Справа № 160/4963/20
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2020-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

15 травня 2020 року Справа 160/4963/20

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

05.05.2020 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій просить визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів від 08.08.2019 року винесену приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. в рамках виконавчого провадження № 59650404, в частині накладення арешту на карткові рахунки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 в АТ «Ощадбанк», звільнивши їх з під арешту.

Ухвалою від 08.05.2020 року адміністративний позов було залишено без руху, зокрема, у зв`язку із тим, що до позовної заяви не додано заяву про поновлення строку звернення до суду.

15.05.2020 року представником позивача подано до суду заяву про поновлення строку звернення до суду, яка обґрунтована тим, що оскаржувана постанова не була отримана позивачем, тому вважає що строк звернення до суду не пропущено.

Також зазначає, що 16.01.2020 року позивачу стало відомо про накладення арешту на її карткові рахунки у АТ «Ощадбанк» постановою приватного виконавця ОСОБА_2 17.01.2020 року позивач звернулась до відповідача із заявою про зняття арешту з карткових рахунків, оскільки вони призначені для соціальних виплат, однак арешт виконавцем знято не було.

18.03.2020 року позивач звернулась до Головного територіального управління юстиції м. Києва зі скаргою на бездіяльність приватного виконавця ОСОБА_2 , однак відповіді не отримала.

13.04.2020 року позивач звернулась також зі скаргою на дії приватного виконавця ОСОБА_2 до Асоціації приватних виконавців України, однак відповідь не отримала, а арешт залишився не знятий.

Таким чином, позивач намагалась вирішити спір в досудовому порядку, однак через бездіяльність виконавчої гілки влади, змушена звернутись з позовом до суду.

Вирішуючи питання про поновлення строку звернення до адміністративного суду з даною позовною заявою, суд зазначає наступне.

Згідно частин 1 та 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За змістом частини 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Пунктом першим частини 2 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України визначено право звернення до суду із позовом про оскарження рішень органу державної виконавчої служби або приватного виконавця протягом 10 днів.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавець виходить не тільки з факту безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно із частинами третьою та четвертою якої, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що предметом оскарження в даній справі є постанова про арешт коштів від 08.08.2019 року винесена приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. в рамках виконавчого провадження № 59650404.

З позовною заявою про визнання протиправною та скасування постанови про арешт коштів від 08.08.2019 року винесеної приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. в рамках виконавчого провадження № 59650404, позивач звернулася до суду лише 05.05.2020 року через «Електронний суд», тобто після спливу строку, визначеного положеннями Кодексу адміністративного судочинства України.

Як зазначено у клопотання про поновлення строку звернення до суду, позивач дізналась про накладення арешту приватним виконавцем ОСОБА_2 на її рахунки у АТ «Ощадбанк» 16.01.2020 року, однак не зверталась до суду із позовом про скасування постанови про арешт коштів, оскільки оскаржувала дії відповідача в досудовому порядку.

Таким чином, про накладення арешту на її рахунки позивач підтверджує, що була обізнана у січні 2020 року.

Крім цього, згідно інформації, яка наявна у Єдиному державному реєстрі судових рішень позивач зверталась до Дніпровського районного суду м. Києва (справа № 755/19278/19) з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, до якого було додано клопотання про забезпечення позову.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.12.2019 року у справі № 755/19278/19 позов забезпечено, шляхом зупинення виконавчого провадження № 59650404, що відкрито приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Вольф Тетяною Леонідівною, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» суми заборгованості у розмірі 28 990,36 грн та основної винагороди у розмірі 2 899,03 грн.

Отже, про наявність виконавчого провадження № 59650404 відкритого приватним виконавцем Павелків (Вольф) Т.Л., в межах якого винесено постанову про накладення арешту на рахунки, позивачці було відомо, й навіть зупинено на підставі її клопотання.

Суд зазначає, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.08.2019 у справі № 2а-175/1625/15 (адміністративне провадження № К/9901/7971/18).

Отже, сам по собі факт неотримання оскаржуваної постанови приватного виконавця за умови обізнаності позивача про накладення арешту на її рахунки не може бути безумовною підставою для наявності підстав поновлення строку звернення до суду.

Слід зауважити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини набувають ознак стабільності.

Згідно висновків викладених у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Фогарді проти Сполученого Королівства", право доступу до суду не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням; вони дозволені тому, що право доступу до суду, в силу своєї природи, потребує регулювання з боку держави, а також і рішення Європейського суду з прав людини "Устименко проти України", яке набуло статусу остаточного 29.01.2016р., про те, що причини поважності пропуску строку звернення до суду повинні бути досліджені судом та повинні бути обґрунтованими та вмотивованими.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Водночас, навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 320/5468/18.

Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що адміністративний позов подано з пропуском встановленого законом строку, а підстави для його поновлення відсутні, оскільки будь-які об`єктивні чи суб`єктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду у визначені законом строки з відповідним позовом до відповідача, якщо вона вважала, що оскаржуваним рішенням порушуються їх права та законні інтереси.

Згідно частини 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 Позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

За таких обставин, враховуючи відсутність поважних підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду, суд вважає за необхідне повернути позовну заяву позивачу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни про визнання протиправною та скасування постанови - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що згідно частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали разом із адміністративним позовом та доданими матеріалами надіслати позивачу за зазначеною в адміністративному позові адресою.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду у п`ятнадцятиденний строк з дня її складення через Дніпропетровський окружний адміністративний суд.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська