Справа № 200/13749/19-а
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2020-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2020 р. Справа№200/13749/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Дмитрієва В.С., при секретарі судового засідання Запарі С.В.,

за участю:

представника позивача - Донцової Є.О.,

представника відповідача - Шмакова Р.С.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за позовом Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" до Управління забезпечення примусового виконання рішень Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" та Публічне акціонерне товариство "ВіЕйБі Банк" про визнання неправомірним розпорядження щодо розподілу грошових коштів, отриманих від реалізації заставного транспортного засобу, -

В С Т А Н О В И В:

27 листопада 2019 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов позов Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання неправомірним розпорядження №54849253 від 26 січня 2018 року винесене заступником начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Шмаковим Р.С. щодо розподілу грошових коштів, отриманих від реалізації заставного транспортного засобу.

В обґрунтування позову зазначено, що у 2008 році між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «Донгорбанк», правонаступником якого є АТ "Перший український міжнародний банк", був укладений кредитний договір, в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором, між ОСОБА_2 та Банком був укладений договір застави транспортного засобу, на теперішній час зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором не виконано. Позивач вказав, що заставний транспортний засіб був проданий за іншим виконавчим провадженням, при цьому державний виконавець не повідомив заставодержателя - АТ «ПУМБ» про реалізацію заставного транспортного засобу та не перерахував на його користь грошові кошти, отримані від реалізації заставного транспортного засобу, чим порушив права заставодержателя.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надав відзив на адміністративний позов в якому вказав, що транспортний засіб SUBARU IMPREZA реєстраційний номер НОМЕР_1 був реалізований в процесі виконання зведеного виконавчого провадження, як рухоме майно боржника ОСОБА_2 . Оскільки на момент розподілу грошових коштів відкритих виконавчих проваджень стосовно стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «ПУМБ» грошових коштів або звернення стягнення на заставне майно не виявлено, тому при розподілі грошових коштів, отриманих від реалізації транспортного засобу, інтереси позивача не враховані. Відповідач вважає, що відсутність відомостей про обтяження рухомого майна відносно боржника ОСОБА_2 на користь позивача, слугувало те, що приватним нотаріусом не вірно були внесені данні у Державний реєстр обтяжень рухомого майна щодо боржника за договором застави транспортного засобу, оскільки поняття боржник це, зокрема майновий поручитель за таким зобов`язанням. Відповідач вказав, що договір застави, який доданий до позову, укладений між ЗАТ «Донгорбанк» та ОСОБА_2 , проте у витязі з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, боржником зазначено ОСОБА_1 . Відповідач вважає, що відсутні порушення в діях держаного виконавця та у задоволенні позову просив відмовити.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 2 грудня 2019 року позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче провадження на 23 січня 2020 року.

Ухвалою суду від 23 січня 2020 року вирішено допустити заміну відповідача: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області та відкласти підготовче засідання до 20 лютого 2020 року.

Ухвалою суду від 20 лютого 2020 року вирішено допустити заміну відповідача у справі №200/13749/19-а - Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області його правонаступником - управління забезпечення примусового виконання рішень Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Ухвалою суду від 20 лютого 2020 року вирішено залучити в адміністративній справі №200/13749/19-а, третьою особою: Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" та Публічне акціонерне товариство "ВіЕйБі Банк", продовжити строк підготовчого провадження на тридцять днів та відкласти підготовче засідання на 19 березня 2020 року.

Ухвалою суду від 19 березня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21 квітня 2020 року.

Ухвалою суду від 21 квітня 2020 року відкладено судове засідання на 21 травня 2020 року за клопотанням представника позивача.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов та надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Представник відповідача заперечував проти позову та надав пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Третя особа, ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явилася, 13 березня 2020 року, засобами електронного зв`язку, надала заяву у якій позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. ОСОБА_1 вважає, що кошти від продажу заставного майна, з вини державного виконавця, розподілені на погашення іншого кредиту, де не був заставним майном транспортний засіб SUBARU IMPREZA. Справу просила розглянути без її участі.

