Справа № 140/4435/20
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2020-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року ЛуцькСправа № 140/4435/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Лозовського О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної казначейської служби України у м. Луцьку Волинської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління Державної казначейської служби України у м. Луцьку Волинської області про визнання дій протиправними щодо відмови у поверненні незаконно стягнутих з пенсії сум податку на доходи та військового збору, та зобов`язання стягнути 33 870,16 грн. шляхом списання з відповідного рахунку державної казначейської служби України шкоди, завданої законом, який визнаний неконституційним, що призвело до відрахування з пенсії податку на доходи з та військового збору за період з лютого 2015 року по лютий 2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про прокуратуру". З лютого 2015 року по лютий 2018 року з його пенсії на рахунки Управління Державної казначейської служби у м. Луцьку Волинської області відраховано на підставі абзацу 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податок на доходи фізичних осіб в розмірі 31 016,89 грн. та військовий збір в розмірі 2 853,27 грн. Вважає, що податок на доходи фізичних осіб та військовий збір стягнуто з його пенсії неправомірно, оскільки Конституційний Суд України рішенням №1-р/2018 від 27.02.2018 визнав положення абзацу 1 підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК України таким, що не відповідає частині першій статті 126 Конституції України, тобто неконституційним. Тому, на переконання позивача територіальний підрозділ Державної казначейської служби України спричинив йому матеріальну шкоду на загальну суму 33 870,16 грн., що підтверджується довідкою Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №125/Т-01 від 20.03.2018.

У зв`язку з цим звернувся до Управління державної казначейської служби України у м. Луцьку Волинської області із заявою про повернення незаконно стягнутих коштів в розмірі 33 870,16 грн., однак листом управління Казначейства від 27.12.2019 №05-17/1969 отримав відмову у поверненні даної суми.

Просить визнати такі дії відповідача протиправними та зобов`язати відповідача повернути незаконно стягнуті суми податку на доходи та військового збору шляхом їх списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України.

Ухвалою суду від 30.03.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі та ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін.

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що Управління Казначейства як юридичний відповідач у справі, не уособлює собою Державу Україну або Державний бюджет України, a є окремою юридичною особою, яка не може нести відповідальність за дії чи бездіяльність інших установ, підприємств або державних органів.

Умови та порядок відшкодування шкоди, завданої фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, мають визначатись спеціальним законом, який станом на сьогоднішній день неприйнятий, a до прийняття такого закону відшкодування державою шкоди відповідно до частини третьої статті 152 Конституції України на підставі загальних правил здійснюватись не може. Оскільки на сьогодні механізм відшкодування шкоди, завданої актами, що визнані неконституційними, будь-яким законом не врегульований, то позивач просить суд зобов`язати управління Казначейства діяти всупереч чинному законодавству.

Вказує, що механізм виконання рішень суду про стягнення (безспірне списання) коштів з державного бюджету визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 (далі - Порядок №845), яким передбачено, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності. В такому разі стягувачі подають документи (заява про виконання такого рішення, оригінал виконавчого документу, судові рішення про стягнення коштів (у разі їх наявності), оригінал або копію розрахункового документа, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету) до органу Казначейства за місцезнаходження органу державної влади, внаслідок прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду. Проте позивач із встановленим переліком документів про стягнення коштів до управління Казначейства не звертався.

Оскільки управління Казначейства діяло виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбаченим законом, позовна вимога про визнання протиправними дій управління Казначейства (як первісна) та позовна вимога про зобов`язання управління Казначейства повернути кошти шляхом списання їх з відповідного рахунку Державної казначейської служби України (як похідна) є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на приписах чинного законодавства чи загальновизнаних нормах права.

Також зазначає, що у спірних правовідносинах управління Казначейства жодним чином не порушувало права чи законні інтереси позивача. Крім того, Державна казначейська служба України не може бути органом, з якого стягується шкода, оскільки не має в своєму кошторисі таких видатків, а лише здійснює перерахування коштів як фінансова установа відповідно до покладених обов`язків.

На думку відповідача, позивач не має законного права вимагати повернення відрахованого податку з дати внесення змін до відповідних норм Податкового кодексу України, оскільки саме в рішенні Конституційного Суду України передбачено, що дана норма втрачає чинність з моменту ухвалення даного рішення. Вважає, що відшкодувати шкоду, завдану фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, за рахунок Державного бюджету України неможливо.

На підставі наведеного просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 21.04.2020 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача Управління Державної казначейської служби України у м. Луцьку Волинської області про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 28.10.2009 перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримує пенсію за вислугу років, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 (а. с. 10).

Відповідно до довідки Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №125/Т-01 від 20.03.2018 за період з лютого 2015 року по лютий 2018 року включно з пенсії позивача було утримано і перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб у сумі 31 016,89 грн. та військовий збір на суму 2 853,27 грн., що разом становить 33 870,16 грн. (а. с. 11).

17.12.2019 ОСОБА_1 звернувся до Управління державної казначейської служби України у м. Луцьку Волинської області із заявою про повернення коштів в розмірі 33 870,16 грн., однак листом управління Казначейства від 27.12.2019 №05-17/1969 отримав відмову у поверненні даної суми, яка обґрунтована тим, що Порядок №845 передбачено, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності. В такому разі стягувачі подають документи (заява про виконання такого рішення, оригінал виконавчого документу, судові рішення про стягнення коштів (у разі їх наявності), оригінал або копію розрахункового документа, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету) до органу Казначейства за місцезнаходження органу державної влади, внаслідок прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України. Закони та інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2018 у №1-р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. Положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Вказані зміни до Податкового кодексу України були внесені Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 №1166-VІІ і стали підставою для утримання при виплаті щомісячного пенсійного забезпечення позивача за період з лютого 2015 року по лютий 2018 року включно податку з доходів фізичних осіб та військового збору.

