Справа № 440/101/20
Суддя: Н.І. Слободянюк
Дата ухвалення: 2020-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/101/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Слободянюк Н.І.,

за участю:

секретаря судового засідання - Дубінчина О.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідачів - Сиромятнікова В.В.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання протиправними та скасування наказу та рішення, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О И В:

ОСОБА_1 /далі - позивач, ОСОБА_1 / звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Полтавській області /далі - відповідач-1/ та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області /далі - відповідач-2/ про:

- визнання протиправним та скасування наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області №715о/с від 20 листопада 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання, затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України;

- поновлення ОСОБА_1 на посаді міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання, затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області з 21 листопада 2019 року;

- зобов`язання Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області здійснити перерахунок, нарахування та виплату ОСОБА_1 заробітної плати з 07 листопада 2015 року по день поновлення відповідно до середньої заробітної плати по Полтавській області;

- визнання протиправним рішення Головного управління Національної поліції в Полтавській області про неможливість прийняття ОСОБА_1 на службу до Головного управління Національної поліції в Полтавській області шляхом видання наказу про призначення за його згодою відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" у зв`язку із закінченням трьохмісячного терміну з дня опублікування Закону України "Про Національну поліцію";

- зобов`язання Головного управління Національної поліції в Полтавській області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" /а.с. 1-10/.

Позов обґрунтований тим, що з 28 жовтня 2004 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та наказом УМВС України в Полтавській області №625о/с від 06 листопада 2015 року звільнений із займаної ним посади міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання, затриманих і взятих під варту осіб в Кременчуцькому міському відділі УМВС України в Полтавській області за підпунктом "з" пункту 63 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР № 114 від 29 липня 1991 року, та пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію". На виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2018 року у справі №816/42/16 позивача поновлено на посаді з 06 листопада 2015 року та 24 січня 2017 року на нараді ГУНП в Полтавській області розглянуто питання про розгляд кандидатури позивача для прийняття на службу та прийнято рішення про неможливість прийняти ОСОБА_1 на службу до ГУПН в Полтавській області у зв`язку із закінченням трьохмісячного терміну з дня опублікування Закону України "Про Національну поліцію". В подальшому наказом УМВС України в Полтавській області №709 о/с від 06 грудня 2018 року позивача звільнено із займаної посади за пунктом 1 статті 40 КЗпП України. На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 січня 2019 року, залишеного без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2019 року у справі №816/1861/17, позивача поновлено на посаді з 07 грудня 2018 року та зобов`язано ГУ НП в Полтавській області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади в ГУ НП в Полтавській області відповідно до пункту 9 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію». Наказом №715 о/с від 20 листопада 2019 року позивача звільнено зі служби з посади міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання, затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області з 20 листопада 2019 року за пунктом 1 статті 40 КЗзП України, а також відносно нього прийнято рішення про неможливість прийняття ОСОБА_1 на службу до ГУ НП в Полтавській області відповідно до пункту 9 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із закінченням трьохмісячного терміну з дня опублікування Закону України "Про Національну поліцію". З наказом про звільнення та рішенням про неможливість прийняти на службу позивач не погоджується та вважає, що всі повноваження Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області та УМВС України в Полтавській області передано до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, у зв`язку з чим мала місце не ліквідація Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області та УМВС України в Полтавській області, а їх реорганізація. А відтак, згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 04 березня 2014 року у справі №21-8а14, від 27 травня 2014 року у справі №21-108а14 та від 28 жовтня 2014 року у справі №21-484а14, на відповідачів покладався обов`язок щодо працевлаштування позивача, однак позивачу не пропонувалися посади в ГУ НП в Полтавській області. Таким чином, наявні підстави для скасування наказу УМВС України в Полтавській області №715о/с від 20 листопада 2019 року та поновлення позивача на посаді з 21 листопада 2019 року, а також стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Приймаючи рішення про неможливість прийняти ОСОБА_1 на службу до ГУНП в Полтавській області відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" у зв`язку із закінченням трьохмісячного терміну з дня опублікування Закону України "Про Національну поліцію", ГУ НП в Полтавській області не взяло до уваги факту написання позивачем рапорту від 06 листопада 2015 року про бажання проходити службу в органах поліції, який встановлений судовими рішеннями у справах №816/42/16 та №816/1861/17. Оскільки позивач своєчасно виявив бажання продовжити службу в органах внутрішніх справ шляхом подання відповідного рапорту, то наявні також підстави для визнання протиправним та скасування рішення про неможливість прийняти ОСОБА_1 на службу до ГУ НП в Полтавській області відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" у зв`язку із закінченням трьохмісячного терміну з дня опублікування Закону України "Про Національну поліцію". З огляду на те, що з 06 листопада 2015 року позивачу не проводилася виплата заробітної плати, то слід також зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області здійснити перерахунок, нарахування та виплату позивачу такої заробітної плати.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено судове засідання та витребувано докази.

