Справа № 640/20240/18
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2019-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 грудня 2019 року №640/20240/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (далі - суд) надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач) у якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.06.2015 №2526-17, (далі - оскаржуване податкове повідомлення-рішення);

- визнати протиправним та скасувати рішення №9001-17 від 17.06.2016 про опис майна у податкову заставу, на підставі якого складено акт опису майна №711/26-15-17-03-15 від 14.09.2018 р.

Ухвалою суду від 28 грудня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/20240/18 (далі - справа) яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а також надано відповідачу строк для подання до суду відзиву на позовну заяву.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки визначення податкового зобов`язання із транспортного податку суперечить нормам Конституції України та не узгоджується із принципами оподаткування, оскільки Закон України від 28 грудня 2014 року №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", та рішення Київської міської ради від 28 січня 2015 року №58/923 "Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629, якими запроваджено транспортний податок для фізичних осіб, міг справлятись не раніше 2016 року, в силу чого, підстави для сплати транспортного податку у 2015 році відсутні.

Також, позивач зазначає, що не отримував податкову вимогу, яка б підтверджувала наявність податкового боргу з транспортного податку з фізичних осіб, та яка б була підставою для вчинення дій, спрямованих на стягнення податкового боргу, прийняття рішення від 17.06.2016 №9001-17 про опис майна у податкову заставу, на підставі якого складено акт опису майна №711/26-15-17-03-15 від 14.09.2018 р.

Від представника відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки оскаржуване рішення прийняте ним на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві 12.06.2019 р. прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішенн,я яким позивачу визначено податкове зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення відповідачем прийнято у зв`язку з тим, що позивач є власником транспортного засобу, який є об`єктом оподаткування згідно з пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України, (далі - ПК України).

Поряд з цим, 14 вересня 2018 року податковим керуючим ОСОБА_2 на підставі рішення заступника начальника ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС України Чубки С.Б. від 17.06.2016 №9001-17 про опис майна у податкову заставу платника податків ОСОБА_1 прийнято акт опису майна №711/26-15-17-03-15 від 14.09.2018 р., яким проведено опис транспортного засобу марки: Porsche Cayenne 4806. ( НОМЕР_1 ), червоний, № куз. НОМЕР_2 , ДНЗ НОМЕР_3 , свідоцтво № НОМЕР_4 від 13.09.2014.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Так, Законом від 28 грудня 2014 року №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" (далі - Закон №71-VIII) який набрав чинності 01 січня 2015 року, викладено у новій редакції ст. 267 ПК України, яким запроваджено, зокрема, транспортний податок для фізичних осіб.

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1, пп. 267.2.1 п. 267.2, пп. 267.3.1 п. 267.3, п. 267.4, пп. 267.5.1 п. 267.5 ст. 267 ПК України, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.

Об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об`єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 грн. за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно з пп. 267.6.1, пп. 267.6.2 п. 267.1 ст. 267 ПК України, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо об`єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об`єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Тобто, із вище викладених норм вбачається, що починаючи із 01 січня 2015 року у фізичних осіб, які мають власні зареєстровані у встановленому порядку легкові автомобілі, які використовувалися до 5-ти років та мають об`єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см, виникає обов`язок зі сплати транспортного податку з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000,00 грн. за кожен легковий автомобіль.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, ОСОБА_1 в період з 23.08.2013 р. по 14.02.2017 р. була власницею автомобілю Mitsubishi Pajero Wagon з номерним знаком НОМЕР_5 , що підтверджується довідкою регіонального сервісного центру в м. Києві від 22.11.2018 р. №31/26-972аз, який на думку відповідача був об`єктом оподаткування транспортним податком у 2015 році і відповідно, ним було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

При цьому, позивачем не заперечувався факт того, що вона у зазначений період була власником вказаного транспортного засобу з об`ємом двигуна понад 3000 куб. см.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1/99-рп зазначено, зокрема, що ч. 1 ст. 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Як уже зазначено вище, норми Закону №71-VІІІ, якими запроваджено транспортний податок з фізичних осіб, набрали чинності 01 січня 2015 року.

Тому, у контексті спірних правовідносин, обов`язок зі сплати транспортного податку виникає у фізичних осіб, право власності яких на легковий автомобіль, який використовувався до 5-ти років та має об`єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см., зареєстроване після 01 січня 2015 року.

Однак, на момент придбання позивачем транспортного засобу норми Закону №71-VІІІ ще не діяли.

Отже, з урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що норми ст. 267 ПК України у частині оподаткування транспортним податком з фізичних осіб не можуть бути застосовані до позивача за принципом незворотності дії норми закону у часі.

Крім того, суд звертає увагу, що визначення позивачу податкового зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб суперечить принципу стабільності.

Зокрема, згідно з пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4, п. 8.3 ст. 8, пп. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 ПК України, стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

До місцевих податків належать податок на майно, одним із елементів якого є транспортний податок.

Відповідно до пп. 12.3.1, пп. 12.3.2, пп. 12.3.4 п. 12.3, п. 12.5 ст. 12 ПК України, встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні ст. 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 цієї статті.

Тобто, виходячи із вище викладених норм ПК України, зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися не пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, у якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року; при цьому опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення транспортного податку, як місцевого податку, пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Вище також зазначено, що Закон №71-VIII прийнято 28 грудня 2014 року, тобто після 15 липня 2014 року, а транспортний податок встановлено у місті Києві та затверджено відповідне Положення про транспортний податок рішенням Київської міської ради від 28 січня 2015 року №58/923 "Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629", з урахуванням чого суд вважає, що застосування контролюючим органом норм Закону №71-VIII та рішення з метою оподаткування транспортним податком може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року.

Отже, підсумовуючи усе вище викладене у сукупності, суд приходить до висновку, що визначення позивачу суми податкового зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб у 2015 році не відповідає нормам ПК України, оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято всупереч дії закону у часі, а тому воно є протиправним та, як наслідок, підлягає скасуванню.

Поряд з цим, відповідно до пункту 89.1 статті 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

З урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому (пункт 89.2 статті 89 Податкового кодексу України).

Абзацом третім пункту 89.3 статті 89 Податкового кодексу України передбачено, що опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.

Згідно пункту 91.1 статті 91 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за місцем реєстрації платника податків, що має податковий борг, призначає такому платнику податкового керуючого.

Таким чином, умовою для винесення керівником контролюючого органу рішення про опис майна платника податків у податкову заставу та призначення такому платнику податків податкового керуючого є наявність у такого платника податків податкового боргу.

Враховуючи те, що під час розгляду вказаної справи судом встановлено протиправність оскаржуваного податкового повідомлення рішення та встановлено відсутність податкового боргу у позивача в сумі 25 000,00 грн., суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення №9001-17 від 17.06.2016 про опис майна у податкову заставу, на підставі якого складено акт опису майна №711/26-15-17-03-15 від 14.09.2018 р. підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, (далі - КАС України), розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з`ясованих судом обставин вбачається, що позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та рішення є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена сума судового збору у розмірі 1409,60 грн.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 72-77, 90, 134, 139, 192, 241-246, 250, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_6 ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.06.2015 №2526-17 та рішення №9001-17 від 17.06.2016 про опис майна у податкову заставу, на підставі якого складено акт опису майна №711/26-15-17-03-15 від 14.09.2018 р.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у розмірі 1409,60 грн. (одна тисяча чотириста дев`ять гривень шістдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (місцезнаходження: 04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; ).

Відповідно до ч. 1 ст. 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Ю.Т. Шрамко