Справа № 640/8690/20
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2020-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2020 року м. Київ № 640/8690/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Патратій О.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом Міністерства оборони України

до Міністерства юстиції України (Департамент державної виконавчої служби)

про визнання протиправною та скасування постанови від 30.03.2020р. ВП № 61441311

про накладення штрафу в сумі 5 100,00 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Міністерство оборони України звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (Департамент державної виконавчої служби) (далі - Відповідач), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця від 30.03.2020р. ВП № 61441311 про накладення штрафу в сумі 5 100,00 грн.

Ухвалою суду від 21.04.2020р. відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на протиправність постанови про накладення штрафу, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження від 04.03.2020 надійшла до позивача лише 17.03.2020, тобто вже з пропуском 3-х робочих днів.

Міністерство оборони України 20.03.2020 звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із заявою про надання відстрочки виконання рішення суду, у зв`язку із дією постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОУГО - 19».

Крім того, Міністерством оборони України на адресу державного виконавця Відділу примусового виконання рішень ДДВС МЮУ 25.03.20 була направлена заява про відкладення вчинення виконавчих дій в порядку статті 32 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначену заяву було мотивовано тим, що трьохденний термін сплив не з вини Міністерства оборони України.

Водночас, на думку позивача, замість того, щоб надати додатковий час, з урахуванням звернення до суду Міноборони про надання відстрочення виконання судового рішення, державний виконавець 30.03.2020 виніс постанову про накладення штрафу.

Відповідач у відзиві проти позову заперечив, зазначивши, що державним виконавцем виконавчі дії проведені у відповідності до вимог закону, що регулюють виконавче провадження.

Також на виконання вимог ухвали суду від 21.04.2020р. відповідачем подано матеріали виконавчого провадження ВП № 61441311.

Дослідивши матеріали справи, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив, що постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 04.03.2020р. відкрито виконавче провадження № 61441311 про примусове виконання виконавчого листа № 1.380.2019.001973 від 25.02.2020р., виданого Львівським окружним адміністративним судом, яким поновлено ОСОБА_1 на військовій службі (як такого, що перебуває у розпорядженні першого заступника Міністра оборони України). Також п.2 вказаною постановою боржника (МОУ) було повідомлено про необхідність виконання рішення суду протягом 3-х робочих днів.

Матеріали виконавчого провадження № 61441311 не містять поштового повідомлення про дату отримання позивачем вказаної постанови від 04.03.2020р. про відкриття виконавчого провадження.

Водночас, позивачем до позовної заяви додано супровідний лист в якому надійшла постанова від 04.03.2020р. про відкриття виконавчого провадження, який містить вхідну дату позивача 17.03.2020.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем було отримано постанову від 04.03.2020р. про відкриття виконавчого провадження № 61441311 саме 17.03.2020.

Постановою державного виконавця від 30.03.2020р. ВП № 61441311 вирішено накласти на боржника, за невиконання рішення суду без поважних причин, що підлягає негайному виконанню, штраф на користь держави у розмірі 5 100,00 грн.

Оскаржувана позивачем постанова від 30.03.2020р. ВП № 61441311 прийнята на підставі ст.ст. 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження", за невиконання рішення суду без поважних причин, що підлягає негайному виконанню, оскільки станом на 30.03.2020р. інформації стосовно виконання рішення суду боржником не надано.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016р. (далі - Закон № 1404-VIII) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Статтею 65 Закону № 1404-VIII передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно з приписами статті ст. 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися. У разі невиконання цього обов`язку добровільно рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що постанова від 04.03.2020р. про відкриття виконавчого провадження була отримана позивачем (боржником) 17.03.2020, тобто вже з порушенням 3-х денного строку на виконання рішення суду.

Проте суд вважає такі доводи позивача необґрунтованими, оскільки з часу отримання позивачем постанови від 04.03.2020р. про відкриття виконавчого провадження (17.03.2020) і до прийняття державним виконавцем постанови про накладення штрафу (30.03.2020) за невиконання рішення суду минуло дванадцять днів. Отже, у позивача було достатньо часу, більше ніж 3-и дні, для виконання рішення суду навіть з часу отримання 17.03.2020 постанови про відкриття виконавчого провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач також посилається на те, що він 20.03.2020 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із заявою про надання відстрочки виконання рішення суду, а також 25.03.2020 звернувся до державного виконавця з заявою про відкладення вчинення виконавчих дій в порядку статті 32 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 32 Закону № 1404-VIII за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів. Про відкладення проведення виконавчих дій виконавець виносить відповідну постанову.

Водночас, позивачем не подано доказів щодо наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій.

Посилання позивача в заяві від 25.03.2020 до державного виконавця на те, що стягувач ( ОСОБА_1 ) не може прибути на місце служби у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", суд відхиляє, оскільки відсутні будь-які докази такого неможливого неприбуття саме від стягувача - ОСОБА_1 .

Крім того, на переконання суду, вказана постанови КМ України № 211 від 11.03.2020 жодним чином не перешкоджає позивачу у прийнятті наказу про поновлення ОСОБА_1 на військовій службі.

Згідно з приписами частини 2 статті 63 Закону № 1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Таким чином, Законом № 1404-VIII прямо передбачене повноваження державного виконавця на винесення постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення.

При цьому, саме на боржника покладається обов`язок повідомлення державного виконавця про його виконання. Так, згідно ч.4 ст.19 Закону сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником.

У цьому випадку, перевірка державним виконавцем факту виконання рішення боржника полягає саме у перевірці наявності повідомлень від боржника про самостійне виконання рішення.

Судом встановлено, що хоча позивачем до позовної заяви додано фіскальний чек Укрпошти № від 25.03.2020, в підтвердження надіслання відповідачу заяви про відкладення виконавчих дій. Проте надіслана суду копія матеріалів виконавчого провадження ВП № 61441311 не містить даної заяви.

Проте, не зважаючи на це, суд вважає, що наведені у заяві про відкладення виконавчих дій від 25.03.2020 підстави все одно є неповажними, з підстав, які вже були наведені вище.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що у державного виконавця були всі підстави для застосування до позивача штрафу за невиконання судового рішення.

Сума штрафу обраховано відповідачем правильно.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем не доведено наявність правових підстав для скасування постанови про накладення штрафу в той час, як відповідач, як суб`єкт владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування виконав та довів правомірність та обґрунтованість прийнятих ним рішень, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, у суду відсутні правові підстави для задоволення адміністративного позову.

У зв`язку з викладеним, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для їх розподілу, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя О.В. Патратій