21 травня 2020 року представник АТКБ "ПриватБанк", засобами електронного зв`язку, надав клопотання про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечив.

Інші учасники справи пояснення щодо позову або відзиву не надали, докази належного повідомлення наявні в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

25 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «Донгорбанк», правонаступником якого є АТКБ «Перший український міжнародний банк» (далі - Банк, АТ «ПУМБ»), був укладений кредитний договір №АВ-59 на купівлю автомобіля у сумі 70000 грн. В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 , позичальника за вказаним кредитним договором, між Банком (заставодержателем) та ОСОБА_2 (заставодавцем) був укладений Договір застави транспортного засобу №АВ-59 від 25 квітня 2008 року, згідно якого було передано в заставу транспортний засіб SUBARU IMPREZA, 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

На підставі вказаного вище договору застави, 25 квітня 2008 року приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецької області Дубровським В.М. накладена заборона відчуження ТЗ SUBARU IMPREZA , 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 до припинення чи розірвання договору та внесені відомості до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Так, згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна: обтяжувачем є ЗАТ «Донгорбанк», божник - ОСОБА_1 , заборонено відчужувати - ТЗ SUBARU IMPREZA, 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником майна є заставодавець -

ОСОБА_2 зобов`язання за кредитним договором не виконала, тому ПАТ «ПУМБ» звернувся до суду щодо стягнення заборгованості в судовому порядку. За результатами розгляду судової справи №219/2084/2014-ц, на підставі виконавчого листа від 23 січня 2017 року, державним виконавцем Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» боргу в сумі 131013,84 грн.

Звернувшись до відділу виконавчої служби Капітоненко О.В. стало відомо, що заставний транспортний засіб був проданий за іншим виконавчим провадженням та зобов`язання перед ПАТ «ПУМБ» не погашені, про що божниця повідомила Банк.

Позивач звернувся до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області із заявою про повернення заставодержателю АТ «ПУМБ» грошових коштів, отриманих від реалізації заставного транспортного засобу.

Листом від 1 листопада 2019 року №2-19-213 відповідач повідомив, що транспортний засіб SUBARU IMPREZA, реєстраційний номер НОМЕР_1 реалізований в процесі зведеного виконавчого провадження, як рухоме майно боржника ОСОБА_2 та при розподілі отриманих грошових коштів інтереси АТ «ПУМБ» не враховані, оскільки в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за ОСОБА_2 на користь АТ «ПУМБ» не виявлено. До того ж зазначено, що у зв`язку із перерахуванням на користь ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «ВіЕйБі Банк» грошових коштів, державним виконавцем 22 жовтня 2019 року направлено до вказаних банківських установ вимоги щодо повернення зарахованих коштів для вчинення дій передбачених законодавством (а.с. 19 зворотній бік).

Так, у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області знаходились на виконанні виконавчі листи №2-2740-2010, що виданий Артемівським міськрайонним судом 29 березня 2010 року про стягнення з ОСОБА_2 боргу на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» коштів в розмірі 11639,96 грн. та виконавчий лист №2/219/132/13, що виданий Артемівським міськрайонним судом 16 серпня 2013 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 82626,95 грн. та судових витрат у сумі 3219 грн.

Постановою державного виконавця від 5 жовтня 2017 року виконавчі провадження об`єднані у зведене виконавче провадження (ВП №52697150).

В рамках зведеного виконавчого провадження ВП №52697150 був реалізований транспортний засіб ОСОБА_2 , модель: Impreza, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Так, згідно протоколу №311816 проведення електронних торгів (лот №258637) від 17 січня 2018 року, транспортний засіб: легковий седан, марка SUBARU , модель: Impreza, об`єм двигуна: 1994 куб.см., рік випуску: 2002, колір: чорний, номер кузову: НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був залоговим майном згідно договору застави транспортних засобів № АВ-59 від 25 квітня 2008 pоку, був проданий за 118758 грн. (сума яку необхідно перерахувати на рахунок продавця - 112820,10 грн.)