Після запровадження у законодавстві України з 01.07.2014 оподаткування пенсій упродовж двох років Верховна Рада України тричі вносила зміни. Встановлення Верховною Радою України у законодавстві України оподаткування пенсій та зміни суми, з якої починається таке оподаткування, суперечить таким елементам конституційного принципу верховенства права, як правова визначеність, правова передбачуваність, правомірні очікування та справедливість, тому положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Кодексу не відповідає частині першій статті 8 Конституції України.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституційний Суд України констатував, що правове регулювання у сфері оподаткування пенсій певних категорій осіб спотворює сутність обов`язку держави щодо гарантування права застрахованих осіб на пенсію, оскільки не узгоджується з принципом рівності, а також з обумовленою ним вимогою збалансування прав та обов`язків. Застосований законодавцем підхід до визначення категорій (груп) пенсіонерів, пенсії яких підлягають оподаткуванню, свідчить про порушення такого принципу.

Реалізація положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК України створює умови, за яких громадянин, розмір пенсії якого перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), повинен сплачувати податок, а громадянин, розмір пенсії якого є нижчим, звільнений від такого оподаткування. Тобто платники, які сплачували більші соціальні внески протягом трудової діяльності, відповідно до оспорюваного положення Кодексу повинні додатково сплачувати податок у розмірі, встановленому пунктом 167.4 статті 167 Кодексу.

Викладене дає підстави для висновку, що оподаткування пенсій, починаючи від певної суми (більше десяти розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у розрахунку на місяць), є порушенням конституційного принципу рівності за ознакою майнового стану.

Крім того, у Європейській соціальній хартії 1996 року (переглянутій), яка була ратифікована Україною, передбачено, що держави-сторони зобов`язані вживати заходів для забезпечення рівності між власними громадянами у сфері реалізації прав на соціальний захист, які надаються законодавством про соціальне забезпечення, докладати зусиль для поступового піднесення системи соціального забезпечення на більш високий рівень (стаття 12). Тобто, утверджуючи та забезпечуючи права осіб на соціальний захист, держава повинна в процесі виконання своїх соціальних обов`язків вживати заходів для забезпечення рівності між пенсіонерами.

Згідно із частиною першою, пунктом 2 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до частини першої статті 1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Виходячи з аналізу зазначених норм закону та зважаючи на визнання неконституційними змін, внесених до Податкового кодексу України Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" і втратою ними своєї чинність з дня ухвалення рішення Конституційного Суду України №1-р/2018 від 27.02.2018, суд вважає, що мало місце незаконне утримання коштів з грошового утримання позивача через дію вищевказаних норм з лютого 2015 року по лютий 2018 року, в зв`язку з чим порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення з Державного бюджету України компенсації недоотриманих коштів в порядку статті 152 Конституції України, статей 22, 1175 ЦК України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Судом встановлено, що у даному випадку одержувачем відрахувань податку на доходи та військового збору з пенсії позивачем була Держава Україна в особі Управління Державної казначейської служби у м. Луцьку Волинської області.

Неконституційність закону, встановлена Конституційним Судом України, є підставою для застосування до держави наслідків, передбачених статтею 1175 ЦК України, оскільки регламентована цією нормою цивільно-правова відповідальність у вигляді відшкодування шкоди, заподіяної прийняттям нормативно-правових актів, визнаних незаконними, стосується також і випадків визнання неконституційними законів.

Діями відповідача було порушено конкретно право позивача на майно, яке розглядається як автономне поняття в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та полягає в правомірному очікуванні, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, в приватних власних інтересах, встановлених національним законодавством. Мається на увазі, що набувши право на пенсію, позивач мав право очікувати отримання пенсійних виплат у розмірі визначеному законодавством на дату виникнення такого права. Зміни в законодавстві нівелюють право позивача на майно, можливість правомірного очікування доходу.

Внаслідок здійснених відрахувань з лютого 2015 року по лютий 2018 року позивачу завдано шкоду, що оцінюється в грошовому виразі, виходячи із сукупної суми відрахувань в розмірі 33 870,16 грн. (31 016,89 грн. податку на доходи фізичних осіб та 2 853,27 грн. військового збору).

Відтак, відповідач протиправно відмовив позивачу у поверненні незаконно стягнутих сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Щодо посилань відповідача на порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, то слід констатувати, що утримання коштів відбулось на підставі закону, який визнано неконституційним, однак він був чинний на момент утримання, що виключає можливість віднесення утриманих коштів до таких, що сплачені помилково чи надміру.

Відповідно до пунктів 4, 35, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011, визначена судом сума підлягає стягненню за рахунок Державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з відповідного рахунку органом Казначейства.

Водночас статтею 25 Бюджетного кодексу України передбачено, що казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Отже, стягнення на користь громадянина майнової шкоди на підставі норм статті 1175 ЦК України провадиться за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою та другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене та встановлені обставини у справі, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суд задовольняє позов, то на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 840,80 грн., що підтверджуються квитанцією від 23.03.2020 №0.0..1 (а. с. 6).

Керуючись статтями 243, 245, 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Управління Державної казначейської служби України у м. Луцьку Волинської області щодо відмови ОСОБА_1 у поверненні незаконно утриманих з пенсії сум податку на доходи з фізичних осіб та військового збору.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України (43021, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Стрілецька, будинок 4а, ) 33 870 (тридцять три тисячі вісімсот сімдесят) гривень 16 копійок майнової шкоди у вигляді недоотриманої пенсії, завданої законом, що визнаний неконституційним.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної казначейської служби України у м. Луцьку Волинської області (43021, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Стрілецька, будинок 4а, ) судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з врахуванням вимог пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України.

Суддя О.А. Лозовський