Справа № 420/1752/20
Суддя: Балан Я.В.
Дата ухвалення: 2020-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1752/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2020 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Балан Я.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження, за наявними матеріалами, у порядку письмового провадження, адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про:

визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, щодо не перерахунку та не виплати заробітної плати з 01.01.2020 року по 28.02.2020 року, згідно окладу Головного спеціаліста державного органу, юрисдикція якого поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва та Севастополя (5500 гривень), визначеного Схемою посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням категорій, підкатегорій та рівнів державних органів у 2020 році, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України №15 від 18 січня 2017 року (з урахуванням змін внесених постановою Кабінету Міністрів України №16 від 15.01.2020 року) та похідних від встановленого окладу (5500 гривень) надбавок за вислугу років та інтенсивність;

зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області перерахувати та виплатити недоплачену заробітну плату за період з 01.01.2020 року по 28.02.2020 року, згідно окладу Головного спеціаліста державного органу, юрисдикція якого поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва та Севастополя (5500 гривень), визначеного Схемою посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням категорій, підкатегорій та рівнів державних органів у 2020 році, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України №15 від 18 січня 2017 року (з урахуванням змін внесених постановою Кабінету Міністрів України №16 від 15.01.2020 року) та похідних від встановленого окладу (5500 гривень) надбавок за вислугу років та інтенсивність;

визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у задоволенні заяви від 03.02.2020 року про надання частини щорічної оплачуваної відпустки з виплатою середньомісячної заробітної плати;

зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області згідно ст. 57 Закону України «Про державну службу», обчислити з урахуванням перерахованої заробітної плати та виплатити ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату.

Крім того, ОСОБА_1 , просить встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області подати у місячний строк звіт про виконання судового рішення.

Адміністративний позов мотивовано наступним.

ОСОБА_1 до 28.02.2020 року, обіймав посаду головного спеціаліста - юрисконсульта Відділу представництва інтересів у судах та інших органах №2 юридичного управління Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Згідно Схеми посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням категорій, під категорій та рангів державних органів у 2020 році, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №15 від 18 січня 2017 року (з урахуванням змін внесених постановою Кабінету Міністрів України №16 від 15.01.2020 року) оклад головного спеціаліста державного органу, юрисдикція якого поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва та Севастополя складає 5500,00 гривень.

Проте, на думку ОСОБА_1 , Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області протиправно у січні-лютому 2020 року, до звільнення позивача, продовжувало виплачувати позивачеві посадовий оклад у розмірі 5110,00 гривень (на рівні 2019 року).

ОСОБА_1 , зазначає, що своєчасне не підвищення посадового окладу у 2020 році, мало безпосередній вплив на розрахунок похідних від встановленого окладу надбавок за вислугу років та інтенсивність.

Крім того, на думку ОСОБА_1 , перед звільненням, йому було протиправно відмовлено у задоволенні заяви про надання частини щорічної оплачуваної відпустки з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати у зв`язку з невідповідністю затвердженому графіку відпусток.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25 березня 2020 року, вищезгадану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження по справі без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

У встановлений судом строк, відповідач надав відзив (вх.№15963/20 від 17.04.2020р. на позовну заяву (а.с.102-104).

Відзив обґрунтований наступним.

Наказом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №126 від 03.03.2020 року, затверджено штатний розпис з новими посадовими окладами на виконання постанови КМУ №15 від 18.01.2017 року (з урахуванням змін внесених постановою КМУ №16 від 15.01.2020 року). Тобто, перерахунок заробітної плати працівників здійснювався вже після звільнення ОСОБА_1 .

Щодо надання ОСОБА_1 , відпустки поза графіком, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зазначило, що це негативно вплинуло б на подальший хід роботи відділу, оскільки це безпосередньо пов`язано з виплатою грошової допомоги. Крім того, обов`язок надання відпусток не передбачених графіком - чинним законодавством не передбачений.

У відповіді на відзив (вх.№ЕП/5625/20 від 21.04.2020р.) ОСОБА_1 зазначає, що чинним законодавством передбачені певні механізми надання відпусток працівниками, у тому числі і поза графіком відпусток. Крім того, можливість негативного впливу на роботу відділу у зв`язку з наданням позивачеві відпустки поза графіком, базується виключно на припущеннях відповідача та не підтверджується жодними доказами.

Щодо перерахунку посадового окладу, ОСОБА_1 , звертав увагу суду, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області у відзиві на позовну заяву підтверджено факт не вірного нарахування заробітної плати позивачеві (а.с.121-124).

Станом на 22 травня 2020 року, інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

З 23.10.2017 року по 28.02.2020 року, ОСОБА_1 працював у Головному управлінні Пенсійного фонду в Одеській області на посаді головного спеціаліста - юрисконсульта Відділу представництва інтересів у судах та інших органах №2 юридичного управління Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (а.с.12-13).

