Справа № 400/40/20
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2020-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2020 р. № 400/40/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В. В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Новоодеського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області, вул. Федора Осадчого, 21, м. Нова Одеса, Новоодеський район, Миколаївська область, 56602; Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області, вул. Декабристів 5-а, м. Миколаїв, 54001

про:визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, що містив вимоги:

визнати протиправною відмову Новоодеського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області (надалі - Сектор або відповідач 1) від 01.07.2019 (вих. № 4831-1842/4831.1-19 від 05.07.2019) щодо припинення провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України від 18.01.2001 № 2235-III «Про громадянства України» (надалі - Закон № 2235);

зобов`язати Сектор прийняти рішення відносно ОСОБА_1 про встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 2235.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що Сектор безпідставно припинив провадження за заявою позивача, оскільки всі формальні вимоги до відповідної заяви нею були виконані.

Сектор відзив на позову заяву не подав.

Ухвалою від 25.02.2020 суд задовольнив клопотання Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області (надалі - Управління) та залучив його до участі у справі в якості другого відповідача.

У відзиві на позовну заяву (арк. спр. 49-53) Управління (або відповідач 2), зокрема, вказало, що Сектор, в зв`язку з виявленими Управлінням недоліками, повернув ОСОБА_1 подані нею документи. Позивач у двомісячний строк недоліки не усунула, що стало підставою для припинення Сектором провадження за її заявою. У відзиві Управління послалось на норми затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 № 215/2001 (в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 № 558/2006) «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень» (надалі - Порядок провадження).

Позивач відповідь на відзив не подала.

Правом на участь у судовому засіданні позивач (її представник), а також представник Сектору не скористались.

Представник Управління проти задоволення позову заперечувала з посиланням на доводи, що викладені у відзиві.

Як встановлено судом, 05.04.2019 позивач подала до Сектору адресовану начальнику Управління «Заяву про встановлення належності до громадянства України» (надалі - Заява, арк. спр. 64-65), в якій просила встановити її належність до громадянства України на підставі пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 2235.

До заяви позивач додала рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 22.08.2018 у справі № 482/482/18, яким (з урахуванням виправлень, що були внесені ухвалою того ж суду від 19.03.2019) був встановлений факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Миколаєва, на території України станом на 24 серпня 1991 року (надалі - Рішення суду, арк. спр. 5-8).

05.04.2019 Сектор направив Заяву та додані до неї документи до Управління для прийняття рішення про встановлення належності позивача до громадянства України (арк. спр. 69). При цьому, виходячи з інформації, викладеної на сторінці «Прийняте рішення» (арк. спр. 65, зворотний бік), завідувач Сектора своїм підписом підтвердив належність та достатність документів для задоволення заяви ОСОБА_1

19.04.2020 Сектор отримав лист Управління від 18.04.2019 № 4801.3.1-5171/48.3-19 (надалі - Лист Управління від 18.04.2019, арк. спр. 70) такого змісту:

«Повертаємо на доопрацювання матеріали гр. Новожилової … у зв`язку з тим, що матеріали справи не відповідають підпункту «в» пункту 10 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 …».

24.04.2019 Сектор направив позивачу лист вих. № 02.20-1237 (надалі - Лист Сектору від 24.04.2019, арк. спр. 71), в якому, зокрема, вказав, що відповідні матеріали були направлені ним до Управління відповідно до пункту 101 Порядку провадження, а причиною повернення цих матеріалів Управлінням було те, що «… в судовому рішенні про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року не вказано, що заявник проживав на території України в неповнолітньому віці …».

У Листі від 24.04.2019 Сектор вказав позивачу, що їй необхідно «… у двомісячний строк усунути вказані вище недоліки, інакше Новоодеським РС УДМС України від Миколаївській області буде прийняте рішення про припинення провадження за … заявою …».

Правовою підставою для повернення документів з метою усунення недоліків Сектор зазначив пункти 89 і 102 Порядку провадження.

Доказів отримання позивачем Листа Сектору від 24.04.2019 відповідачі суду не надали.