Відповідач-1 позов не визнав та у відзиві на позовну заяву /а.с. 63-67/ зазначив, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 січня 2019 року, залишеного без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2019 року у справі № 816/1861/17, наказом УМВС України в Полтавській області №710о/с від 08 січня 2019 року позивача поновлено на посаді, однак наказом №715о/с від 20 листопада 2019 року позивача звільнено з посади міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання, затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області з 20 листопада 2019 року у зв`язку зі внесенням 20 листопада 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про припинення юридичної особи: Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області. Останній ліквідовано відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №730 від 16 вересня 2015 року. Оскільки відбулося повне припинення (ліквідація) Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області, позивача правомірно звільнено відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України та поновити позивача на раніше займаній посаді неможливо. Враховуючи, що позивача звільнено за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, відсутні підстави для застосування положень статті 2401 КЗпП України та визнання позивача звільненим за пунктом 1 статті 40 КЗпП України. Наказом ГУНП в Полтавській області №1234 від 19 грудня 2019 року прийнято рішення про розгляд кандидатури ОСОБА_1 для зайняття посади в ГУНП в Полтавській області у відповідності до пункту 9 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та у зв`язку із закінченням 06 листопада 2015 року трьохмісячного строку, упродовж якого працівники міліції могли бути прийняті на службу до поліції за спрощеною процедурою, прийняття позивача на посаду в ГУНП в Полтавській області визнано неможливим.

Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач-2 не скористався.

26 лютого 2020 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив ГУНП в Полтавській області /а.с. 101-107/, в якій позивач зазначив, що постановою Кабінету Міністрів України №730 від 16 вересня 2015 року передбачено ліквідацію УМВС України в Полтавській області та створення ГУНП в Полтавській області, якому передаються всі завдання та функції ліквідованого органу. А відтак, фактично мала місце реорганізація органів внутрішніх справ. У зв`язку з цим, на УМВС України в Полтавській області покладався обов`язок працевлаштувати позивача. 06 листопада 2015 року позивачем подано рапорт, в якому він висловив своє бажання щодо проходження служби в органах поліції, проте позивачу будь-які посади не пропонувались та за результатами розгляду його кандидатури для зайняття посади в ГУНП в Полтавській області прийнято рішення про неможливість його призначення відповідно до пункту 9 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію", що в свою чергу суперечить висновкам судів у справах №816/42/16 та №816/1861/17.

У письмових поясненнях /а.с. 192/ відповідач-2 посилався на те, що з 07 листопада 2015 року усі посади в Кременчуцькому МВ УМВС України в Полтавській області було скорочено, усі особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ були звільнені, в тому числі ОСОБА_1 . У подальшому на виконання судового рішення ОСОБА_1 був поновлений на раніше займаній посаді. Разом з тим, поновлення відбулося на посаді, яка була скорочена, а сам Кремечуцький МВ УМВС України в Полтавській області з 07 листопада 2015 року перебував у стані припинення та не здійснював будь-якої діяльності, окрім ліквідаційної процедури. Відповідно і сам ОСОБА_1 після його поновлення будь-яких службових обов`язків не виконував та на робочому місці не перебував. Після поновлення ОСОБА_1 . Кременчуцький МВ УМВС України в Полтавській області не нараховував і не виплачував ОСОБА_1 грошове забезпечення.

