Справа № 280/1542/20
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2020-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року Справа № 280/1542/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-б, м. Запоріжжя, 69057) про визнання протиправним рішення та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

05.03.2020 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач або ГУ ПФУ в Запорізькій області), в якій позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя №325 від 16.11.2009, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії на пільгових умовах, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов`язати відповідача призначити позивачу з 14.01.2020 пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, період роботи позивача з 12.09.2006 по 05.11.2009 на посаді акомпаніатора Запорізького міського палацу дитячої та юнацької творчості.

Ухвалою від 10.03.2020 позов був залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову.

13.03.2020 від позивача до суду надійшла заява на усунення недоліків позову, до якої доданий один примірник уточненого позову. В уточненому позові позивач просить:

Визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу в призначенні пенсії на пільгових умовах, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов`язати відповідача призначити позивачу з 14.01.2020 пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, період роботи з 12.09.2006 по 05.11.2009 на посаді акомпаніатора Запорізького міського палацу дитячої та юнацької творчості.

Ухвалою від 17.03.2020 позивачу був продовжений строк для усунення недоліків позову.

25.03.2020 від позивача до суду надійшла заява на усунення недоліків позову.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що їй було відмовлено в призначенні пенсії за вислугою років, в зв`язку з відсутність необхідного спеціального стажу, який надає право виходу на пенсію за вислугою років. При цьому, відповідач не зарахував до спеціального стажу періоди роботи позивача з 12.09.2006 по 05.11.2009 на посаді акомпаніатора Запорізького міського палацу дитячої та юнацької творчості. З даною відмовою позивач не згодна, оскільки вважає, що зазначені посада і найменування закладу включені до переліку закладів і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Ухвалою від 30.03.2020 у справі відкрите спрощене позовне провадження, судове засідання призначено на 21.04.2020 без виклику сторін (у письмовому провадженні). Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання суду відзиву на позовну заяву.

06.04.2020 від відповідача надійшов відзив (вх.№16127) в якому пенсійний орган посилається на те, що правові підстави для зарахування позивачу період роботи з 12.09.2006 по 05.11.2009 на посаді акомпаніатора Запорізького міського палацу дитячої та юнацької творчості до спеціального стажу роботи відсутні, оскільки Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років не зазначено підприємства на якому працювала ОСОБА_1 , а саме Палац дитячої та юнацької творчості, як заклад освіти. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

14.01.2020 позивач звернулася з заявою встановленого зразка до ГУ ПФУ в Запорізькій області про призначення їй пенсії за вислугою років (а.с. 9).

Листом від 28.01.2020 року №5/Ч-9 відповідач відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугою років, згідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 2-1 p. XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в зв`язку з відсутністю на момент звернення спеціального стажу за вислугу років - 25 років. При цьому, загальний стаж роботи позивача складає 32 роки 10 місяців 15 днів, стаж роботи за вислугою років (працівник освіти) складає 22 роки 8 місяців 3 дні (а.с. 10).

Судом встановлено, що при розрахунку стажу роботи за вислугою років, період роботи з 12.09.2006 року по 05.11.2009 року на посаді акомпаніатора Запорізького міського палацу дитячої та юнацької творчості не зараховано до спеціального стажу, оскільки, на думку відповідача, зазначена посада та найменування закладу, в якому працювала ОСОБА_1 не включено до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Не погоджуючись із такою відмовою відповідача, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

У відповідності до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991, зі змінами та доповненнями, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;

з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла 55 річного віку - 24.02.2016.

Приписами ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54, 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їх зверненням з дотриманням умов, передбачених законом України «Про пенсійне забезпечення».

Пунктом 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (надалі Порядок №637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

У відповідності до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , позивач, у спірний період з 12.09.2006 по 05.11.2009, працювала на посаді акомпаніатора Запорізького міського палацу дитячої та юнацької творчості (а.с. 11-14).

Відмовляючи позивачу у призначені пенсії, відповідач у листі №5/Ч-9 від 28.01.2020 зазначив про відсутність у позивача необхідного спеціального стажу 25 років для призначення пенсії за вислугу років.

Обґрунтовуючи зазначену відмову у відзиві відповідач зазначив, що оскільки Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років №909 не зазначено підприємства, на якому працювала позивач, як заклад освіти, тому правові підстави для зарахування спірного періоду роботи з 12.09.2006 року по 05.11.2009 року на посаді акомпаніатора Запорізького міського палацу дитячої та юнацької творчості спеціального стажу роботи відсутні.

Суд не погоджується із такими твердженнями відповідача та зазначає, що Розділом І «Освіта» Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (далі - Перелік №909) установлено заклади освіти і посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років - у позашкільних навчальних закладах: директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про освіту» від 05.09.2017 №2145-VІІІ, в редакції чинній на час спірних правовідносин, невід`ємними складниками системи освіти є, поряд з іншими видами, і позашкільна освіта.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про позашкільну освіту» від 22.06.2000 №1841-III, в редакції чинній на час спірних правовідносин, позашкільна освіта є складовою системи безперервної освіти, визначеної Конституцією України, Законом України «Про освіту» , цим Законом, і спрямована на розвиток здібностей та обдарувань вихованців, учнів і слухачів, задоволення їх інтересів, духовних запитів і потреб у професійному визначенні.

