Справа № 296/1253/20
Суддя: Адамович О. Й.
Дата ухвалення: 2020-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 296/1253/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді - Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача Іваненка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції роти СПЗ УПП в Житомирській області ДПП Іваненка Олександра Валерійовича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з адміністративним позовом до інспектора патрульної поліції роти СПЗ УПП в Житомирській області ДПП Іваненка Олександра Валерійовича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просить визнати протиправними дії інспектора патрульної поліції роти СПЗ УП в Житомирській області ДПП Іваненка Олександра Валерійовича при винесенні постанови серії НК №785927 від 07 лютого 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та скасувати постанову інспектора патрульної поліції роти СПЗ УП в Житомирській області ДПП Іваненка Олександра Валерійовича при винесенні постанови серії НК №785927 від 07 лютого 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Свої вимоги мотивує тим, що 07 лютого 2020 начальником СПЗ УП в Житомирській області ДПП Іваненком Олександром Валерійовичем було винесено постанову серія НК №785927 про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 425 гривень.

Відповідно до постанови, позивач нібито о 09 годині 55 хвилин, рухаючись за кермом автомобіля у м. Житомирі по вул. Грушевського, здійснив проїзд на заборонний жовтий сигнал світлофору.

Зазначені дії інспектора позивач вважає протиправними, а постанову незаконною, винесеною з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права та такою, що підлягає скасуванню, що обґрунтовано наступним.

В позові зазначено, що 07 лютого 2020 року ОСОБА_1 рухався на транспортному засобі Fiat Stilo, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить йому, проїжджаючи перехрестя по вул. Грушевського та вул. Хлібна в районі вул. Грушевського в районі магазину «Вопак» був зупинений патрульним автомобілем Toyota Prius білого кольору. До його автомобіля підійшов співробітник патрульної поліції Іваненко О.В. та вимагав пред`явити документи, а саме водійське посвідчення, свідоцтво про реєстрацію ТЗ та поліс обов`язкової цивільної відповідальності власників наземних ТЗ, і сказав, що він, ОСОБА_1 , нібито, порушив вимогу ПДР 8.7.3, проїхавши на заборонний сигнал світлофору.

На звинувачення поліцейського ОСОБА_1 . висловив думку про розгляд справи про адміністративне правопорушення. На що інспектор Іваненко О.В. повторив вимогу пред`явити йому водійське посвідчення, свідоцтво про реєстрацію ТЗ та поліс обов`язкової цивільної відповідальності власників наземних ТЗ.

Переглянувши документи, інспектор пішов до свого службового транспорту, та через деякий час повернувся з бланком постанови, який був вже частково заповнений, та повідомив позивачу, що на нього буде складено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, не розглянувши справу по суті, як того вимагають норми статей 278-280 КУпАП.

ОСОБА_1 наполягав на об`єктивному розгляді справи, на що інспектор заперечив. Також на прохання підтвердити за допомогою фото/відео фіксації його дії (як стверджував інспектор, правопорушення), ОСОБА_1 було відмовлено, а також було відмовлено у наданні письмових пояснень. Разом з тим, позивачем було надано усні пояснення, в яких було зазначено, що враховуючи погодні умови в той час, та обстановку на дорозі, а саме те, що дорожнє покриття було частково у льоді і позивач не зміг би зупинити свій автомобіль, позивачем було прийнято рішення проїхати перехрестя на жовтий колір світлофору, задля уникнення аварійної ситуації та виконання вимог п. 8.11 ПДР.

Таким чином, після зупинки транспортного засобу, висловлення звинувачень у бік позивача, інспектор Іваненко О.В. одразу виніс постанову, не розглянувши справу по суті. Будь-якої підготовки до розгляду справи не було, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази, та взагалі не було можливості з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також інші обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи. Зазначене лише підтверджує халатне ставлення до розгляду справи. Своїми діями Іваненко О.В. грубо порушив вимоги ст.ст. 278, 279 та 280 КУпАП. Враховуючи позицію Конституційного суду №5-рп/2015 від 26 травня 2015 року, справа №1-11/2015 позивач зазначив, що інспектор не бажаючи почути його не міг об`єктивно з`ясувати обставини справи, що є грубим порушенням всебічного розгляду справи. Навіть не розглянувши справу, позбавивши його всіх гарантованих законом прав, в тому числі і щодо реалізації права на захист, одразу виніс постанову.