У судовому засіданні позивач та представник відповідачів надали усні пояснення по суті спору.

Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03 січня 2019 року у справі №816/1861/17 /а.с. 24- 28/, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2019 року /а.с. 36-39/, встановлено обставини, які в силу приписів частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи, а саме:

ОСОБА_1 з 28 жовтня 2004 року проходив службу в органах внутрішніх справ на посадах міліціонера-водія, інспектора патрульної служби, міліціонера конвойного відділення, міліціонера окремого взводу конвойної служби Кременчуцького МУ, а з 29 листопада 2013 року на посаді міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області.

Наказом УМВС в Полтавській області від 06 листопада 2015 року №625 о/с згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" ОСОБА_1 звільнений із займаної посади у запас Збройних Сил за підпунктом "з" пункту 63 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 06 листопада 2015 року.

ОСОБА_1 не погодився зі звільненням та оскаржив його до суду.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року у справі № 816/42/16 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 06 листопада 2015 року №625 о/с в частині звільнення зі служби в органах внутрішніх справ за пунктом 63 "з" (через скорочення штатів) старшини міліції ОСОБА_1 , міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання, затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу; зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області розглянути питання щодо прийняття на службу в органи поліції ОСОБА_1 відповідно до пункту 9 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію"; стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 1847,13 грн; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2018 року у справі № 816/42/16, з урахуванням ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2018 року /а.с. 29-35/, постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року у справі № 816/42/16 скасовано в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 та в частині стягнення судових витрат у сумі 1612,71 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області та прийнято в цій частині нову постанову, якою позов в цій частині задоволено частково: адміністративний позов ОСОБА_1 в частині визнання протиправним та скасування наказу управління Міністерства внутрішніх справ в Полтавській області від 29 листопада 2013 року №563 о/с залишено без розгляду; в частині позовних вимог про встановлення проходження публічної служби на посаді поліцейського ізолятора тимчасового тримання №7 Головного управління Національної поліції в Полтавській області з 07 листопада 2015 року по 17 листопада 2015 року, про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 заробітну плату за фактично відпрацьований час з 07 листопада 2015 року по 17 листопада 2015 року включно та середньодобову заробітну плату за кожен день затримки з урахуванням премії до 100 відсотків, про встановлення фактичного розміру середньоденної заробітної плати поліцейського ізолятора тимчасового тримання № 7 Головного управління Національної поліції в Полтавській області з урахуванням премії до 100 відсотків провадження у справі закрито; поновлено ОСОБА_1 на посаді міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання, затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ в Полтавській області починаючи з 06 листопада 2015 року; зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ в Полтавській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу починаючи з 06 листопада 2015 року по дату поновлення на посаді; в задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено; в іншій частині постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року залишено без змін.

На підставі постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2018 року УМВС України в Полтавській області видано наказ № 706 о/с від 20 серпня 2018 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області.

21 серпня 2018 року Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області видано наказ №1350 від 21 серпня 2018 року про розгляд кандидатури ОСОБА_1 для прийняття на службу до ГУНП в Полтавській області та складено доповідну записку про неможливість прийняття ОСОБА_1 на службу до ГУНП в Полтавській області шляхом видання наказу про призначення за його згодою відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" у зв`язку із закінченням трьохмісячного терміну з дня опублікування Закону України "Про Національну поліцію".

Рекомендація щодо неможливості прийняття ОСОБА_1 на службу до ГУНП в Полтавській області шляхом видання наказу про призначення за його згодою погоджена резолюцією начальника ГУНП в Полтавській області № 1718/115/12/01-2018.

