Справа № 640/26099/19
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2020-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2020 року м. Київ № 640/26099/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Добрянської Я.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрполімерконструкція» (вул. Торф`яна, 28, смт. Баришівка, Баришівський р-н, 07500, )

до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мілоцького Олега Леонідовича (просп. Перемоги, 30, офіс 42, м. Київ, 03055)

про визнання протиправним та скасування постанов, зобов`язання вчинити дії-

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрполімерконструкція» (далі - позивач) з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мілоцького Олега Леонідовича (далі - відповідач), у якому просить:

- визнати протиправними дії виконавця виконавчого органу м. Києва Мілоцького Олега Леонідовича вчинені в межах виконавчого провадження №60880256 щодо винесення 13.12.2019р. постанов про стягнення основної винагороди та стягнення витрат на проведення виконавчих дій;

- визнати протиправними та скасувати постанови приватного виконавця виконавчого органу м. Києва Мілоцького Олега Леонідовича про стягнення основної винагороди та стягнення витрат на проведення виконавчих дій від 13.12.2019р. в межах виконавчого провадження №60880256, винесені у зв`язку з стягненням витрат на правову допомогу;

- визнати протиправними та скасувати постанови приватного виконавця виконавчого органу м. Києва Мілоцького Олега Леонідовича про стягнення основної винагороди та стягнення витрат на проведення виконавчих дій від 13.12.2019р. в межах виконавчого провадження №60879324, винесені у зв`язку з стягненням основного боргу, пені, інфляційних витрат, річних, судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем винесені постанови від 13.12.2019 року в рамках виконавчого провадження №60880256 та №60879324 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки фактичного виконання рішення суду в примусовому порядку не відбулось, тому що рішення Господарського суду Київської області від 01.08.2019р. та додаткове рішення від 22.08.2019р. виконуються позивачем в добровільному порядку, шляхом перерахування коштів на рахунок ТОВ «Норд Енерджі», що свідчить про відсутність правових підстав для визначення суми основної винагороди та стягнення витрат по виконавчому провадженню відповідачем. Також позивач зазначає, що 13.12.2019р. відповідачем було винесено постанову про арешт коштів боржника, що стало відомо позивачу від представників банку, які заблокували йому рахунки, у зв`язку з чим заблокували роботу підприємства, що стало перешкодою позивачу й надалі в добровільному порядку виконувати рішення суду.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на адміністративний позов.

Розглянувши адміністративний позов та додані до нього матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, зазначає наступне.

Рішенням Господарського суду Київської області від 01.08.2019 у справі №911/826/19, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2019 стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрполімерконструція» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Норд Енерджі": 2 565 229,86 грн. заборгованості за договором поставки №100/1007-2018 від 10.07.2018, у тому числі - 2 109 101,25 грн. основного боргу, 251 210,50 грн пені, 42 043,15грн. - 3 % річних; 162 874,96 грн. - інфляційних втрат.

Також, постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2019 додаткове рішення Господарського суду Київської області від 22.08.2019 року залишено без змін.

22.11.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрполімерконструція» платіжним дорученням № перерахувало на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Норд Енерджі" кошти в сумі 100 000,00грн., призначення платежу якого: плата за поліетилен згідно договору №100/1007-2018 від 10.07.2018р.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 13.12.2019 приватним виконавцем виконавчого органу м. Києва Мілоцьким Олегом Леонідовичем були винесені постанови в рамках виконавчих проваджень №60880256 та №60879324, а саме:

- постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 13.12.2019р. у зв`язку з стягненням витрат на правову допомогу у розмірі 45391,71 грн , витрати на проведення виконавчих дій складають 250,00грн. ВП №60880256;

- постанова про стягнення з боржника основної винагороди від 13.12.2019р. у зв`язку з стягненням витрат на правову допомогу у розмірі 45391,71, основна винагорода складає 4539,17 грн. ВП №60880256;

- постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 13.12.2019р. у зв`язку з стягненням основного боргу, пені, інфляційних витрат, річних, судового збору, витрати на проведення виконавчих дій складають 250,00грн. ВП №60879324;

- постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 13.12.2019р. у зв`язку з стягненням основного боргу, пені, інфляційних витрат, річних, судового збору, основна винагорода складає 254 438,69 грн. ВП №60879324;

Позивач вважаючи постанови від 13.12.2019р протиправними, звернувся до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону № 1404-VІІІ, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 3 Закону № 1404-VIII до виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню відповідно до цього Закону віднесено виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Статтею 18 Закону № 1404-VІІІ передбачено обов`язки і права виконавців.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону № 1404-VІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно ч. 5, 6 статті 26 Закону № 1404-VІІ, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону (частина 7 статті 26 Закону № 1404-VІІ).

Відповідно да частини 1 статі 27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 № 1403-VIII (далі - Закон №1403-VIII) фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно частини 1-3 статті 24 Закону № 1404-VІІ виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.