12.02.2020 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу було передано до провадження головуючому судді Адамовичу О.Й .

Ухвалою судді від 17.02.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою судді від 05.03.2020 відкрито провадження у справі за вказаним позовом, в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду в судове засідання.

Відповідач інспектор Іваненко О.В. надав відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . Вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначив, що 07.02.2020 року під час несення ним служби у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію» ним здійснювався контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками. Так, близько 09 год. 55 хв. в м. Житомирі на перехресті вул. Хлібна-Грушевського виявлено транспортний засіб Fiat Stilo, д.н.з НОМЕР_1 , водій якого проїхав перехрестя на забороняючий жовтий сигнал світлофора, чим порушив вимоги п. 8.7.3 ґ ПДР України. Правопорушення було зафіксовано на службовий відеореєстратор та відеозапис правопорушення додав до відзиву. Інспектор поліції зазначає, що зупинка працівниками поліції автомобіля під керуванням позивача відбулася через порушення позивачем вимог ПДР України. Підійшовши до ОСОБА_1 , він відрекомендувався, пояснив суть скоєного правопорушення та попросив надати для перевірки посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, зауважень до яких не виникло. Також пояснив позивачу, що він порушив вимоги п. 8.7.3 ґ ПДР, а саме: здійснив проїзд перехрестя на забороняючий жовтий сигнал світлофору, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно з ч. 2 ст. 122 КУпАП. Позивачу були роз`яснені вимоги ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, повідомлено, що справу буде розглянуто на місці скоєння правопорушення. 07.02.2020 року розглянувши в присутності позивача матеріали справи, інспектор поліції склав постанову НК № 785927 у справі про правопорушення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за порушення ним вимог п. 8.7.3 ґ ПДР України, ознайомив позивача зі змістом постанови та роз`яснив порядок оскарження даної постанови і строки сплати штрафу. Крім того, у своєму відзиві інспектор зазначив, що факт вчиненого правопорушення зафіксовано на відеофайлі №02420030, де чітко видно, що автомобіль позивача здійснює проїзд перехрестя на забороняючий жовтий сигнал світлофора. Також звертає увагу, що на відеофайлі №FILE44-001894, який надано позивачем, та на якому чітко видно, що керуючи транспортним засобом, позивач здійснює проїзд на забороняючий жовтий сигнал світлофора. Отже, постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена на підставі зібраних доказів та відповідає вимогам ст. 283 КУпАП. У свою чергу, відеозапис правопорушення є належним, допустимим та достатнім доказом, оскільки отриманий з дотриманням закону, містить інформацію щодо предмету доказування та дає змогу дійти висновку про наявність обставин, які входять до предмету доказування. У зв`язку з викладеним, відповідач просив залишити без змін постанову НК №785927 від 07.02.2020 року, а позовну заяву ОСОБА_1 без задоволення.

Ухвалою суду від 08.04.2020 залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Департамент патрульної поліції Національної поліції України.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з викладених у позові підстав.

Відповідач інспектор Іваненко О.В. в судовому засіданні щодо позову заперечив та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши позивача та відповідача, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 785927 від 07 лютого 2020 року, складеною начальником СПЗ УПП в Житомирській області ДПП старшим лейтенантом поліції Іваненком Олександром Валерійовичем, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.122КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

В тексті постанови зазначено обставини правопорушення, а саме, що 07.02.2020 року о 09 год. 55 хв., у м. Житомирі, на перехресті вул. Хлібна-Грушевського, водій ОСОБА_1 , проїхав на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 ґ ПДР України.

Пункт 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків. У такій формі в цьому пункті втілено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за позовом. Справа «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom) від 21 лютого 1975 року серія А, №18, сс17-18, пп.35-36.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

Відповідно до п. 8.7.3.Ґ ПДР України сигнали світлофору мають такі значення, зокрема, жовтий сигналів забороняє рух і інформує про наступну зміну сигналів.

Згідно п. 8.10 ПДР України у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

За проїзд на заборонений сигнал світлофора передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 статті 122 КУпАП.

Вирішуючи питання правомірності притягнення відповідача до адміністративної відповідальності суд виходить з того, що подія проїзду на зоборонеий сигнал світлофора було зафіксовано поліцейським, в т.ч. на відеореєстратор в його автомобілі, а також на відеореєстратор в автомобілі позивача.