02 жовтня 2018 року УМВС України в Полтавській області направило ОСОБА_1 попередження про звільнення його з посади через 2 місяці у зв`язку з ліквідацією УМВС України в Полтавській області, яке отримано ОСОБА_1 05 жовтня 2018 року.

Наказом УМВС України в Полтавській області № 709 о/с від 06 грудня 2018 року ОСОБА_1 , міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області, звільнено за пунктом 1 статті 40 КЗпП України (у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, скорочення чисельності або штату працівників).

ОСОБА_1 не погодився зі звільненням та оскаржив наказ УМВС України в Полтавській області № 709 о/с від 06 грудня 2018 року до суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03 січня 2019 року у справі №816/1861/17, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2019 року /а.с. 24-28, 36-39/, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання протиправними та скасування рішень, наказу, поновлення на роботі, зобов`язання вчинити дії задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області № 709 о/с від 06 грудня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 , міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання, затримання і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області, за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, поновлено ОСОБА_1 на посаді міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання, затримання і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області з 07 грудня 2018 року; визнано протиправним та скасовано рішення комісії Головного управління Національної поліції в Полтавській області про неможливість прийняття ОСОБА_1 на службу до ГУНП в Полтавській області шляхом видання наказу про призначення за його згодою відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" у зв`язку із закінченням трьохмісячного терміну з дня опублікування Закону України "Про Національну поліцію", оформлене протоколом від 24 січня 2017 року; зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади у Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області відповідно до пункту 9 розділу 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію; зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу починаючи з 07 грудня 2018 року по дату поновлення на посаді; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 січня 2019 року у справі №816/1861/17 наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області №710о/с від 08 січня 2019 року "По особовому складу" /а.с. 79/ поновлено ОСОБА_1 на посаді міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу УМВС в Полтавській області з 07 грудня 2018 року.

Наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області №715о/с від 20 листопада 2019 року "По особовому складу" /а.с. 80/ звільнено за пунктом 1 статті 40 КЗпП України (у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, скорочення чисельності або штату працівників) ОСОБА_1 , міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу УМВС в Полтавській області, 20 листопада 2019 року на підставі запису №8004697 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області.

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 січня 2019 року у справі №816/1861/17 Управлінням МВС України в Полтавській області видано наказ №1234 від 19 грудня 2019 року /а.с. 81/, яким наказано розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області у відповідності до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" та доручено УКЗ та ВПЗ підготувати законодавчо обґрунтовані пропозиції щодо можливості (не можливості) вступу ГУНП в Полтавській області у трудові правовідносини з колишнім працівником УМВС України в Полтавській області ОСОБА_1 у відповідності до вимог пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію".

Відповідно до доповідної записки начальника УКЗ ГУНП в Полтавській області Єфімова О. №2147/115/12/01-2019 від 19 грудня 2019 року /а.с. 82-83/ на виконання наказу УМВС України в Полтавській області №1234 від 19 грудня 2019 року розглянуто кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади у ГУНП в Полтавській області та зроблено висновки, що: 1) прийняти ОСОБА_1 на посаду в ГУ НП в Полтавській області у відповідності до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" шляхом видання наказу про призначення за його згодою неможливо у зв`язку із закінченням трьохмісячного терміну з дня опублікування Закону України "Про Національну поліцію"; 2) відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 має право на загальних умовах прийняти участь у конкурсі на вакантні посади в підрозділах ГУНП в Полтавській області, інформація про оголошення якого оприлюднюється на офіційному веб-сайті .

Начальником ГУ НП в Полтавській області Замахіним А. 19 грудня 2019 року проставлено резолюцію /а.с. 18-зворот/ про погодження неможливості прийняття ОСОБА_1 на посаду в ГУНП в Полтавській області.