Згідно розрахункових листів за січень та лютий 2020 року, розмір посадового окладу виплачений ОСОБА_1 , складав 5110,00 гривень (а.с.14).

03.02.2020 року, ОСОБА_1 , звернувся з заявами на ім`я начальника Головного управління в Одеській області ОСОБА_2 про звільнення за власним бажанням (а.с.15) та надання щорічної основної відпустки за 2020 рік тривалістю п`ять календарних днів з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати (а.с.16).

Наказом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області «Про звільнення ОСОБА_1 » з 28.02.2020 року, ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста - юрисконсульта Відділу представництва інтересів у судах та інших органах №2 юридичного управління за власним бажанням з виплатою грошової компенсації за невикористану частину щорічної основної відпустки тривалістю 7 календарних дів за період роботи з 28.05.2019 року по 28.02.2020 року (а.с.17).

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , про надання щорічної основної відпустки за 2020 рік тривалістю п`ять календарних днів з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати було відмовлено - «не за графіком», за підписом начальника юридичного управління ОСОБА_3 (а.с.84), оскільки згідно графіку відпусток відділу представництва інтересів в судах та інших органах №2 юридичного управління, відпустка ОСОБА_1 , була запланована на липень 2020 року (а.с.85-86).

Наказом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №126 від 03.03.2020 року «Про введення в дію штатного розпису», відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №15 від 18.01.2017 року «Питання оплати працівників державних органів» (зі змінами) введено у дію з 01.01.2020 року новий штатний розпис (а.с.105-116).

Вважаючи протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не виплати заробітної плати у 2020 році у належному розмірі та порушеним право на отримання частини щорічної оплачуваної відпустки з виплатою середньомісячної заробітної плати, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

У статті 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, закріплено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 , про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, щодо не перерахунку та не виплати заробітної плати з 01.01.2020 року по 28.02.2020 року, згідно окладу Головного спеціаліста державного органу, юрисдикція якого поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва та Севастополя (5500 гривень), визначеного Схемою посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням категорій, підкатегорій та рівнів державних органів у 2020 році, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України №15 від 18 січня 2017 року (з урахуванням змін внесених постановою Кабінету Міністрів України №16 від 15.01.2020 року) та похідних від встановленого окладу (5500 гривень) надбавок за вислугу років та інтенсивність, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами першою та третьою статті 94 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» №108/95-ВР від 24.03.1995 року (далі Закону України «Про оплату праці») та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною п`ятою статті 97 КЗпП визначено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Відповідно до статті 98 КЗпП оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Згідно з частиною першою статті 115 КЗпП заробітна плата виплачується працівникам регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 1).

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Закон України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 року (далі Закон України «Про державну службу»), визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Згідно статті 1 Закону України «Про державну службу», державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Статтею 50 Закону України «Про державну службу» визначено, що держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.

Заробітна плата державного службовця складається з:

1) посадового окладу;

2) надбавки за вислугу років;

3) надбавки за ранг державного службовця;

6) премії (у разі встановлення).

Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є державний бюджет.

Фонд оплати праці державних службовців формується за рахунок коштів державного бюджету, а також коштів, які надходять до державного бюджету в рамках програм допомоги Європейського Союзу, урядів іноземних держав, міжнародних організацій, донорських установ. Порядок використання таких коштів, які надходять до державного бюджету, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 18 січня 2017 року (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 16 від 15 січня 2020 року) затверджена Схема посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням категорій, підкатегорій та рівнів державних органів у 2020 році (а.с.37-42).

Згідно вищевказаної схеми розмір посадового окладу головного спеціаліста державного органу, юрисдикція якого поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва та Севастополя складає 5500,00 гривень (а.с.40).

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, наказом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №126 від 03.03.2020 року «Про введення в дію штатного розпису», відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №15 від 18.01.2017 року «Питання оплати працівників державних органів» (зі змінами) введено у дію з 01.01.2020 року новий штатний розпис, згідно якого посадовий оклад головного спеціаліста складає 5500,00 гривень (а.с.105-116).

Проте, як вбачається з розрахункових листів за січень та лютий 2020 року, розмір посадового окладу виплачений ОСОБА_1 , складав 5110,00 гривень (а.с.14).

Суд критично ставиться до тверджень Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області щодо відсутності підстав для перерахунку заробітної плати ОСОБА_1 за січень та лютий 2020 року з урахуванням нового посадового окладу через те, що новий штатний розпис введено у дію після звільнення позивача.

Суд зазначає, що збільшення посадового окладу ОСОБА_1 , законодавчо відбулося з 01.01.2020 року. Таким чином, відпрацювавши у січні 2020 року 21 робочий день, а у лютому 2020 року 14 робочих днів, ОСОБА_1 , мав право на отримання заробітної плати та законодавчо встановлених надбавок з урахуванням нового посадового окладу, а саме 5500,00 гривень.

