Суддя А. О. Мороз