Не погодившись із винесенням Управлінням МВС України в Полтавській області наказу №715о/с від 20 листопада 2019 року про його звільнення та прийняттям ГУНП в Полтавській області рішення про неможливість його прийняття на службу до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Зі змісту оскаржуваного наказу Управління МВС України в Полтавській області №715о/с від 20 листопада 2019 року "По особовому складу" вбачається, що підставою для звільнення позивача за пунктом 1 статті 40 КЗпП України (у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, скорочення чисельності або штату працівників) стало внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису №8004697 про припинення Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області, в якому працював позивач.

Таким чином, позивача звільнено із займаної посади у зв`язку з припиненням (ліквідацією) юридичної особи (підприємства, установи, організації).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України № 322-VIII від 10 грудня 1971 року /далі - КЗпП України (у відповідній редакції)/ трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частини друга та третя цієї статті встановлюють, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Отже, звільнення працівника з підстави ліквідації підприємства, установи, організації допускається та є правомірним лише у випадку, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Як зазначено в абзаці першому пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

А в постановах від 04 березня 2014 року у справі №21-8а14, від 27 травня 2014 у справі №21-108а14 та від 28 жовтня 2014 року у справі №21-484а14 Верховний Суд України сформулював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім. У зв`язку з цим при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права, про ліквідацію яких було прийнято рішення, судам належить, крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників, з`ясовувати фактичність такої ліквідації (чи дійсно мало місце ліквідація органу чи його реорганізація пов`язана зі зміною в організації виробництва і праці, функцій цього органу, скорочення чисельності або штату працівників). При вирішенні зазначеної категорії спорів підлягає оцінці і правовий акт, що став підставою ліквідації, зокрема: припинено виконання функцій ліквідованого органу чи покладено виконання цих функцій на інший орган. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган мова йде фактично про його реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

З`ясовуючи чи, дійсно, позивача неможливо було перевести, за його згодою, на іншу роботу та чи були наявні підстави для звільнення позивача з підстави ліквідації Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області, судом встановлено наступне.

Відповідно до пунктів 1, 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" вирішено утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції за переліком згідно з додатком 1 та ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ за переліком згідно з додатком 2.

Так, згідно із додатком 1 до вказаної постанови вирішено утворити, зокрема Головне управління Національної поліції в Полтавській області, а згідно із додатком 2 вирішено ліквідувати, зокрема Кременчуцький міський відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області.

Зі змісту вказаної постанови та додатків до неї слідує, що вона не містить обґрунтування відмови держави від виконання функцій, які були покладені на територіальні органи, що ліквідуються.

Натомість, з аналізу положень Законів України "Про міліцію", "Про Національну поліцію", а також Положення про Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, затвердженого наказом МВС України №94 від 02 лютого 2004 року (у редакції наказу МВС України №466 від 29 вересня 2010 року) /а.с. 150-155/, Положення про Кременчуцький міський відділ УМВС в Полтавській області, затвердженого наказом УМВС України №15 від 13 січня 2014 року /а.с. 144-149/, та Положення про Головне управління Національної поліції в Полтавській області, затвердженого наказом Національної поліції України №33 від 06 листопада 2015 року (у редакції наказу Національної поліції України №705 від 12 липня 2019 року /а.с. 136-143/, вбачається, що на утворені територіальні органи Національної поліції, в т.ч. ГУНП в Полтавській області, покладені завдання, повноваження та функції, які були віднесені до завдань, повноважень та функцій територіальних органів міліції, що припиняються - Кременчуцького міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області.

Оскільки відповідна функція держави ліквідована не була та з ліквідацією одного державного органу одночасно було створено інший державний орган з аналогічними завданнями, повноваженнями та функціями, суд вважає, що фактично мала місце реорганізація органів внутрішніх справ шляхом їх перетворення в органи поліції. А відтак, внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про припинення Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області не звільняло Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, яке видало наказ про звільнення №715о/с від 20 листопада 2019 року, від обов`язку щодо працевлаштування позивача в новоутвореному органі поліції.

Розірвання власником або уповноваженим ним органом трудового договору з працівником відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу передбачає дотримання певних гарантій для працівника.

