Справа № 336/2056/17 (2-а/336/212/2017)
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2020-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 травня 2020 року

Київ

справа №336/2056/17 (2-а/336/212/2017)

адміністративне провадження №К/9901/22625/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Дашутіна І. В.,

суддів Шишова О. О., Яковенка М.М.,

розглянув в порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції касаційну скаргу державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Зюбрицького Антона Валентиновича на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2017 року у складі судді Зарютіна П.В. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А., Шальєвої В.А. у справі №336/2056/17 (2-а/336/212/2017) за позовом Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя до державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Зюбрицького Антона Валентиновича про визнання протиправною та скасування постанови, -

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

1. Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (далі - позивач), яке звернулось до суду з адміністративним позовом до державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Зюбрицького Антона Валентиновича (далі - відповідач), в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 27.03.2017 № 53629123 в частині стягнення з Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя виконавчого збору в сумі 12800 грн.

2. Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2017 року, адміністративний позов задоволено.

2.1. Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Зюбрицького А.В. від 27.03.2017 про відкриття виконавчого провадження №53629123 в частині стягнення з Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя виконавчого збору в сумі 12800 грн.

2.2. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

3. Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено:

3.1. Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Зюбрицького А.В. від 27.03.2017 відкрите виконавче провадження №53629123 з виконання постанови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.08.2011, якою Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя зобов`язали здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 державну та додаткову пенсії.

3.2. Одночасно державним виконавцем прийнято рішення про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 12800 грн.

3.3. Уважаючи дії відповідача щодо стягнення з позивача виконавчого збору протиправними, останній звернувся до суду із указаним позовом.

4.4. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, вказав на протиправність оскарженої постанови, виходячи з того, що в силу положень пункту 3 частини 5 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» з позивача у даному випадку виконавчий збір стягненню не підлягає.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:

5. Державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Зюбрицький А.В. звернувся до суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

5.1. Вказує на законність дій відповідача щодо стягнення з позивача виконавчого збору, стягнення якого у даному випадку передбачено Законом України «Про виконавче провадження», саме який підлягає застосування до спірних правовідносин.

6. У запереченнях на касаційну скаргу позивач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції та висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:

7. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

8. Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

9. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року (надалі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

10. Згідно з частиною 1 та пунктом 1 частини 3 статті 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

11. Частинами 5, 6 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

12. Відповідно до частин 1, 3 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

13. У пункті 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерством юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 закріплено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

14. Пунктом 3 частини 5 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий збір не стягується якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

15. Згідно зі статтями 1, 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» цей Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» (далі - рішення суду), та особливості їх виконання.

16. Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

17. Частиною 1 статті 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» врегульовано, що виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

18. Судами попередніх інстанцій встановлено, що у виконавчому провадженні №53629123 боржником по справі є державний орган - Управління Пенсійного фонду у Шевченківському районі, правонаступником якого є Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя.

19. Однак виконавчий лист на підставі якого відкрито вищевказане виконавче провадження містить вимоги про зобов`язання вчинити певні дії, а не стягнення коштів чи майна, що виключає можливість застосування норм Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» в процесі виконання рішення.

20. Зважаючи на викладене, колегія суддів не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що норми пункту 3 частини 5 статті 27 Закону «Про виконавче провадження» поширюються на спірні правовідносини.

21. Таким чином державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Зюбрицького А.В. діяв на підставі та в межах своїх поноважень, тому позовні вимоги є необгрунтовані та задоволенню не підлягають.

22. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року по справі № 161/502/17.

23. За змістом частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

24. Статтею 351 КАС України визначено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

25. З огляду на наведене, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

26. Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

27. Касаційну скаргу державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Зюбрицького Антона Валентиновича задовольнити.

28. Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у справі №336/2056/17 (2-а/336/212/2017) - скасувати.

29. У задоволенні позову Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя до державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Зюбрицького Антона Валентиновича про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

30. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Суддя-доповідач І.В. Дашутін

Судді О.О. Шишов

М.М. Яковенко