Відповідно до частини 3 статті 45 Закону 1404-VІІ основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Частинами 1-7 статті 31 Закону №1403-VIII передбачено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:

1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру;

2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

На виконання статті 31 Закону № 1403 постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 року № 643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі також - Порядок).

Відповідно до вимог пункту 19 Порядку, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Отже, аналізуючи вказані вище норми права, суд дійшов висновку про те, що регулювання стягнення виконавчого збору та основної винагороди приватного виконавця є однаковим, що відповідає положенням ч. 3 ст. 45 Закону України "Про виконавче провадження".

Водночас, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 11.03.2020 у справі 2540/3203/18 визнала вмотивованими висновки суду першої інстанції про те, що на момент виникнення спірних правовідносин обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору були: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

Дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року N 512/5 (далі - Інструкція).

Згідно з п. 1 розділу "Облік і звітність за сумами на рахунках органів державної виконавчої служби та приватних виконавців" Інструкції, стягнуті з боржника грошові суми підлягають зарахуванню на рахунки для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам, у тому числі в іноземній валюті, відкриті Міністерством юстиції України, міжрегіональними управліннями Міністерства юстиції України, відділами державної виконавчої служби в органах, що здійснюють казначейське обслуговування та державних банках, (в іноземній валюті - в банках), приватними виконавцями - в банках (далі - депозитний рахунок). Основна та додаткова винагороди приватного виконавця перераховуються на рахунок приватними виконавцями для зарахування винагороди.

Таким чином, аналіз вказаних норм дає підстави стверджувати, що під сумами, які стягнуті державним чи приватним виконавцем, слід розуміти кошти, які були:

- стягнуті з рахунку боржника; зараховані на рахунки відділу державної виконавчої служби або на депозитний рахунок приватного виконавця; з цих рахунків перераховані на рахунок стягувача.

Суд також зазначає, що витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця передбачені статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2)авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.

Якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.

Якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9 - 15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Якщо у разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа витрати виконавчого провадження, які здійснювалися приватним виконавцем за рахунок власних коштів, не були стягнуті, приватний виконавець за потреби виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом та цією Інструкцією.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Згідно з розділом I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2830/5 (далі - Наказ № 2830/5) до витрат виконавчого провадження належать, зокрема, витрати на виготовлення документів виконавчого провадження (папір; копіювання, друк документів; канцтовари), пересилання документів виконавчого провадження (конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку), плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України "Про виконавче провадження" плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

Відповідно до розділу II Положення №2830/5 розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 1, 3, 6, 7, 10 розділу I, визначаються відповідно до вартості товарів і послуг, зазначеної у відповідних договорах.

Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 2, 4 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються згідно з тарифами Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта".

Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пункті 9 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до встановленого Міністерством юстиції України розміру оплати.

Отже, відповідачем при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження одночасно винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, в якій міститься розрахунок розміру мінімальних витрат відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що постанови від 13.12.2019 року про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 250,00грн. за ВП №60880256 та у розмірі 250,00 грн. за ВП №60879324 винесені приватним виконавцем правомірно, жодних доказів порушення порядку відкриття виконавчого провадження №60880256 та №60879324 чи не дійсності виконавчого документа, на підставі якого було відкрито виконавче провадження, позивачем до суду не надано, тому суд вважає, що приватним виконавцем прийняті названі постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та з дотриманням норм чинного законодавства.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування постанови від 13.12.2019 року про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 4539,17 грн. за ВП №60880256 та постанови від 13.12.2019р. про стягнення з боржника основної винагорода у розмірі 254 438,69 грн. за ВП №60879324 суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не надав суду достатніх та переконливих доказів того, що судовий наказ №911/826/19 виконаний ним до того, як 13.12.2019 року відповідачем було відкрито виконавче провадження з його примусового виконання та винесені постанови від 13.12.2019р. З наданої копії платіжного доручення від 22.11.2019 року № вбачається, що у призначенні платежу не міститься посилання на судовий наказ №911/826/19, а міститься на посилання: «плата за поліетилен згідно договору №100/1007-2018 від 10.07.2018р.», що не свідчить про фактичне виконання рішеннь Господарського суду Київської області від 01.08.2019 року та від 22.08.2019 року у справі №911/826/19.

Крім того, суд зазначає, що посилання позивача щодо домовленості позивача з керівником ТОВ «Норд Енерджі» шляхом узгодження графіку погашення заборгованості на протязі 2-х місяців, без примусового виконання рішення суду через виконавчий орган нічим не підтверджено та у матеріалах справи не міститься, протилежного позивачем суду не надано.

Оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у зв`язку із відмовою у задоволенні позову не підлягають відшкодуванню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72, 73, 77, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрполімерконструкція» - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 КАС України

Суддя Я.І. Добрянська