Так, відповідно до частин першої-третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

У пунктах 56-57 постанови від 24 липня 2019 року у справі №815/6557/16 Верховний Суд зазначив, що однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Виходячи з нормативного тлумачення частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

У ході розгляду справи відповідачами не надано доказів, які б підтверджували те, що позивачу пропонувалися будь-які посади в органі поліції та що позивач відмовився від проходження служби в поліції.

У зв`язку з цим суд доходить висновку, що Управлінням МВС України в Полтавській області не доведений факт неможливості переведення позивача, за його згодою, на іншу роботу, а відтак правомірність звільнення позивача з підстави ліквідації юридичної особи (підприємства, установи, організації).

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України "Про міліцію" №565-ХІІ від 20 грудня 1990 року /далі - Закон №565-ХІІ/, чинного до 07 листопада 2015 року, порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Згідно з підпунктом "з" пункту 63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР № 114 від 29 липня 1991 року /далі - Положення №114/, особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

07 листопада 2015 року Закон України "Про міліцію" №565-ХІІ від 20 грудня 1990 року втратив чинність та набрав чинності Закон України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VIІI /далі - Закон №580-VIІI/, який опубліковано 06 серпня 2015 року в газеті "Голос України".

За приписами пункту 10 розділу XI Закону №580-VIII працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

У постанові від 24 липня 2019 року у справі №815/6557/16 Верховний Суд сформулював висновок, що приписи норм Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" та Положення № 114 містять три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме: при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийняття на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Отже, однією із підстав звільнення особи зі служби в міліції через скорочення штатів є факт неприйняття особи на службу до поліції у тримісячний термін з дня опублікування Закону №580-VІІ, тобто станом на 06 листопада 2015 року.

Учасниками справи не заперечується та матеріалами справи підтверджується, що станом на 06 листопада 2015 року позивач не був прийнятий на службу до поліції.

За таких обставин і правового врегулювання суд доходить висновку про протиправність оскаржуваного наказу УМВС України в Полтавській області №715о/с від 20 листопада 2019 року щодо звільнення позивача із займаної посади з підстави ліквідації юридичної особи (підприємства, установи, організації).

Згідно з частиною першою статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, у випадку незаконного звільнення працівника його поновлення можливе лише на тій роботі, з якої працівника було звільнено.

З оскаржуваного наказу вбачається, що позивача звільнено з посади міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання, затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області.

Водночас відповідно до запису № 8004697 від 20 листопада 2019 року, внесеному до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Кременчуцький міський відділ УМВС України в Полтавській області припинено 20 листопада 2019 року /а.с. 87-88/.

Таким чином, на момент вирішення справи судом поновити позивача в державному органі, з якого його було звільнено, неможливо, у зв`язку з чим позовна вимога про поновлення ОСОБА_1 на посаді міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання, затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області з 21 листопада 2019 року задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 2401 КЗпП України у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладені висновки суду про протиправність наказу про звільнення позивача із займаної посади та неможливість поновлення на попередній роботі у зв`язку з припиненням Кременчуцького міського відділу УМВС України в Полтавській області, суд вважає за необхідне стягнути з УМВС України в Полтавській області, як роботодавця позивача, середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

За позицією Верховного Суду, сформульованою, зокрема, у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 806/1914/17, у разі наявності на момент звільнення особи зі служби в органах внутрішніх справ спеціального законодавства, то при вирішенні питання щодо порядку обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід керуватися нормами спеціального законодавства (в даному випадку - наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260), а не загального (постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати").

Так, виплата грошового забезпечення поліцейських регулюється постановою Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" від 11 листопада 2015 року №988 /далі - постанова № 988/.

Згідно з пунктом 2 постанови № 988 виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Згідно з пунктом 9 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за №669/28799 /далі - наказ № 260/, при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Відповідно до пункту 6 розділу ІІІ Порядку №260 поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

За відсутності законодавчого визначення поняття "вимушений прогул" суд зазначає, що під вимушеним прогулом необхідно розуміти проміжок часу, протягом якого працівник був позбавлений можливості виконувати роботу за посадою внаслідок припинення публічної служби за спірним рішенням суб`єкта владних повноважень, тобто час з наступного (включно) за звільненням дня до дня постановлення судового рішення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 09 грудня 2015 року у справі №6-2123цс15 та Верховний Суд у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 816/979/17.