Також, вирішуючи спір суд виходить з того, що позивачем визнається обставина проїзду на заборонений сигнал світлофора, однак вказує , що ним виконувалися вимоги п. 8.11. ПДР України - вимушений рух на жовтий сигнал світлофора.

З наданого відповідачем відеозапису, який зроблено за допомогою відеореєстратора, що знаходиться в його автомобілі, вбачається, що 07.02.2020 автомобіль Fiat Stilo, під керуванням ОСОБА_1 , рухався по вул. М. Грушевського та завершив проїзд перехрестя по вул. Грушевського та вул. Хлібна на увімкнений жовтий сигнал світлофора.

З наданого позивачем відеозапису, який зроблено за допомогою відеореєстратора, що знаходиться в його автомобілі вбачається, що 07.02.2020 у вищезазначений час автомобіль Fiat Stilo, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , рухався по вул. М.Грушевського та здійснив проїзд перехрестя по вул. Грушевського та вул. Хлібна на заборонений жовтий сигнал світлофора. Також з даного відеозапису вбачається, що рухаючись по вул. М.Грушевського позивач міг зазделегідь бачити мигаючись зелений сигнал світлофора, який на момент знаходження автомобіля позивача перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія) переключився на заборонений жовтий сигнал світлофора.

Згідно п. 8.10. ПДР України у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Згідно п. 8.11. ПДР України водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

З відеозапису зробленого з натільної камери поліцейського вбачається, що після зупинки транспортного засобу, поліцейський підійшовши до водія, представився, пояснив причину запинки, а саме: порушення правил переїзду перехрестя на заборонений сигнал світлофора. В подальшому, поліцейським було роз`яснено вимоги ст.63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, та повідомлено про розгляд справи про адміністртивне правопорушення. Відповідач запропонував переглянути відеозапис з відеореєстратора в автомобілі поліцейського в підтвердження факту правопорушення, однак позивач відмовився це зробити. В подальшому поліцейським було запропоновану позивачу переглянути відеозапис з його відеореєстратора, на що позивач погодився та добровільно надав відеозапис, з якого вбачалося рух автомобіля на заборонений жовтий сигнал світлофора. В свою чергу, під час спілкування з поліцейським ОСОБА_1 пояснив, що він проїхав перехрестя на жовтий сигнал світлофору задля уникнення аварійної ситуації на дорозі та задля не здійснення ДТП. Поліцейським було роз`яснено ч. 1 ст. 122 КУпАП за якою було складено постанову та оголошено її зміст ОСОБА_1 . Як вбачається, постанова була винесена відповідачем після дослідження доказів та заслуховування пояснень позивача щодо обставин події. Інспектором поліції також роз`яснено порядок оскарження постанови до суду.

Суд вважає, що відповідачем були враховані всі обставини справи. З відеозапису наданого позивачем вбачається, що він не відреагував на мигаючий зелений сигнал світлофора та на заборонений жовтий сигнал світлофора, та продовжив рух.

Позивач вказує, що змушений був так діяти, оскільки на дворі була ожеледиця та не міг зупинити автомобіль задля уникнення аварійної ситуації. Однак, будь-яких доказів таких обставин не надав, а з відеозапису не вбачається, що дорога була вкрита кригою і загалом дорожня обстановка вимагала застосування положень п. 8.11. ПДР України.

Отже, твердження позивача, що відповідач позбавив його прав на пояснення, подання доказів, клопотань та можливість скористатися юридичною допомогою суд оцінює критично, оскільки з відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що позивачу були роз`ясненні права передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема право на юридичну допомогу. Однак позивач будь-яких клопотань з цього приводу не заявляв.

Слід також зазначити, що хоча позивачу і не було надано можливості надати письмові пояснення, проте, поліцейським були вислухані усні пояснення водія щодо руху на заборонений сигнал світлофору.

Щодо інших доводів позивача наведених ним в обгрунтування позову, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.

В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII.

А саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).

Також, відповідно до пункту 21.3 статті 21 Закону України від 01 липня 2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті (підрозділів Національної поліції), на їх вимогу.

Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб.

Разом з тим, як вбачається з відеозапису реєстратора закріпленим на форменому одязі патрульного, та не заперечується й позивачем, останній відмовився пред`явити посвідчення водія.