Суд наголошує, що новий штатний розпис наказом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №126 від 03.03.2020 року, введений у дію з 01.01.2020 року, позивач звільнений з 28.02.2020 року, таким чином, посадовий оклад та відповідні надбавки (за вислугу років та інтенсивність) ОСОБА_1 , повинні бути розраховані за новим посадовим окладом 5500,00 гривень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , про визнання протиправною бездіяльність щодо не перерахунку та не виплати заробітної плати з 01.01.2020 року по 28.02.2020 року, згідно окладу Головного спеціаліста державного органу, юрисдикція якого поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва та Севастополя, визначеного Схемою посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням категорій, підкатегорій та рівнів державних органів у 2020 році, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України №15 від 18 січня 2017 року (з урахуванням змін внесених постановою Кабінету Міністрів України №16 від 15.01.2020 року) та похідних від встановленого окладу надбавок та, відповідно, зобов`язання перерахувати та виплатити недоплачену заробітну плату підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у задоволенні заяви від 03.02.2020 року про надання частини щорічної оплачуваної відпустки з виплатою середньомісячної заробітної плати, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Стаття 64 Конституції України встановлює, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Статтею 57 Закону України «Про державну службу» визначено, що державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Щорічні відпустки надаються державним службовцям у порядку та на умовах, визначених законодавством про працю (стаття 59 Закону України «Про державну службу»).

Статтею 2 Кодексу Законів про працю України встановлено, що працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці тощо та інші пільги та соціальні гарантії.

У відповідності до ст. 141 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, неухильно додержуватись законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.

Згідно зі ст. 153 КЗпП України зобов`язує роботодавця створювати належні, безпечні і здорові умови праці.

Вимогами ст. 22 КЗпП України визначено, що відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору, не допускається.

Вимогами ст. ст. 74 -76 КЗпП України законодавцем встановлені обов`язкові щорічні (основна і додаткові) відпустки для працівників.

Статтею 79 КЗпП України встановлені порядок і умови надання щорічних відпусток. При цьому, щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року.

Частиною 4 статті 79 КЗпП України визначено, що черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку.

Частиною 5 цієї ж статті 79 КЗпП України встановлено, що конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Поділ щорічної відпустки на частини будь-якої тривалості допускається на прохання працівника за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів (ч. 6 ст. 79 КЗпП України).

Згідно з приписами ч. 4 ст.10 Закону України «Про відпустки» №504/96-ВР від 15.11.1996 року (далі Закон України «Про відпустки») щорічні основна та додаткові відпустки надаються працівникові з таким розрахунком, щоб вони були використані, як правило, до закінчення робочого року.

Черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку (ч.10 ст. 10 Закону України «Про відпустки»).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відпустки» за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки.

У разі звільнення працівника у зв`язку із закінченням строку трудового договору невикористана відпустка може за його бажанням надаватися й тоді, коли час відпустки повністю або частково перевищує строк трудового договору. У цьому випадку чинність трудового договору продовжується до закінчення відпустки.

Таким чином, зі змісту наведених вище правових норм слідує, що у разі звільнення працівника за його бажанням, йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.02.2020 року, ОСОБА_1 , звернувся з заявами на ім`я начальника Головного управління в Одеській області ОСОБА_2 про звільнення за власним бажанням (а.с.15) та надання щорічної основної відпустки за 2020 рік тривалістю п`ять календарних днів з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати (а.с.16).

Таким чином, з урахуванням статті 3 Закону України «Про відпустки», у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 за власним бажанням, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не мало підстав для відмови позивачеві у наданні частини щорічної основної відпустки за 2020 рік з посиланням на підставу «не за графіком».

Варто зазначити, що надання працівникові невикористаної частини основної відпустки поза графіком, затвердженим на відповідний період, є правом роботодавця, а не його обов`язком. Проте у даному випадку, ОСОБА_1 звернувся одночасно з двома заявами про надання відпустки та звільнення, а тому, відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у наданні позивачеві відпустки є протиправною, з урахуванням ст. 3 Закону України «Про відпустки».

Суд звертає увагу, що стаття ст. 3 Закону України «Про відпустки» імперативно встановлює, що за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням.

Тобто, у випадку звернення працівника з заявою про надання відпустки та звільнення за власним бажанням, у відповідача відсутня можливість діяти на власний розсуд.

Щодо отримання разом з відпусткою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати суд зазначає, що статтею 57 Закону України «Про державну службу» визначено, що державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Згідно статті 12 Закону України «Про відпустки» щорічну основну відпустку на прохання працівника може бути поділено на частини будь-якої тривалості за умови, що основна, безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів.