В подальшому завідувач Сектору прийняв «Рішення про припинення провадження за заявою ОСОБА_1 », яке було затверджено начальником Управління 01.07.2019 (надалі - Рішення, арк. пр. 74). Причиною для припинення провадження у Рішенні вказано те, що позивач протягом 2 місяців з дня повернення їй документів не усунула недоліки та не подала документи повторно.

Про прийняте рішення Сектор повідомив позивача листом від 05.07.2019 № 4831-1842/4831.1-19 (арк. спр. 75), зазначивши, що провадження за заявою позивача було припинено рішенням Управління.

Виходячи з тексту доданої до позовної заяви копії ухвали Новоодеського районного суду Миколаївської області від 01.08.2019 у справі № 482/1361/19 (арк. спр. 10-11), позивач 29.07.2019 знову звернулась до суду із заявою «… про встановлення факту постійного проживання неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на території України станом на 24.08.1991 року …». Цією ухвалою суд, з посиланням на пункт 2 частини першої статті 186 Цивільного процесуального кодексу України, відмовив у відкритті провадження у справі, оскільки є таке, що набрало законної сили, рішення у справі між тими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, - вищезгадане рішення від 22.08.2018 у справі № 482/482/18. Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд у мотивувальній частині ухвали, зокрема, вказав: «… та обставина, що у останній заяві ОСОБА_1 просить встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року як неповнолітньої, не створює нового предмету заяви оскільки той факт, що фізична особа ІНФОРМАЦІЯ_2 станом на 24.08.1991 року була неповнолітньою є очевидним і встановлення у судовому порядку не потребує …».

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 2235 встановлено, що громадянами України є всі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 24 Закону № 2235, повноваження щодо встановлення належності до громадянства України відповідно до статті 3 цього Закону здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства.

Згідно з пунктом 10 підрозділу («Документи, що подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України») розділу ІІ («Документи, що подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, а також виходу з громадянства України») Порядку провадження, для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону № 2235 належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншими її законним представником, подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію свідоцтва про народження;

в) один із таких документів:

- довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року;

- копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

- судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Якщо документи про встановлення належності до громадянства України подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року була неповнолітньою та проживала в Україні не батьками (одним із них), а з іншим законним представником, подається також копія документа про встановлення опіки чи піклування.

Згідно з пунктом 89 підрозділу («Порядок провадження за заявами про встановлення або оформлення належності до громадянства України») розділу IV («Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства») Порядку провадження, територіальний підрозділ Державної міграційної служби, до якого подано документи щодо встановлення або оформлення належності до громадянства України (в даному випадку - Сектор), перевіряє відповідність оформлення поданих документів вимогам законодавства України. Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не оформлені відповідно до вимог законодавства України, територіальний підрозділ Державної міграційної служби України не пізніш як у двотижневий строк з дня надходження документів повертає їх заявникові для усунення недоліків. Якщо заявник у двомісячний строк з дня повернення йому документів не усуває недоліки та не подає документи повторно, керівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України приймає рішення про припинення провадження за цією заявою. Подані заявником належно оформлені документи не пізніш як у двотижневий строк з дня їх надходження надсилаються до територіального органу Державної міграційної служби України (в даному випадку - Управління).

Сектор надіслав документи позивача до Управління, тобто встановив, що документи були належно оформлені.

Абзацами першим та другим пункту 90 вказаного вище підрозділу Порядку провадження встановлено таке.

Територіальний орган Державної міграційної служби України перевіряє відповідність оформлення документів щодо встановлення або оформлення належності до громадянства України вимогам законодавства України та підтвердження ними наявності фактів, з якими Закон № 2235 пов`язує належність особи до громадянства України.

Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не оформлені відповідно до вимог законодавства України, зазначені документи повертаються до територіального підрозділу Державної міграційної служби, до якого документи буди подані заявником. Територіальний підрозділ Державної міграційної служби не пізніше як у тижневий строк з дня повернення документів надсилає їх заявникові для усунення недоліків. Якщо заявник у двомісячний строк з дня повернення йому документів не усуває недоліки та не подає документи повторно, керівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України приймає рішення про припинення провадження за цією заявою.

Таким чином, відповідність оформлення документів вимогам законодавства України перевіряється на двох рівнях - територіальним підрозділом (Сектором) та територіальним органом (Управлінням).

Виходячи зі змісту Листа Сектору від 24.04.2019 та відзиву Управління, неналежне оформлення документів полягає в тому, що у резолютивній частині Рішення суду відсутні слова «в неповнолітньому віці».

Саме цей недолік, як вказано у Листі Сектору від 24.04.2019, мала усунути ОСОБА_1 у двомісячний строк.

На думку суду, у відповідача 2 не було підстав для повернення поданих позивачем документів до Сектору.

Відсутність в Рішенні суду інформації, яка, за твердженням Управління, перешкоджала прийняттю позитивного рішення за заявою позивача, не є недоліком в оформленні документів, який могла усунути ОСОБА_1 .

Згідно з абзацами третім - шостим пункту 90, якщо документи оформлені належним чином і підтверджують наявність фактів, з якими Закон № 2235 пов`язує належність особи до громадянства України, керівник територіального органу Державної міграційної служби або його заступник приймає рішення про встановлення або оформлення належності особи до громадянства України.

Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не підтверджують наявність фактів, з якими Закон № 2235 пов`язує належність особи до громадянства України, керівник територіального органу Державної міграційної служби або його заступник приймає вмотивоване рішення про відмову в задоволенні клопотання про встановлення або оформлення належності особи до громадянства України.

Рішення про встановлення або оформлення належності особи до громадянства України або про відмову в задоволенні клопотання про встановлення або оформлення належності особи до громадянства України не пізніш як у двотижневий строк з дня надходження документів надсилається до територіального підрозділу Державної міграційної служби України, до якого документи були подані заявником.

Територіальний підрозділ Державної міграційної служби України, до якого документи були подані заявником, не пізніш як у тижневий строк з дня надходження відповідного рішення повідомляє про нього заявника у письмові формі. У разі прийняття рішення про відмову в задоволенні клопотання про встановлення або оформлення належності особи до громадянства України заявникові у письмові формі повідомляються причини відмови.

Таким чином, якщо, на думку Управління, Рішення суду не підтверджує наявність фактів, з якими Закон № 2235 пов`язує належність особи до громадянства України, відповідач 2 мав прийняти вмотивоване рішення про відмову в задоволенні клопотання позивача.

З урахуванням наведеного, суд визнав безпідставними: доводи Управління про те, що подані ОСОБА_1 документи не оформлені відповідно до вимог чинного законодавства, повернення ОСОБА_1 документів «на доопрацювання», та, відповідно, припинення провадження за її заявою (як похідне від повернення документів), що є підставою для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування Рішення.

Крім того, на думку суду, в даному випадку є підстави для виходу за межі позовних вимог шляхом визнання протиправними дій Управління щодо повернення до Сектору поданих позивачем документів та визнання протиправною бездіяльності, що полягає у неприйнятті рішення по суті заяви ОСОБА_1 .

Окремо суд визнав за необхідне звернути увагу відповідачів на зміст та форму їх документів.

По-перше, як вказано вище, прийняття рішення за заявою ОСОБА_1 віднесено до повноважень Управління (як територіального органу). При цьому на зворотному боці додатку до заяви позивача («Службові відмітки») вказано, що завідувач Сектору прийняв рішення «Установити належність до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» ОСОБА_1 з 24 серпня 1991 року », а також зазначено, що це рішення підлягало затвердженню начальником Управління, що не узгоджується з нормами Порядку провадження.

По-друге, у Листі Управління від 18.04.2019 відсутнє посилання на правову норму для повернення документів та відсутня інформація, які конкретні недоліки ці документи містять.

По-третє, у Листі Сектору від 24.04.2019 відсутнє посилання на пункт 90 Порядку провадження, проте наявні безпідставні посилання на пункти 89, 101 та 102.

По-четверте, в Рішенні (яке, згідно з пунктом 90 Порядку провадження, прийняв завідувач Сектору) відсутнє посилання на правову норму для припинення провадження за заявою, проте міститься затвердження цього Рішення начальником Управління, що не передбачено Порядком провадження.

