Справа № 640/7146/20
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2020-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 травня 2020 року м. Київ № 640/7146/20
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Міністерства оборони України
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :
До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Міністерства оборони України (надалі - відповідач), адреса: 03168, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт 20 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №126 від 24 вересня 2019 року;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити і виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 дружині загиблого (померлого) військовослужбовця ОСОБА_2 , смерть якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для продовження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року.

В обгрунтування позовних вимог позивач послалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок виконання обов`язків військової служби помер її чоловік ОСОБА_2 , який був інвалідом І групи.

14 вересня 2017 року позивач звернулась до військового комісаріату Житомирського об`єднаного міського військового комісаріату з заявою та відповідним пакетом документів щодо призначення їй одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) чоловіка, але у виплаті такої допомоги їй було відмовлено.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 квітня 2019 року у справі №826/7364/18 позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково, у тому числі, зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення з питання виплати їй одноразової грошової допомоги. У вказаній частині рішення суду залишено без змін та набрало чинності.

На виконання судового рішення відповідачем 24 вересня 2019 року на засіданні комісії прийнято рішення про відмову у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 .

З вказаним рішенням відповідача позивач не погоджується, оскільки право на отримання такої одноразової грошової допомоги підтверджено під час розгляду адміністративної справи №826/7364/18, що стало підставою для звернення до адміністративного суду з даною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що підполковника ОСОБА_2 виключено зі списків військової частини НОМЕР_1 з 11 грудня 1989 року, а помер він ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тобто, днем виникнення права, як зазначає представник відповідача, є 05 червня 2016 року, а тому застосуванню підлягали норми законодавства, що діяли на дату смерті ОСОБА_2 .

При цьому, посилаючись на ці норми закону, представник відповідача стверджує, що оскільки ОСОБА_2 було звільнено з військової служби у 1989 році, то станом на день смерті він втратив статус військовослужбовця, у зв`язку з чим відсутні підстав для призначення та виплати дружині померлого одноразової грошової допомоги.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 квітня 2020 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 06 серпня 1967 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 , після реєстрації шлюбу дружина змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 » на прізвище чоловіка « ОСОБА_5 », що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 .

У відповідності до копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13 листопада 1989 року підполковника ОСОБА_2 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_3 №20 від 25 листопада 1989 року та наказу Головнокомандуючого Сухопутних військ №0913 від 29 вересня 1989 року звільнено з військової служби у запас за віком, у зв`язку з чим виключено зі списків частини та всіх видів забезпечення.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, про що 06 червня 2016 року Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області складено відповідний актовий запис №1482, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 .

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії експертного висновку №157 від 13 жовтня 2016 року захворювання, що призвело до смерті, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

ІНФОРМАЦІЯ_2 дружина померлого ОСОБА_1 звернулась до Житомирського обласного військового комісаріату з заявою про призначення та виплату їй одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю чоловіка, проте, вказані документи були повернуті без розгляду.

Як вбачається з відомостей діловодства спеціалізованого суду, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 квітня 2019 року у справі 826/7364/18, яке було змінено в частині постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2019 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково, у тому числі, зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення з питання виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 - дружині загиблого (померлого) військовослужбовця ОСОБА_2 .

Суд звертає увагу, що предметом спору в адміністративній справі №826/7364/18 було саме порушення Міністерством оборони України процедури прийняття рішення за результатом розгляду заяви про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, зокрема, встановлення протиправності повернення матеріалів позивача без прийняття відповідного рішення, а тому, під час розгляду даної справи по суті, суд виходить з наявних в матеріалах справи доказів без врахування встановлених під час розгляду справи №826/7364/18 обставин щодо права позивача на отримання такої допомоги.

Так, 08 серпня 2018 року позивач повторно звернулась до Житомирського об`єднаного міського військового комісаріату з заявою, в якій просила виплатити їй одноразову грошову допомогу у зв`язку зі смертю чоловіка.

Проте, 24 вересня 2019 року комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення (на виконання судових рішень, які набрали законної сили), оформлене протоколом засідання №126 (пункт 20 протоколу) щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки на день смерті ОСОБА_2 не був військовослужбовцем.

Вважаючи протиправним вказане рішення відповідача, позивач звернулась до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (надалі Закон України від 25.03.1992 №2232-ХІІ).

Статтею 41 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ визначено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин (надалі Закон України від 20.12.1991 №2011-ХІІ).

Питання одноразової грошової допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві урегульоване нормами статті 16 цього Закону.

Так, відповідно до частини 1 статті 16 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктами 1, 2 частини 2 цієї статті Закону визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.

Наведене в сукупності дозволяє дійти висновку, що допомога виплачується не тільки у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження, а й у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби не залежно від часу звільнення з військової служби.

Визначальним є той факт, що військовослужбовець під час або у зв`язку з виконанням ним обов`язків військової служби захворів, внаслідок чого помер. Допомога у такому випадку призначається незалежно від того, чи була особа військовослужбовцем на час смерті. Факт наявності статусу військовослужбовця на час смерті має значення лише у випадку загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 28 січня 2020 року у справі № 2240/2957/18 «…Норми статті 16 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ у зв`язку з складністю їх конструкції допускають неоднозначне трактування, внаслідок чого і виник спір. Проте, на переконання суду інше тлумачення вказаної норми, ніж зазначене судом, не відображало б мети законодавця при прийнятті цього закону. Якби законодавець пов`язував право сім`ї на допомогу лише з фактом смерті (загибелі) особи, яка була військовослужбовцем на час смерті, він би обмежився запровадженням норм про наявність відповідного права у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження. Натомість, закон містить також і положення про наявність права на допомогу у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. Отже, можна зробити висновок, що в такому випадку допомога призначається незалежно від часу звільнення з військової служби…».

В даному випадку, у суду відсутні підстави для відступлення від вказаного висновку Верховного Суду, з огляду на таке.

Так, як вже зазначалось судом та вбачається з матеріалів справи на день смерті ОСОБА_2 дійсно не був військовослужбовцем, оскільки був звільнений з військової служби у 1989 році, проте його захворювання, яке призвело до смерті, було безпосередньо пов`язане із виконанням ним обов`язків військової служби.

Згідно з положеннями статті 16-1 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, у випадках, зазначених у підпунктах 1- 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Таким чином, ОСОБА_1 має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 .

Положеннями частини 9 статті 16-3 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ, в редакції яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 статті 16-4 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, визначено підстави, за якими призначення та виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, зокрема, визначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;

б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Вказані положення кореспондуються з положеннями, зазначеними у Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служб у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (надалі - Порядок № 975), а саме,

Тобто, одноразова грошова допомога за своєю правовою природою є гарантованою державою соціальною допомогою, яка виплачується зокрема членам сім`ї військовослужбовця у разі, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, в тому числі після звільнення такої особи з військової служби.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постанові від 06 лютого 2018 року у справі № 761/18099/15-а .

Враховуючи, що право на отримання одноразової грошової допомоги членами сім`ї військовослужбовця не залежить від наявності останнього на момент смерті статусу військовослужбовця, а безпосередньо пов`язане з наявністю зв`язку між смертю особи та захворюванням, отриманим під час виконанням ним обов`язків військової служби, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування пункту 20 рішення відповідача, оформленого протоколом засідання комісії №126 від 24 вересня 2019 року про відмову у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 .

В той же час, стосовно позовних вимог щодо зобов`язання Міністерства оборони України призначити і виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 дружині загиблого (померлого) військовослужбовця ОСОБА_2 , смерть якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку №975, суд виходить з наступного.

Так, у відповідності до пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тобто, днем виникнення права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у дружини померлого ОСОБА_1 є ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому, під час визначення розміру одноразової грошової допомоги, який належить до виплати, слід застосовувати ті положення законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до підпункту 1 пункту 4 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Згідно з положеннями статті 16-2 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ, в редакції, що діяла на момент виникнення права на отримання допомоги, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону.

Згідно з пунктом 5 Порядку №975, в редакції станом на 05 червня 2016 року, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату загибелі (смерті), рівними частками членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста.

Постановою Кабінету Міністрів України № 855 від 15 листопада 2017 року, тобто, більше ніж через рік після виникнення у позивача права на отримання допомоги, до абзацу 1 пункту 5 Порядку №975 внесені зміни, зокрема, викладено у наступній редакції: одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, передбачених підпунктом 1 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання вчинити дії підлягають частковому задоволенню, зокрема, в частині визначення розміру одноразової грошової допомоги, яка підлягає виплаті, зазначивши вірним її розмір, як 500-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб, оскільки саме такий розмір був визначений законодавцем на день виникнення у позивача права на отримання цієї допомоги.

Стосовно посилання відповідача щодо пропуску позивачем строку для звернення з заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, а саме більше ніж через 3 роки після смерті чоловіка, суд вважає за необхідне зазначити, що матеріалами справи підтверджується той факт, що рішення комісії №126 від 24 вересня 2019 року було прийнято саме на виконання судових рішень у справі №826/7364/18, зазначення про надходження ще однієї заяви позивача від 08 серпня 2018 року, не може свідчити про пропуск останньою трирічного строку для звернення, у зв`язку з чим, суд відхиляє такі доводи відповідача.

Більш того, суд також звертає увагу, що Житомирським обласним військовим комісаріатом на виконання вимог ухвали суду надані належним чином засвідчені копії документів, які були направлені на адресу відповідача, та на підставі яких у тому числі було прийнято оскаржуване рішення. Серед вказаних документів, також наявна копія витягу з наказу про виключення ОСОБА_2 зі списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням за віком.

Порядком №975 не передбачено надання виключно витягу з наказу про виключення зі списків особового складу військової частини у зв`язку з загибеллю (смертю), оскільки станом на момент виключення зі списків (1989 рік) ОСОБА_2 був живий та помер у 2016 році, позивач була позбавлена можливості надати відповідачу такий витяг з наказу, а тому посилання відповідача щодо ненадання таких документів є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Інші доводи учасників справи не спростовують висновків суду у даній адміністративній справі.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, але з зазначенням іншого розміру одноразової грошової допомоги, яка підлягає виплаті позивача, а саме, зазначивши вірним її розмір, як 500-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб.

Зважаючи на те, що позивач звільнена від сплати судового збору, а матеріали справи не містять доказів понесення відповідачем судових витрат, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для компенсації судових витрат.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом засідання №126 від 24 вересня 2019 року в частині відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (пункт 20 протоколу засідання).

3. Зобов`язати Міністерство оборони України (03168, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6, ) призначити і виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) дружині померлого ОСОБА_2 , смерть якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для продовження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року.

4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

5. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова