Справа № 400/1496/19
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2020-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2020 р.м. ОдесаСправа № 400/1496/19
Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Миколаїв;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

07.08.2019 року;

Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Танасогло Т.М.

За участю: секретаря - Іщенка В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 7 серпня 2019 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОДАР - ЮГ" до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОДАР - ЮГ" звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від 16.10.2018 р. №2, №2.

В обґрунтування позову зазначено, що висновки контролюючого органу про порушення позивачем правил оподаткування податком на додану вартість податку та прибутком на прибуток є необґрунтованими і безпідставними. Позивач провадить свою господарську діяльність із повним дотриманням правил податкового законодавства та бухгалтерського обліку. Однак, під час перевірки відповідачем не надано належної оцінки специфіки господарської діяльності позивача, необґрунтовано не враховано первинні, бухгалтерські і розрахункові документи, у зв`язку із чим збільшення зобов`язань згідно оскаржуваних рішень є неправомірним, необґрунтованим, що є безумовною підставою для їх скасування.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 7 серпня 2019 року адміністративний позов задоволено. Суд скасував податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області №2, №2 від 16.10.2018 р.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до приписів ст. 77 КАС відповідачем не доведено виявлені порушення позивачем правил оподаткування податком на додану вартість та податком на прибуток, а відтак - правомірність своїх рішень. В свою чергу, позивачем надано достатні і належним оформлені первинні документи, якими підтверджується правомірність дій платника під час формування даних податкової звітності, та спростовують висновки контролюючого органу в акті перевірки.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оспорювані податкові повідомлення-рішення не можуть відповідати критерію обґрунтованості і правомірності, що є безмовною підставою для їх скасування.

В апеляційній скарзі Головне управління ДПС у Миколаївській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що Головним управлінням ДПС у Миколаївській області проведено документальну планову перевірку, результати якої давали достатні підстави для висновків про заниження платником зобов`язань по податку на додану вартість і податку на прибуток, а подані на перевірку первинні документи не спростовували виявлені порушення позивачем податкового законодавства. З огляду на наведене, податкові повідомлення-рішення є правомірними і у суду першої інстанції не виникло обставин для задоволення позову та скасування рішень відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність підстав для скасування судового рішення.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, у період з 29.05.2018 року по 10.09.2018 року Головним управлінням ДФС у Миколаївській області проведено планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Агродар-Юг" з питань дотримання вимог податкового законодавства, у тому числі з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість, валютного та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.05.2015 року по 31.12.2017 року, за результатом якої складено акт від 17.09.2018 року №2300/14-29-14-02/35066877.

Зазначеною перевіркою встановлено порушення ТОВ "Агродар-Юг", зокрема, п. 44.1 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за період, що перевірявся, на загальну суму 624920 грн., у тому числі: за 2015 рік - на суму 78 599 грн., за 2016 рік - 503 406 грн., за 2017 рік - 42 915 грн.; п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, п.п. 200.1, 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у сумі 540 064 грн., у тому числі: за листопад 2015 року - у сумі 8 333 грн., за грудень 2015 року - 17 850 грн., за квітень 2016 року - 27 792 грн., за травень 2016 року - 22 935 грн., за червень 2016 року - 73 494 грн., за липень 2016 року - 22 630 грн., за вересень 2016 року - 58 500 грн., за жовтень 2016 року - 242 781 грн., за листопад 2016 року - 6 120 грн., за грудень 2016 року - 3 969 грн., за січень 2017 року - 3 417 грн., за квітень 2017 року - 39 928 грн., за травень 2017 року - 720 грн., за листопад 2017 року - 11 595 грн.

Не погоджуючись із висновками акту перевірки, позивач подав свої заперечення, за результатом розгляду яких внесено зміни в акт перевірки, виклавши п. 1 його висновків в частині порушень ТОВ "Агродар-Юг" п. 44.1 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за період, що перевірявся, на загальну суму 610 378 грн., у тому числі: за 2015 рік - на суму 77 481 грн., за 2016 рік - 502 820 грн., за 2017 рік - 30 077 грн.

На підставі виявлених порушень, з урахуванням результатів розгляду заперечень, відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 16.10.2018 року №2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання по податку на прибуток за основним платежем у розмірі 610 378 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у суму 133 224,25 грн.; №2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання по податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 540 064 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 135 016 грн.

