Справа № 160/2523/20
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2020 року Справа № 160/2523/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Лозицької І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника Тернівського відділення поліції Головного управління Національної поліції Дніпропетровської області Шульги Анатолія Вікторовича про визнання протиправною бездіяльності та захист прав, -
04.03.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до начальника Тернівського відділення поліції Головного управління Національної поліції Дніпропетровської області Шульги Анатолія Вікторовича, в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність начальника Тернівського відділення поліції Головного управління Національної поліції Дніпропетровської області Шульги Анатолія Вікторовича, яка виявилась у порушенні механізму, порядку, шаблону розгляду заяви від 18.12.2019 року, згідно з порядком ст. ст. 18, 19 Закону України «Про звернення громадян»;
- захистити інтереси ОСОБА_1 , пов`язані з правом на захист, зазначивши окремим пунктом закон чи інший нормативно-правовий акт, вимоги яких порушено начальником Тернівського відділення поліції Головного управління Національної поліції Дніпропетровської області Шульгою Анатолієм Вікторовичем, згідно з ст. 249 КАС України;
- визнати протиправною бездіяльності начальника Тернівського відділення поліції Головного управління Дніпропетровської області Шульги Анатолія Вікторовича, яка виявилася у неприйнятті після розгляду заяви від 18.02.2019 року рішення, постанови, тобто правового акту на підставі ст. ст. 7, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян»;
- захистити права ОСОБА_1 на інформацію, зазначивши окремим пунктом рішення, що без винесення за результатами розгляду звернення рішення, постанови, тобто правового акту начальником Тернівського відділення поліції Головного управління Дніпропетровської області Шульгою Анатолієм Вікторовичем, заява від 18.02.2019 року вважається належно не розглянутою.
В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що відповідач допустив бездіяльність щодо розгляду його заяви від 18.02.2019 року, відповідно до Закону України «Про звернення громадян», Закону України «Про інформацію». При цьому, за поясненнями позивача, відповідач не надав рішення, постанову, тобто правового акту після розгляду його заяви від 18.02.2019 року. Також, позивач вважає, що відповідач не вжив системи заходів, спрямованих на усунення правових та інших причин порушення права викривати недоліки в роботі відповідача для відстоювання своїх прав та законних інтересів, а також окремо не повідомив про дату, час та місце розгляду заяви від 18.02.2019 року. Тим самим, своєю бездіяльністю відповідач унеможливив реалізацію позивачем права на отримання інформації, з огляду на що позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Ухвалою суду від 06.03.2020 року була задоволена заява ОСОБА_1 та його звільнено від сплати судового збору за подання позову до адміністративного суду.
Ухвалою суду від 06.03.2020 року було задоволено клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України.
У встановлений судом строк відповідач не надав суду відзиву на позов в обґрунтування своїх заперечень проти нього.
Водночас, 28.04.2020 року на адресу суду повернулося поштове повідомлення про вручення, з якого вбачається, що відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження у справі та позов - 21.04.2020 року. Проте, у встановлений строк відповідачем на виконання ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, не надіслано до суду письмового відзиву на позов та не повідомлено про поважність причин ненадання відзиву.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 2 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Відповідно до положень ч. 2, ч. 3 ст. 257, ст. 263 КАС України, суд розглянув адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).
При цьому, суд зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2019 року № 540-IX (набрав чинності 02.04.2020 року), у розділ VI «Прикінцеві положення» був доповнений пунктом 3, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач звернувся до відповідача із заявою (запитом) від 18.02.2019 року, в якій просив відповідача:
- вжити заходи до слідчого щодо накладення дисциплінарного стягнення;
- надати витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідно до заяви від 16.02.2019 року про застосування до ОСОБА_2 примусових заходів медичного або виховного характеру;
- надати копію заяви від 16.02.2019 року про застосування до ОСОБА_2 примусових заходів медичного або виховного характеру;
- надати номер телефону, e-mail, код ЄДРПОУ.
За твердженнями позивача, відповідач не здійснив заходів, передбачених чинним законодавством, щодо розгляду його заяви (запиту) та допустив бездіяльність, яка полягає у порушенні порядку розгляду заяви (запиту) ОСОБА_1 від 18.02.2019 року, відповідно до ст. ст. 7, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян».
У свою чергу, відповідач не надав суду відзиву на позовну заяву, тобто жодним чином не заперечував проти зазначених у позові обставин та позовних вимог.
Отже, спір між сторонами виник з підстав протиправності бездіяльності відповідача щодо розгляду заяви (запиту) позивача від 18.02.2019 року.
Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
За приписами ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Статтею 19 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:
- об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;
- у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;
- на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;
- скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;
- забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;
- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
- вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;
- у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;
- не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;
- особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.
Згідно з ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Аналіз зазначених норм права, дає підстави зробити висновок, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків, при цьому, таке право кореспондується із обов`язками органів влади здійснити розгляд таких звернень, з урахуванням їх функціональних обов`язків.
Так, в ході судового розгляду справи відповідачем не було надано будь-яких доказів щодо розгляду заяви (запиту) позивача від 18.02.2019 року, чим було порушено обов`язок, передбачений ч. 2 ст. 77 КАС України щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладений на відповідача.