Статтею 5 Закону України «Про позашкільну освіту» визначено, що структуру позашкільної освіти становлять: заклади позашкільної освіти; інші заклади освіти як центри позашкільної освіти, до числа яких належать: заклади загальної середньої освіти незалежно від підпорядкування, типів і форм власності, в тому числі школи соціальної реабілітації, міжшкільні навчально-виробничі комбінати, заклади професійної (професійно-технічної) та фахової передвищої; гуртки, секції, клуби, культурно-освітні, спортивно-оздоровчі, науково-пошукові об`єднання на базі закладів загальної середньої освіти, міжшкільних навчально-виробничих комбінатів, закладів професійної (професійно-технічної) та фахової передвищої; клуби та об`єднання за місцем проживання незалежно від підпорядкування, типів і форм власності; культурно-освітні, фізкультурно-оздоровчі, спортивні та інші заклади освіти, установи; фонди, асоціації, діяльність яких пов`язана із функціонуванням позашкільної освіти.

Частиною 3 ст.12 Закону України «Про позашкільну освіту» встановлено, що заклади позашкільної освіти можуть функціонувати у формі центрів, комплексів, палаців, будинків, клубів, станцій, кімнат, студій, шкіл мистецтв, малих академій мистецтв (народних ремесел), малих академій наук, мистецьких шкіл, спортивних шкіл, дитячо-юнацьких спортивних шкіл олімпійського резерву, фізкультурно-спортивних клубів за місцем проживання, фізкультурно-оздоровчих клубів осіб з інвалідністю, спеціалізованих дитячо-юнацьких спортивних шкіл олімпійського резерву, дитячих стадіонів, дитячих бібліотек, дитячих флотилій, галерей, бюро, оздоровчих закладів, що здійснюють позашкільну освіту.

Також, постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2001 №433 затверджено перелік типів позашкільних навчальних закладів і Положення про позашкільний навчальний заклад (далі - Перелік №433).

Відповідно до п.6 та п.7 Переліку №433 до переліку типів позашкільних навчальних закладів відносяться початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (школи естетичного виховання: музичні, художні, хореографічні, театральні, хорові, мистецтв та інші).

Центр, палац, будинок, клуб художньої творчості дітей, юнацтва та молоді, художньо-естетичної творчості учнівської молоді, дитячої та юнацької творчості, естетичного виховання.

Переліком посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, який затверджено постановою Кабінет Міністрів України від 14.06.2000 №963 (далі - Перелік №963), віднесено посади: «викладач» всіх спеціальностей, «акомпаніатор», «музичний керівник», «концертмейстер» до педагогічних посад.

Згідно п.3 розд. VIII Прикінцевих положень Закону України «Про позашкільну освіту» до приведення законів України, інших нормативно-правових актів у відповідність до цього Закону вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Конституційний Суд України у п.3.4 рішення від 18.06.2007 року № 4-рп/2007 зазначив, що неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.

Відповідно до позиції Конституційного Суду України, сформованої в рішенні від 22.09.2005 року №5-рп/2005, до обмеження прав належить звуження їх змісту й обсягу, проте сутність змісту основного права не може бути порушена. Крім того, у рішенні від 22.05.2018 року №5-р/2018 Конституційний Суд України зазначив, що обмеження стосовно реалізації конституційних прав не можуть бути свавільними та несправедливими, мають установлюватися виключно Конституцією й законами, переслідувати легітимну мету, бути зумовленими суспільною необхідністю її досягнення, пропорційними й обґрунтованими.

З огляду на наведене вище, суд вважає, що Запорізький міський палац дитячої та юнацької творчості відноситься до переліку закладів освіти, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, а посада «акомпаніатор», яку займала позивач під час своєї роботи з 12.09.2006 по 05.11.2009 в Запорізькому міському палаці дитячої та юнацької творчості відноситься до працівників освіти.

Отже, до пільгового стажу, у розумінні п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», повинен зараховуватися стаж роботи позивача на вказаній посаді.

Вищезазначені обставини також були встановлені судовим рішенням від 12.12.2019 по справі №280/5160/19, яке набрало законної сили.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати до спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, період роботи позивача з 12.09.2006 по 05.11.2009 на посаді акомпаніатора Запорізького міського палацу дитячої та юнацької творчості

Що стосується вимоги про зобов`язання відповідача призначити позивачу з 14.01.2020 пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», то суд зазначає наступне.

У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними ст. 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Розрахунок страхового стажу та нарахування пенсійних виплат відносить до виключної компетенції органів Пенсійного фонду України, а тому суд не може втручатися в його дискреційні повноваження та визначати розмір страхового та спеціального стажу позивача.

За таких обставин для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, слід зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 14.01.2020 про призначення їй пенсії за вислугою років, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Розподіл судових витрат визначений ст.139 КАС України.

При зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-б, м. Запоріжжя, 69057; ) про визнання протиправним рішення та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо неврахування до спеціального стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, передбаченого пунктом «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», період роботи ОСОБА_1 з 12.09.2006 по 05.11.2009 на посаді акомпаніатора Запорізького міського палацу дитячої та юнацької творчості.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, передбаченого п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», період роботи з 12.09.2006 по 05.11.2009 на посаді акомпаніатора Запорізького міського палацу дитячої та юнацької творчості.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.01.2020 про призначенні пенсії на пільгових умовах, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Присудити на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривен 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Роз`яснити учасникам справи, що відповідно до пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України у перебіг встановленого строку для подання апеляційної скарги не враховується строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), запроваджений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 (із змінами та доповненнями).

Суддя Р.В. Кисіль