Справа № 443/1503/16-а
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2020-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 рокуЛьвівСправа № 443/1503/16-а пров. № Н-857/677/18
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Довгополова О.М.,

Святецького В.В.,

секретаря судового засідання Максим Х.Б.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду (суддя-доповідач Ільчишин Н.В.), ухвалене у відкритому судовому засіданні у м.Львові о 10 год. 00 хв. 31 жовтня 2018 року, повне судове рішення складено 05 листопада 2018 року, у справі за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 05 лютого 2018 року у справі №443/1503/16-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області про визнання дій відповідача протиправними та зобов`язання до вчинення дії,

ВСТАНОВИВ:

12.09.2016 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області, просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (зі змінами внесеними згідно із Законом України від 05.10.1995 № 358/95-ВР, у редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-ІІІ, що діяла станом на травень 2003 року) та зобов`язати відповідача провести перерахунок пенсії за вислугу років згідно з довідкою прокуратури Житомирської області від 19.04.2016 №18/217 про заробітну плату, відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (із змінами, внесеними згідно із законом України від 05.10.1995 року, у редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-ІІІ, що діяла станом на травень 2003 року) з розрахунку 90% від середнього заробітку 36031,78 грн. із 01.01.2016 без обмеження суми пенсійної виплати.

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 05 лютого 2018 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області - задоволено, рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 05 лютого 2018 року - скасовано та ухвалено нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області про визнання дій відповідача протиправними та зобов`язання до вчинення дії - відмовлено.

13.02.2020 судом апеляційної інстанції зареєстрована заява ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року, яка мотивована тим, що рішенням Конституційного суду України від 13.12.2019 справа №3-209/2018 (2413/18, 2807/19) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Положення частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Заявник вказує також, що Конституційний Суд України неодноразово вказував на недопустимість звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, надання зворотної дії законам. Окрім того, зазначає, що громадяни, які перебували на службі в органах прокуратури потребують додаткових гарантій соціального захисту.

Відповідач подав заперечення на заяву, вказавши, що на час існування спірних правовідносин положення частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» були чинними, рішення Конституційного суду України від 13.12.2019 на спірні правовідносини не поширюється, оскільки такі виникли до його прийняття.

В судовому засіданні 18.05.2020 представники ОСОБА_1 подану ним заяву підтримали, відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 368 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає судовому розгляду.

Розглядаючи заяву про перегляд постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року у справі №443/1503/16-а за виключними обставинами, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що з 28.05.2003 ОСОБА_1 призначено пенсію позивачу за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 90% від суми місячної заробітної плати.

Після призначення у 2003 році пенсії позивач продовжував працювати в органах прокуратури Львівської, Тернопільської та Житомирської областей на прокурорсько-слідчих посадах, на підставі відповідних довідок прокуратури Львівської області неодноразово здійснювався перерахунок пенсії відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 90% від суми місячної заробітної плати (останній раз пенсію перераховано з 01.02.2008 згідно з довідкою прокуратури Львівської області від 06.03.2008 №18/690), що не заперечується відповідачем.

Наказом Генерального прокурора України від 26.02.2015 №151-к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Житомирської області у зв`язку із припиненням трудового договору відповідно до пункту 7-2 статті 36 КЗпП України.

09 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся в Управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області із заявою про перерахунок пенсії у зв`язку із підвищенням посадових окладів працівників прокуратури відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року № 763 і від 09 грудня 2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості і проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів». До заяви долучив довідку Прокуратури Житомирської області від 19 квітня 2016 року про заробітну плату.

12 серпня 2016 року Управління Пенсійного фонду України в Жидачівському районі Львівської області рішенням №5 відмовило позивачу у здійсненні такого перерахунку, оскільки з 01.01.2015 Законом України від 28.12.2014 №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» внесено зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якої умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Вважаючи вказану відмову протиправною, ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції у постанові від 31 жовтня 2018 року зазначив, що на час прийняття Постанови Кабінетом Міністрів України від 9 грудня 2015 року №1013, з прийняттям якої позивач пов`язує виникнення у нього права на перерахунок пенсії, а також на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії (09 серпня 2016 року) положення статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року №1789-ХІІ, які регулювали порядок перерахунку пенсій, втратили чинність. Положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури, Постанова Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року №1013 не містить.

Суд апеляційної інстанції вказав, що на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії Кабінетом Міністрів України умов та порядку перерахунку пенсій працівникам прокуратури визначено не було.