По-п`яте, у листі від 05.07.2019 № 4831-1842/4831.1-19 завідувач Сектору повідомив позивача про те, що рішення про припинення провадження за її заявою було прийнято Управлінням, в той час як згідно з абзацом другим пункту 90 Порядку провадження, такі рішення приймає територіальний підрозділ (Сектор).

Відносно позовної вимоги про зобов`язання Сектору прийняти рішення про встановлення належності позивача до громадянства України суд зазначив таке.

Як вказано вище, прийняття такого рішення віднесено до повноважень територіального органу (Управління), а не територіального підрозділу (Сектору).

Оскільки Управління рішення по суті заяви не прийняло (тобто допустило бездіяльність), належним способом захисту прав позивача буде покладення на відповідача 2 обов`язку прийняти рішення, тобто розглянути заяву ОСОБА_1 по суті.

Відповідно до частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На думку суду, доводи Управління про те, що Рішення суду не підтверджує наявність фактів, з якими Закон № 2235 пов`язує належність позивача до громадянства України, є хибними та свідчать про те, що відповідач 2 не керувався критеріями, встановленими частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (суб`єкт владних повноважень має діяти: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо).

По-перше, використане у підпункті «в» пункту 10 Порядку провадження словосполучення «судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України» не вимагає відтворення слів «в неповнолітньому віці» у резолютивній частині рішення, власне, як не вимагає і наявності у резолютивній частині рішення слів «встановлення юридичного факту».

По-друге, таке рішення подає саме та особа, яка за станом на 24 серпні 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, тобто цей факт вже презумюється (абзац перший пункту 10 Порядку провадження).

По-третє, як цілком обґрунтовано вказано в ухвалі Новоодеського районного суду Миколаївської області від 01.08.2019, та обставина, що позивачу станом на 24.08.1991 було 14 років, є очевидною, тому встановлений судом факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року ОСОБА_1 , яка у 1991 році була неповнолітньою, є достатнім доказом на підтвердження факту, з яким Закон № 2235 пов`язує належність особи до громадянства України.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати (сплачена позивачем сума судового збору), відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Управління.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Миколаєва Миколаївської області, свідоцтво про народження від НОМЕР_1 НОМЕР_2 ) до Новоодеського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області (вул. Федора Осадчого, 21, м. Нова Одеса, Новоодеський район, Миколаївська область, 56602, ) Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області (вул. Декабристів 5-а, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код за ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області (вул. Декабристів 5-а, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код за ), що полягають у поверненні (оформленому листом від 18.04.2019 № 4801.3.1-5171/48.3-19) до Новоодеського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області поданих 05.04.2019 ОСОБА_1 до Новоодеського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області заяви про встановлення належності до громадянства України та документів до неї.

3. Визнати протиправним та скасувати прийняте 01.07.2019 завідувачем Новоодеського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області рішення про припинення провадження за поданою 05.04.2019 ОСОБА_1 заявою про встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України».

4. Визнати протиправною бездіяльність Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області, що полягає у неприйнятті рішення за поданою 05.04.2019 ОСОБА_1 заявою про встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України».

5. Зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області (вул. Декабристів 5-а, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код за ) протягом 10 (десяти) робочих днів з дня набрання судовим рішенням у справі законної сили прийняти, відповідно до пункту 90 затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 № 215/2001 (в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 № 558/2006) «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», за заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Миколаєва Миколаївської області, свідоцтво про народження від НОМЕР_1 НОМЕР_2 ) від 05.04.2019 рішення про встановлення належності ОСОБА_1 до громадянства України, або вмотивоване рішення про відмову в задоволенні зазначеної заяви, з урахуванням правової оцінки питання, наданої судом у рішенні.

6. В задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Новоодеського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області прийняти рішення про встановлення належності ОСОБА_1 до громадянства України відмовити.

7. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області (вул. Декабристів 5-а, м. Миколаїв, 54001, 37844163) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Миколаєва Миколаївської області, свідоцтво про народження від НОМЕР_1 НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок), сплачений за квитанцією від 28.01.2020 № 0.0..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Птичкіна