Отже, у випадку поділу щорічної основної відпустки на частини, грошова допомога у розмірі середньомісячної заробітної плати виплачується за заявою працівника один раз на рік при наданні будь-якої з частин щорічної основної відпустки, незалежно від кількості днів такої відпустки.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у задоволенні заяви від 03.02.2020 року про надання частини щорічної оплачуваної відпустки з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Суд зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області Щелкунову О.С., було виплачено грошову компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки тривалістю 7 календарних днів за період роботи з 28.05.2019 року по 28.02.2020 року (а.с.17). Даний факт не заперечувався сторонами по справі. Проте фактично, позивача було протиправно позбавлено права на отримання грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати у випадку правомірних дій відповідача та погодження відпустки ОСОБА_4 О.С.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що відповідачем не доведено правомірність його дій, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

З огляду на не наведення позивачем аргументів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і ненадання останнім доказів у підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про встановлення судового контролю.

Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.07.2018 року по справі №235/7638/16-а.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що під час подання позовної заяви ОСОБА_1 , сплачено судовий збір у розмірі 2522,40 гривень, згідно квитанцій №0.0..1 від 02.03.2020 року та №0.0..1 від 16.03.2020 року, який підлягає відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 6-10, 77, 90, 139, 250, 251, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна 83, ) про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, щодо не перерахунку та не виплати заробітної плати з 01.01.2020 року по 28.02.2020 року, згідно окладу Головного спеціаліста державного органу, юрисдикція якого поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва та Севастополя (5500 гривень), визначеного Схемою посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням категорій, підкатегорій та рівнів державних органів у 2020 році, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України №15 від 18 січня 2017 року (з урахуванням змін внесених постановою Кабінету Міністрів України №16 від 15.01.2020 року) та похідних від встановленого окладу (5500 гривень) надбавок за вислугу років та інтенсивність; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області перерахувати та виплатити недоплачену заробітну плату за період з 01.01.2020 року по 28.02.2020 року, згідно окладу Головного спеціаліста державного органу, юрисдикція якого поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва та Севастополя (5500 гривень), визначеного Схемою посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням категорій, підкатегорій та рівнів державних органів у 2020 році, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України №15 від 18 січня 2017 року (з урахуванням змін внесених постановою Кабінету Міністрів України №16 від 15.01.2020 року) та похідних від встановленого окладу (5500 гривень) надбавок за вислугу років та інтенсивність; визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у задоволенні заяви від 03.02.2020 року про надання частини щорічної оплачуваної відпустки з виплатою середньомісячної заробітної плати; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області згідно ст. 57 Закону України «Про державну службу», обчислити з урахуванням перерахованої заробітної плати та виплатити ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату задовольнити.

Бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, щодо не перерахунку та не виплати ОСОБА_1 заробітної плати з 01.01.2020 року по 28.02.2020 року, згідно окладу Головного спеціаліста державного органу, юрисдикція якого поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва та Севастополя (5500,00 гривень), визначеного Схемою посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням категорій, підкатегорій та рівнів державних органів у 2020 році, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України №15 від 18 січня 2017 року (з урахуванням змін внесених постановою Кабінету Міністрів України №16 від 15.01.2020 року) та похідних від встановленого окладу (5500,00 гривень) надбавок за вислугу років та інтенсивність визнати протиправною.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеської області () перерахувати та виплатити ОСОБА_1 (паспорт № НОМЕР_1 ) недоплачену заробітну плату за період з 01.01.2020 року по 28.02.2020 року, згідно окладу Головного спеціаліста державного органу, юрисдикція якого поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва та Севастополя (5500,00 гривень), визначеного Схемою посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням категорій, підкатегорій та рівнів державних органів у 2020 році, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України №15 від 18 січня 2017 року (з урахуванням змін внесених постановою Кабінету Міністрів України №16 від 15.01.2020 року) та похідних від встановленого окладу (5500,00 гривень) надбавок за вислугу років та інтенсивність.

Відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 03.02.2020 року про надання частини щорічної оплачуваної відпустки з виплатою середньомісячної заробітної плати визнати протиправною.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеської області () згідно ст. 57 Закону України «Про державну службу», обчислити з урахуванням перерахованої заробітної плати та виплатити ОСОБА_1 (паспорт № НОМЕР_1 ) грошову допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати.

У встановленні судового контролю за виконанням рішення суду відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () на користь ОСОБА_1 (паспорт № НОМЕР_1 ) понесені судові витрати у розмірі 2522,40 (дві тисячі п`ятсот двадцять дві гривні сорок копійок) гривень.

Рішення набирає законної сили згідно статті 255 КАС України - після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду згідно статті 295 КАС України подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Одеський окружний адміністративний суд.

Суддя Балан Я.В.

.