Проаналізувавши обставини справи, суд апеляційної інстанції у постанові від 31 жовтня 2018 року дійшов висновку, що з 1 грудня 2015 року - дати набрання чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» та у зв`язку з набранням у подальшому чинності Законом України «Про прокуратуру» №1697-VII, яким по-іншому врегульовані правовідносини, пов`язані із пенсійним забезпеченням працівників прокуратури, пенсії, призначені за статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, не підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури. Право на перерахунок пенсії може бути реалізовано позивачем на підставі тих норм, які діють на час виникнення обставин для такого перерахунку з урахуванням часу звернення до відповідного органу, а тому, зважаючи, що на час звернення позивача за перерахунком розміру пенсії такої підстави для перерахунку призначених працівникам прокуратури пенсій як збільшення розміру заробітної плати на законодавчому рівні не встановлено, а Урядом будь-яких умов для перерахунку не визначено, у відповідача не було правових підстав для здійснення такого перерахунку, а тому УПФ, приймаючи рішення про відмову в перерахунку пенсії, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рішенням Другого Сенату Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7-р(II)/2019 (справа №3-209/2018(2413/18, 2807/19) положення частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України визнано таким, що не відповідає Конституції України.

Конституційний Суд України у вказаному рішенні установив, що: - частина 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення; - частина 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції: « 20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».

Конституційний Суд України констатував, що питання пенсійного забезпечення прокурорів, у тому числі умови та порядок перерахунку призначених їм пенсій, має визначати Верховна Рада України законом, а не Кабінет Міністрів України підзаконним актом.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що оспорюване положення Закону порушує конституційні засади поділу державної влади в Україні на законодавчу, виконавчу і судову, призводить до порушення регулювання основ соціального захисту прокурорів, оскільки за його змістом регулювання порядку перерахунку призначеної пенсії працівникам прокуратури має здійснюватися актом Кабінету Міністрів України, а не законом України.

Відповідно до частин 1 та 5 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є: 1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане; 2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено судове рішення; 3) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом.

Наведена стаття КАС України встановлює вичерпний перелік підстав для перегляду судового рішення за виключними обставинами з тим, щоб відповідно до принципу юридичної визначеності забезпечити стабільність судових рішень, але водночас надати можливість виправити судові рішення, неправосудність яких зазвичай обумовлена обставинами, незалежними від суду.

Частиною 2 статті 152 Конституції України встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Згідно з статтею 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» 13.07.2017 №2136-VIII закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

У Рішенні від 24 грудня 1997 року №8-зп у справі №3/690-97 Конституційний Суд України зазначив, що частина 2 статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

У Рішенні від 30 вересня 2010 року №20-рп/2010 у справі №1-45/2010 за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 8 грудня 2004 року №2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення, та не може застосовуватись до правовідносин, які виникли до прийняття такого рішення.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 23 січня 2019 року (справа №820/2462/17), від 19 листопада 2018 року (справа №755/4893/18 (755/18431/15-а), від 15 травня 2019 року (справа №640/20317/16-а).

Таким чином, положення частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, визнані неконституційними та втратили чинність з 13 грудня 2019 року, як встановлено статтею 91 Закону України «Про Конституційний Суд України», тобто, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення №7-р(II)/2019 (справа №3-209/2018(2413/18, 2807/19), що також прямо встановлено даним рішенням.

Отже, станом на день звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії 09 серпня 2016 року відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства, адже на момент вчинення таких дій частина 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII була чинною.

Оскільки предметом розгляду Восьмого апеляційного адміністративного суду при ухвалені постанови від 31 жовтня 2018 року судом були правовідносини, що існували до прийняття рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7-р(II)/2019 (справа №3-209/2018(2413/18, 2807/19), а рішення суду, яке позивач просить переглянути за виключними обставинами, не містило вимог зобов`язального характеру (не було зобов`язано відповідача вчинити дії, у тому числі нарахувати та виплатити пенсію, стягнути кошти), оскільки за наслідком апеляційного перегляду в позові позивача було відмовлено, відсутня, відповідно до пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України, підстава для перегляду рішення суду за виключними обставинами. Обґрунтовуючи відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з приписів чинних на той час правових норм.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Станом на момент ухвалення постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року відмова відповідача у перерахунку пенсії була правомірною, а тому вказану постанову слід залишити в силі, а в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд вказаного судового рішення за виключними обставинами - відмовити.

Керуючись статтями 229, 241, 243, 361, 368, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року у справі №443/1503/16-а відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 25.05.2020 згідно з ч.3 ст.321 КАС України