Згідно акту перевірки, заниження позивачем податку прибуток відбулось за рахунок не відображення позивачем у складі доходів за 2016 рік доходу у сумі 25 000 грн. від реалізації інших оборотних активів, а саме ящиків овочевих у кількості 2000 шт. на адресу ТОВ "Сандора", а також за рахунок не відображення у складі доходів доходу від операційних курсових різниць у розмірі 3 603 грн., у тому числі за 2016 рік - у сумі 2 543 грн., за 2017 рік - 1 060 грн., та в результаті завищення собівартості реалізованої продукції (товарів) та заниження фінансового результату до оподаткування за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року на суму 216 637 грн., у тому числі за 2015 рік - завищено у сумі 299 532 грн., за 2016 рік - завищено у сумі 217 766 грн., за 2017 рік - занижено у сумі 300 671 грн.

У тому числі в акті зазначено, що заниження податку на прибуток та податку на додану вартість відбулось в результаті віднесення у складі податкового кредиту та витрат собівартість реалізованої продукції, за операціями з ТОВ "НОКС-2", ФГ "САДКО" (ФГ "М`ясні традиції"), ТОВ "ГЛОБАЛТОРГ-ЮГ", які не підтверджені належними первинними документами та спростовуються податковою інформацією відносно контрагентів, згідно якої підприємства не подають звітність в установленому порядку, у підприємств відсутні фізичні та технологічні можливості для виконання операцій, чим не обґрунтовується товарність господарських операцій.

Не погоджуючись із висновками відповідача, посилаючись на їх необґрунтованість і неправомірність, позивач звернувся до суду із цим позовом, в якому вставиться питання про скасування рішень суб`єкта владних повноважень.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті), виконанням робіт та наданням послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, відповідно до п. п. 14.1.36 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи.

За правилами п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/робіт/послуг, не підтверджені, зокрема, податковими накладними, не відносяться до податкового кредиту.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

За змістом п.п. 200.1, 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

Згідно із п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування податком на прибуток є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Разом з цим, відповідно до п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) доходи, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

За правилами ст.ст. 138, ст. 139 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку таких витрат. До складу витрат не включаються витрати, які не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Пунктом 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

При цьому, відповідно до ст. 1, ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-XIV від 16 липня 1999 року 9в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складаються під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та повинні мати назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Наведені норми податкового законодавства дають підстави для висновку, що витрати, дохід для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит з податку на додану вартість мають бути підтверджені фактично здійсненими господарськими операціями, належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника.

При цьому, за відсутності факту придбання товару, виконання робіт, надання послуг, але за наявності формально оформлених первинних документів, відповідні суми не можуть включатись до складу витрат або податкового кредиту.

Податковою перевіркою встановлено та підтверджено під час розгляду справи, у перевіряємому періоді ТОВ "Агродар-Юг" на підставі видаткової накладної від 12.08.2016 року №ЦБ/РМб-000990 придбано у ТОВ "Сандора" ящики в кількості 2000 шт.

Разом з цим, на підставі видаткової накладної від 22.08.2016 року №ВН-0000002 ТОВ "Агродар-Юг" повернуло вказаний товар ТОВ "Сандора".

Згідно фінансової звітності позивача за вказаний період, так як вбачається з матеріалів перевірки, платником не включалась вартість товару у складі витрат підприємства.

Таким чином, оскільки ці операції не пов`язані із продажем (реалізацією) позивачем товару, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про неправильність висновків контролюючого органу про наявність у позивача обов`язку щодо коригування звітності шляхом включення цих сум у складі доходу підприємства за відповідний податковий період.

Разом з цим, судом першої інстанції вірно вказано, що, зазначаючи про порушення за результатом перевірки відображених показників у бухгалтерському обліку собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) у рядку 2050 "Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)" "Фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва" розділу 2 "Звіт про фінансові результати за 2015 рік", "Звіт про фінансові результати за 2016 рік", "Звіт про фінансові результати за 2017 рік" за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року у сумі 27 590 600 грн. шляхом включення підприємством до собівартості реалізованої продукції витрати, пов`язані із придбанням фруктів та овочів на митній території України так і за межами митної території України, та завищення відображених суб`єктом господарювання показників всього на суму 2 895 677 грн., в тому числі: завищено за 2015 рік на суму 430 447 грн., за 2016 рік - на суму 2 765 901 грн., та занижено за 2017 рік на суму 300 671 грн., контролюючий орган в акті перевірки жодним чином не обґрунтовує вказані показники звітності із посиланням на відповідні первинні документи та не наводить конкретних обставин, за яких ці порушення виникли.

Також, під час перевірки встановлено, що згідно картки рахунку 311 станом на 01.03.2014 року на рахунку ТОВ "АГРОДАР-ЮГ" в ПАТ "БРОКБІЗНЕСБАНК" знаходились грошові кошти товариства в сумі 31 413,20 грн. Згідно банківської виписки БВ-0000105 банком 25.03.2014 року списано суму за послуги банку в розмірі 70 грн., 15.04.2014 року згідно банківської виписки БВ-0000106 на рахунок надійшли грошові кошти в сумі 28 447,73 грн. Станом на 15.04.2014 року залишок коштів на рахунку складає 59 790,93 грн.

Разом з цим, 03.03.2014 року на офіційному сайті фонду гарантування вкладів фізичних осіб розміщено інформацію про постанову Правління Національного банку України від 28 лютого 2014 року №107 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "БРОКБІЗНЕСБАНК" до категорії неплатоспроможних. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 28.02.2014 року прийнято рішення № 9 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство "БРОКБІЗНЕСБАНК" (код за ; МФО 300249; місцезнаходження: м. Київ, пр. Перемоги, буд. 41, 03057), строком на три місяця з 03 березня 2014 по 02 червня 2014 року. Повідомлено, що протягом дії тимчасової адміністрації вкладники АТ "БРОКБІЗНЕСБАНК" можуть отримати свої кошти за договорами банківського вкладу (депозиту), строк дії яких закінчився, та за договорами банківського рахунку. Виплати за зазначеними договорами здійснюватимуться в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, але не більше 200 тисяч гривень.

На звернення позивача від 03.03.2014 року №4 та від 29.04.2014 року №29, ТОВ "АГРОДАР-ЮГ" повідомлено про прийняте рішення щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи ФГВФО. Роз`яснено, що відповідно ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Повідомлено також, що в даний час фонд гарантування вкладів фізичних осіб розпочав пошук потенційного інвестора для віднесеного до категорії неплатоспроможних АТ "БРОКБІЗНЕСБАНК".

Відповідно до інформації, розміщеної на офіційному сайті фонду гарантування вкладів фізичних осіб, станом на 11.06.2018 р., строк здійснення процедури ліквідації АТ "БРОКБІЗНЕСБАНК" продовжено.

Судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно до пп. 139.2.1 п. 139.2 ст. 139 Кодексу фінансовий результат до оподаткування збільшується на суму витрат на формування резерву сумнівних боргів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Крім того, фінансовий результат до оподаткування збільшується на суму витрат від списання дебіторської заборгованості понад суму резерву сумнівних боргів.

Фінансовий результат до оподаткування зменшується: на суму коригування (зменшення) резерву сумнівних боргів, на яку збільшився фінансовий результат до оподаткування відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму списаної дебіторської заборгованості (у тому числі за рахунок створеного резерву сумнівних боргів), яка відповідає ознакам, визначеним пп. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 цього Кодексу (пп. 139.2.2 п. 139.2 ст. 139 Кодексу).

Згідно із п.п. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з перелічених підпунктом ознак. Зокрема, відповідно до пп. "а" пп. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 Кодексу під безнадійною заборгованістю розуміється заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

При цьому, вимогами пп. "а" пп. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 Кодексу не встановлюється будь-яких додаткових умов для визнання заборгованості, за якою минув строк позовної давності, безнадійною.

Податковим законодавством не передбачається необхідність здійснення платником податку - кредитором будь-яких заходів щодо стягнення заборгованості, зокрема у судовому порядку, визнання боржника банкрутом тощо

Таким чином, виключним та достатнім критерієм для визнання заборгованості безнадійної згідно з "а"" пп. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 Кодексу є сплив строку позовної давності щодо такої заборгованості, незалежно від того звертався кредитор до суду з метою її стягнення чи ні.

Отже, сума в розмірі 59 790,93 грн., що станом на 15.04.2014 року знаходилась на рахунку АТ "БРОКБІЗНЕСБАНК", станом на 31.12.2017 року підлягає визнанню безнадійною за спливом строку позовної давності, а у разі якщо заборгованість відповідає критерію, визначеному пп. "а" пп. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 Кодексу, платники податку не повинні здійснювати перевірку відповідності такої заборгованості іншим критеріям, передбаченим пп. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 Кодексу.

Також, у перевіряємому періоді між позивачем та ТОВ "Нокс-2" укладено договір купівлі-продажу від 01.02.2016 року №1-2, за умовами якого ТОВ "Нокс-2" зобов`язалось поставляти сільськогосподарську продукцію (овочі та фрукти в асортименті) разом з документами, що стосуються товару та підлягають переданню разом із ним відповідно до чинного законодавства України, а позивач - своєчасно й належним чином у порядку та на умовах, визначених договором, прийняти та оплатити такий товар.

На підтвердження фактичного виконання умов вказаного договору позивачем надано видаткові та товарно-транспортні накладні.

Згідно виписки по банківському рахунку та платіжних доручень, оплата товару проводилась у безготівковій формі шляхом перерахування позивачем коштів на рахунок ТОВ "Нокс-2".

Під час оплати та поставки товару ТОВ "Нокс-2" виписало позивачу податкові накладні, суми ПДВ по яким включено у складі податкового кредиту.

Також, у перевіряємому періоді між позивачем та ФГ "Садко" укладено договір купівлі-продажу від 07.10.2016 року №07-10/2016, за яки ФГ "Садко" зобов`язалосьпередати у власність сільськогосподарську зернову продукцію, в т.ч. соняшник, у кількості згідно накладних, а позивач - прийняти її та оплатити товар.

На підтвердження фактичного виконання умов вказаного договору позивачем надано видаткові та товарно-транспортні накладні.

Згідно виписки по банківському рахунку та платіжних доручень, оплата товару проводилась у безготівковій формі шляхом перерахування позивачем коштів на рахунок ФГ "Садко".

Під час оплати та поставки товару ФГ "Садко" виписало позивачу податкові накладні, суми ПДВ по яким включено у складі податкового кредиту.

Також, у перевіряємому періоді, між позивачем та ТОВ "Глобалторг-Юг" укладено договір купівлі-продажу від 06.03.2016 року №6/3, за яким ТОВ "Глобалторг-Юг" зобов`язалось поставляти сільськогосподарську плодоовочеву продукцію, у кількості погодженій сторонами, а позивач - прийняти та оплатити її.

На підтвердження фактичного виконання умов вказаного договору позивачем надано видаткові та товарно-транспортні накладні.

Згідно виписки по банківському рахунку та платіжних доручень, оплата товару проводилась у безготівковій формі шляхом перерахування позивачем коштів на рахунок ТОВ "Глобалторг-Юг".

Під час оплати та поставки товару ТОВ "Глобалторг-Юг" виписало позивачу податкові накладні, суми ПДВ по яким включено у складі податкового кредиту.

Судом першої інстанції вірно враховано, що вказані операції позивач підтвердив документами, обумовленими умовами договорів та за якими вбачається зміст операцій, вид товару, що постачається, його вартість, оплата тощо.

Разом з цим, наведені документи стали підставою для податкового обліку платника та будь-яких зауважень з боку контролюючого органу з приводу їх неналежного оформлення чи неповноти під час перевірки не зазначалось.

При цьому, судом першої інстанції вірно зазначено, що наявність транспортних документів на перевезення товарно-матеріальних цінностей за наслідками формування бази оподаткування податком на прибуток та на додану вартість не є визначальною при оподаткуванні операцій за договором поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення.

Відсутність достатньої кількості трудових ресурсів у контрагента, так само як і сертифікатів якості на поставлений товар, а тим паче взаємовідносини контрагента з іншими суб`єктами господарювання, не свідчить про нереальність господарської операції за умови підтвердження її належними первинними документами бухгалтерського та податкового обліку.

На момент постачання товару, складання первинних документів, податкових накладних контрагенти позивача були зареєстровані як платники податку на додану вартість, є діючими підприємствами, відомості про припинення їх реєстрації як юридичних осіб та відсутність за місцезнаходженням у встановленому законом порядку не вносились.

Зазначені обставини свідчать про те, що податковий орган не провів належного аналізу первинних та бухгалтерських документів у їх сукупності, фактичність господарських операцій не дослідив належним чином, у зв`язку із чим дійшов формального висновку про порушення позивачем правил оподаткування.

При цьому, податковим органом як при вирішенні справи у суді першої інстанції так і під час апеляційного розгляду не наведено обґрунтованих доводів тому та не підтверджено належними доказами того, що правочини позивачем вчинено з метою безпідставного формування валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість.

Оскільки за наданими позивачем первинними документами можливо встановити виконання господарських операцій, будь-які сумніви з приводу їх неповноти у податкового органу не виникли, колегія суддів не може вважати, що рішення відповідача відповідають критерію обґрунтованості і правомірності.

Враховуючи викладене, з огляду на підтвердження правомірності дій позивача під час визначення об`єкта оподаткування з податку на прибуток та податку на додану вартість належними первинними і розрахунковими документами, недоведеність відповідачем обґрунтованості своїх висновків про допущення позивачем порушень у податковій сфері, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність збільшення позивачу грошових зобов`язань, що свідчить про наявність безумовних обставин для скасування рішень суб`єкта владних повноважень.

З огляду на наведене, оскільки висновки суду відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення відповідно до вимог ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 7 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 25.05.2020 року.

Головуючий суддя: О.В. Єщенко

судді: О.О. Димерлій

Т.М. Танасогло