Також, суд зазначає, що надання відповіді по суті порушених у зверненнях до державного органу питань є дискрецією органу державної влади.
За змістом Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку щодо необхідності визнання протиправною бездіяльності начальника Тернівського відділення поліції Головного управління Національної поліції Дніпропетровської області Шульги Анатолія Вікторовича, яка виявилась у порушенні порядку розгляду заяви (запиту) ОСОБА_1 від 18.12.2019 року.
Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Тому, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 9 КАС України, а також з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача розглянути заяву (запит) ОСОБА_1 від 18.02.2019 року та надати письмову відповідь на неї.
Щодо позовних вимог позивача про захист інтересів ОСОБА_1 , пов`язаних з правом на захист, зазначивши окремим пунктом закон чи інший нормативно-правовий акт, вимоги яких порушено начальником Тернівського відділення поліції Головного управління Національної поліції Дніпропетровської області Шульгою Анатолієм Вікторовичем, згідно з ст. 249 КАС України, визнання протиправною бездіяльності начальника Тернівського відділення поліції Головного управління Дніпропетровської області Шульги Анатолія Вікторовича, яка виявилася у неприйнятті після розгляду заяви від 18.02.2019 року рішення, постанови, тобто правового акту на підставі ст. ст. 7, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян», захист права ОСОБА_1 на інформацію, зазначивши окремим пунктом рішення, що без винесення за результатами розгляду звернення рішення, постанови, тобто правового акту начальником Тернівського відділення поліції Головного управління Дніпропетровської області Шульгою Анатолієм Вікторовичем, заява від 18.02.2019 року вважається належно не розглянутою, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. ч. 1 - 2 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Аналіз викладеного вище дає підстави зробити висновок, що засіб юридичного захисту порушеного права повинен бути ефективним та ґрунтуватися на конкретних підставах, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само, встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Отже, належним способом захисту порушеного права позивача на отримання інформації на його звернення, відповідно до Закону України «Про звернення громадян», є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання відповіді на його письмову заяву (запит) та зобов`язання надати таку відповідь.
Тому, позовні вимоги про захист інтересів ОСОБА_1 , пов`язаних з правом на захист, зазначивши окремим пунктом закон чи інший нормативно-правовий акт, вимоги яких порушено начальником Тернівського відділення поліції Головного управління Національної поліції Дніпропетровської області Шульгою Анатолієм Вікторовичем, згідно з ст. 249 КАС України, визнання протиправною бездіяльності начальника Тернівського відділення поліції Головного управління Дніпропетровської області Шульги Анатолія Вікторовича, яка виявилася у неприйнятті після розгляду заяви від 18.02.2019 року рішення, постанови, тобто правового акту на підставі ст. ст. 7, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян», захист права ОСОБА_1 на інформацію, зазначивши окремим пунктом рішення, що без винесення за результатами розгляду звернення рішення, постанови, тобто правового акту начальником Тернівського відділення поліції Головного управління Дніпропетровської області Шульгою Анатолієм Вікторовичем, заява від 18.02.2019 року вважається належно не розглянутою, є безпідставними, передчасними та задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
У той же час, і ч. 1 ст. 77 КАС України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно- правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
З огляду на викладене вище, суд вважає за необхідне частково задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 , а саме: визнати протиправною бездіяльність начальника Тернівського відділення поліції Головного управління Національної поліції Дніпропетровської області Шульги Анатолія Вікторовича, яка виявилась у порушенні порядку розгляду заяви (запиту) ОСОБА_1 від 18.12.2019 року, зобов`язати начальника Тернівського відділення поліції Головного управління Національної поліції Дніпропетровської області Шульгу Анатолія Вікторовича розглянути заяву (запит) ОСОБА_1 від 18.02.2019 року та надати відповідність у відповідності до норм, встановлених законом, у задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до ст. 139 КАС України, з урахуванням того, що ухвалою суду від 06.03.2030 року було задоволено заяву позивача та звільнено його від сплати судового збору на підставі ст. 133 КАС України, ст. 8 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, питання щодо розподілу судових витрат у вигляді судового збору, судом не вирішується.
Керуючись ст. 2, ч. 2 ст. 9, ст. ст. 77, 90, 139, 241-246, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до начальника Тернівського відділення поліції Головного управління Національної поліції Дніпропетровської області Шульги Анатолія Вікторовича про визнання протиправною бездіяльності та захист прав - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність начальника Тернівського відділення поліції Головного управління Національної поліції Дніпропетровської області Шульги Анатолія Вікторовича, яка виявилась у порушенні порядку розгляду заяви (запиту) ОСОБА_1 від 18.12.2019 року.
Зобов`язати начальника Тернівського відділення поліції Головного управління Національної поліції Дніпропетровської області Шульгу Анатолія Вікторовича розглянути заяву (запит) ОСОБА_1 від 18.02.2019 року та надати відповідь у відповідності до норм, встановлених законом.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Розподіл судових витрат у справі не здійснювався.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 26.05.2020 року.

Суддя І.О. Лозицька