Оскільки днем звільнення позивача є 20 листопада 2019 року та першим днем вимушеного прогулу є 21 листопада 2019 року, а справа вирішена по суті 26 травня 2020 року, то час вимушеного прогулу позивача є період з 21 листопада 2019 року по 26 травня 2020 року (включаючи перший та останній день цього проміжку), який становить 188 календарних днів (10 календарних днів листопада 2019 року, 31 календарний день грудня 2019 року, 31 календарний день січня 2020 року, 29 календарних днів лютого 2020 року, 31 календарний день березня 2020 року, 30 календарних днів квітня 2020 року, 26 календарних днів травня 2020 року).

Враховуючи те, що грошове забезпечення не було обчислено та нараховано позивачу /а.с. 192/ та обчислення грошового забезпечення належить до повноважень відповідного державного органу, то у такому випадку належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання УМВС України в Полтавській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 листопада 2019 року по 26 травня 2020 року.

У зв`язку з цим, суд, керуючись частиною другою статті 9 КАС України, вважає за необхідне зобов`язати УМВС України в Полтавській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 листопада 2019 року по 26 травня 2020 року.

Оскільки позивачем не наведено нормативного обґрунтування обов`язку Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області здійснити перерахунок, нарахування та виплату ОСОБА_1 заробітної плати з 07 листопада 2015 року по день поновлення, виходячи із показника середньої заробітної плати по Полтавській області, суд не знаходить підстав для задоволення відповідної позовної вимоги відповідно до частини першої статті 77 КАС України.

Крім того, судом встановлено, що постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2018 року у справі № 816/42/16 зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, починаючи з 06 листопада 2015 року по дату поновлення на посаді.

На виконання цього судового рішення УМВС України в Полтавській області видано наказ № 706 о/с від 20 серпня 2018 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді міліціонера відділення охорони ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Кременчуцького міського відділу та поновлено ОСОБА_1 на посаді з 20 серпня 2018 року.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03 січня 2019 року у справі №816/1861/17, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2019 року, зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, починаючи з 07 грудня 2018 року по дату поновлення на посаді.

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 січня 2019 року у справі №816/1861/17 наказом УМВС в Полтавській області №710о/с від 08 січня 2019 року позивач поновлений на посаді з 08 січня 2019 року.

Таким чином, при розгляді справ № 816/42/16 та № 816/1861/17 судами вже вирішувались питання виплати позивачу заробітної плати (грошового забезпечення) за періоди з 06 листопада 2015 року по 20 серпня 2018 року та з 07 грудня 2018 року по 08 січня 2019 року.

А ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі 440/1369/20 /реєстраційний номер в ЄДРСР 88499423/ відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про зобов`язання здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити заробітну плату з 07 листопада 2015 року по день останнього поновлення відповідно до середньомісячної заробітної плати за видом економічної діяльності боржника та стягнення на його користь 1 052 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої рішенням у формі наказу від 20 листопада 2019 року №715 о/с .

Вирішуючи позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про неможливість прийняття ОСОБА_1 на службу до Головного управління Національної поліції в Полтавській області шляхом видання наказу про призначення за його згодою відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" у зв`язку із закінченням трьохмісячного терміну з дня опублікування Закону України "Про Національну поліцію" та зобов`язання Головного управління Національної поліції в Полтавській області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 9 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIII працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Як слідує з аналізу цієї норми, якщо працівник міліції виявив бажання проходити службу в поліції, то керівник органу поліції може видати або наказ про призначення працівника за його згодою на запропоновану посаду, або наказ про проходження конкурсу.

Суд погоджується з доводами ГУНП в Полтавській області стосовно того, що з аналізу вищенаведених приписів розділу XI Закону №580-VIII випливає, що працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції, якщо вони виявили бажання проходити службу в поліції та відповідають вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, лише упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону. Тобто строк для прийняття наказів відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" закінчився 06 листопада 2015 року.

Однак, суд не може проігнорувати встановлений судовими рішеннями у справах № 816/42/16 та № 816/1861/17 факт волевиявлення ОСОБА_1 на продовження трудових відносин та його наміру продовжити роботу в правоохоронних органах в 2015 році.

З огляду на законні сподівання позивача бути працевлаштованим відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" ще з 2015 року та допущену ГУНП в Полтавській області бездіяльність прийняти до 06 листопада 2015 року або наказ про призначення позивача на службу до поліції за його згодою на запропоновану посаду або наказ про проходження позивачем конкурсу, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення вказаних позовних вимог.

Такий висновок суду не суперечить висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 24 березня 2020 року у справі № 816/310/17.

Варто також зазначити, що суд не може зобов`язати орган державної влади прийняти конкретне рішення (наказ конкретного змісту) щодо призначення особи на посаду поліцейського, адже прийняттю на службу до Національної поліції передує встановлена законодавством процедура, яка може бути проведена лише вищезазначеним органом державної влади. Законом України "Про Національну поліцію" (зокрема, статтею 48 та розділом XI "Прикінцеві та перехідні положення") передбачено певну процедуру прийняття на службу в органи Національної поліції, що вимагає вчинення певних дій як осіб, які приймаються на службу в поліцію, а також посадових осіб органів (закладів, установ) поліції. Адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Посилання представника відповідача-1 в судовому засіданні на ту обставину, що визнання позивача інвалідом у травні 2019 року унеможливлює подальше проходження ним служби в поліції, суд відхиляє, адже такий мотив не покладався відповідачем в основу оскаржуваного рішення.

Отже, позов підлягає задоволенню частково.

Оскільки позивач витрат по сплаті судового збору за подання цього позову не поніс, то відсутні підстави для розподілу судових витрат на підставі статті 139 КАС України.

Також відсутні підстави для допущення судового рішення до негайного виконання відповідно до пунктів 2, 3 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України, адже негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді та присудження виплати заробітної плати (стягнення конкретно визначеної суми), тоді як суд у задоволенні позовних вимог про поновлення на посаді відмовив, а стосовно заробітної плати прийняв рішення про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити заробітну плату за відповідний період.

Керуючись статтями 6-9, 72-77, 211, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (вул. Пушкіна, буд. 83, м. Полтава, Полтавська область, ідентифікаційний код 40108630) та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області (вул. Пушкіна, буд. 83, м. Полтава, Полтавська область, ідентифікаційний код 08592276) про визнання протиправними та скасування наказу та рішення, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області №715о/с від 20 листопада 2019 року.

Визнати ОСОБА_1 таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (скорочення штатів).

Визнати протиправним та скасувати рішення про неможливість прийняття ОСОБА_1 на службу до Головного управління Національної поліції в Полтавській області шляхом видання наказу про призначення за його згодою відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" у зв`язку із закінченням трьохмісячного терміну з дня опублікування Закону України "Про Національну поліцію", оформленого доповідною запискою начальника УКЗ Головного управління Національної поліції в Полтавській області Єфімова О. від 19 грудня 2019 року, затвердженою резолюцією начальника Головного управління Національної поліції в Полтавській області Замахіна А. від 19 грудня 2019 року.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області (вул. Пушкіна, буд. 83, м. Полтава, Полтавська область, ідентифікаційний код 40108630) розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади в Головному управлінні Національної поліції в Полтавській області відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" з урахуванням висновків суду.

Зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області (вул. Пушкіна, буд. 83, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ідентифікаційний код 08592276) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 листопада 2019 року по 26 травня 2020 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги у порядку, встановленому статтею 297 з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 26 травня 2020 року.

Суддя Н.І. Слободянюк