Отже, поліцейський обґрунтовано зупинив позивача та вимагав показати посвідчення водія без попереднього надання доказів правопорушення.

Щодо доводів позивача про недотримання інспектором процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема розгляд справи на місці, без складання протоколу, не забезпечення права на захист та порушення у звязку з цим ст.ст.257, 258, 268, 276, 277, 279, 280 КУпАП, то з цього приводу слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України" Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону № 580 Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству, шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до ст. 23 Закону № 580 поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Згідно п.11 ст.23 Закону № 580 до основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Поліцейський, відповідно до ч.1 ст.62 ст.3 Закону № 580 під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави. В свою чергу, інспектор є працівником Управління, тобто посадовою особою органів Національної поліції. Таким чином, інспектор має законні підстави здійснювати провадження у справі про адміністративне правопорушення та приймати рішення про застосування адміністративного стягнення за місцем його вчинення.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Статтею 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3,5-6 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, ч.1-3 ст.122, ч.1 ст.123, ст.ст.124-1-126,) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно частини 2, 4 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких відноситься до компетенції Національної поліції. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу

Відповідно до абзацу 1 пункту 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 № 1395 (далі - Інструкція № 1395): у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Абзац другий п.4 інструкції №1395 передбачає, що постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП.

Таким чином, враховуючи норми ст. 258 КУпАП та п. 4 Інструкції № 1395, а також вчинення скаржником адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 121 КУпАП, дії відповідача щодо винесення виключно постанови про притягнення до адміністративної відповідальності без складення відповідного протоколу є правомірними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

Щодо доводів позивача про неналежність розгляду справи відповідачем та винесення постанови на місці вчинення адміністративного правопорушення, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно приписів пункту 2.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП вбачається, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Проте, законом України від 14 липня 2015 року № 596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» внесено зміни до ст.258 КУпАП, зі змісту яких вбачається, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 283 КУпАП.

Таким чином, суд вважає необґрунтованими такі доводи позивача з приводу неналежного місця розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Зазначені висновки суду щодо правомірності винесення постанови без складання протоколу та розгляду справи на місці вчинення правопорушення відповідає висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зробленого в постанові від 16 серпня 2019 року у справі №524/3206/16-а.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Як вказувалося вище, поліцейський в своїй діяльності керується «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395.

Згідно з пунктом 9, 10 зазначеної Інструкції розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

В ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, відповідач правомірно розглянув справу про адміністративне правопорушення з використанням засобів відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. Як вказувалося вище, при розгляді справи та винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача відповідачем були належним чином оцінені докази, були заслухані доводи та пояснення позивача, дотримані вимоги ст. 251 та 280 КУпАП, правильно надано кваліфікацію, визначено норму, якою передбачено відповідальність за вчинення такого правопорушення та застосовано стягнення в межах санкції ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

В даному випадку суд зауважує, що заперечення позивача щодо не вчинення ним адміністративного правопорушення та безпідставність винесення постанови, спростовується вищевказаними доказами.

Ухвалюючи постанову у справі про адміністративне правопорушення від 07.02.2020 року, відповідач інспектор Іваненко О.В. діяв на підставі, в межах своїх повноважень, правомірність рішення доведена відповідачем відповідно до вимог КАС України, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови з огляду на її правомірність.

В ч.3 ст.286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , а тому рішення суб`єкта владних повноважень слід залишити без змін

Керуючись ст. 19 Конституції України,ст.ст. 33,122,251,268, 283, 288, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 3, 5, 9, 10, 72, 73, 77, 229, 241-246, 250, 286, 295, 297 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції роти СПЗ УПП в Житомирській області ДПП Іваненка Олександра Валерійовича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Корольовський районний суд м.Житомира протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Вказані вище процесуальні строки підлягають обчисленню з урахуванням положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 №540-ІХ.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: інспектор патрульної поліції роти СПЗ УПП в Житомирській області ДПП Іваненко Олександр Валерійович, адреса: 10031, м. Житомир, вул. Покровська, 96.

Відповідач: Департамент патрульної поліції Національної поліції України, адреса: 03048, м. Київ, вулиця Федора Ернеста,3.

Cуддя О. Й. Адамович

Дата складання повного рішення: 04.05.2020.