Розпорядженням заступника начальника відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Донецькій області №54849253 від 26 січня 2018 року грошові кошти від реалізації транспортного засобу розподілені на користь ПАТ КБ «Приватбанк» перераховано 85545,95 грн. (платіжне доручення №64 від 29 січня 2018 року на погашення заборгованості боржника ОСОБА_2 ) та на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» перераховано 11632,96 грн. (платіжне доручення №65 від 29 січня 2018 року на погашення заборгованості боржника ОСОБА_2 ).

Вважаючи неправомірним розпорядження про розподіл грошових коштів, отриманих від реалізації заставного майна, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про заставу» (в редакції чинній на момент укладання договору застави) застава - це спосіб забезпечення зобов`язань. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає в силу договору, закону або рішення суду.

Згідно статті 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Якщо предмет застави відповідно до закону чи договору повинен знаходитись у заставодержателя, право застави виникає в момент передачі йому предмета застави. Якщо таку передачу було здійснено до укладення договору, - то з моменту його укладення.

Частиною 5 статті 18 Закону України «Про заставу» визначено, що якщо предметом застави є рухоме майно, заставодержатель зареєстрованої застави має переважне право на задоволення вимог із заставленого майна перед заставодержателями незареєстрованих застав та заставодержателями застав, які зареєстровані пізніше. Переважне право заставодержателів одного і того ж майна, що зареєстровані в один і той же день, визначається моментом реєстрації застави. Переважне право у задоволенні вимог із заставленого рухомого майна визначається на підставі моменту реєстрації застави та моменту реєстрації змін щодо предмета застави в частині цих змін.

Згідно статті 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

В той же час, частиною першою статті 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Зокрема, частиною першою та другою статті 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог.

Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

При цьому, поняття пріоритету та вищого пріоритету розтлумачено в статті 1 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», а саме: пріоритет - переважне право обтяжувача відносно права іншої особи на те ж саме рухоме майно; вищий пріоритет - переважний пріоритет одного обтяжувача відносно пріоритету іншого обтяжувача на отримання задоволення своїх прав чи вимог щодо одного й того ж рухомого майна.

До того ж частиною 1 статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо, зокрема право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі.

За рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються відрахування, передбачені пунктами 1 і 2 частини першої статті 45 цього Закону, після чого кошти перераховуються заставодержателю та стягується виконавчий збір. Якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом (ч.ч. 3, 5 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження»)

Так, між 25 квітня 2008 року між ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_2 був укладений нотаріально посвідчений договір застави транспортного засобу, за реєстраційним №2771, який діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором і Позичальником ( ОСОБА_1 ) за основним зобов`язанням, забезпеченням якого він є.

Згідно п.1.2. вказаного договору, предмет застави забезпечує виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором №АВ-59 від 25 квітня 2008 року.

При цьому, рішення щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості були прийняті Артемівським міськрайонним судом 29 березня 2010 року (справа №2-2740-2010) та 11 червня 2013 року (справа №0503/8916/2012).

Таким чином, оскільки право застави у позивача виникло раніше, ніж прийняті судові рішення щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості на користь АТКБ "ПриватБанк" та ПАТ "ВіЕйБі Банк", які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника не може бути звернено.

При цьому, оскільки зобов`язання ОСОБА_1 перед Банком не виконані, при реалізації заставного майна ТЗ SUBARU, модель: Impreza, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в першу чергу задовольняються вимоги заставодержателя (позивача), а залишок коштів використовують для задоволення інших стягувачів.

Проте спірне розпорядження щодо розподілу грошових коштів не відповідає вимогам чинного законодавства, порушує право АТ «ПУМБ» як заставодержателя, тому є протиправним.

Стосовно тверджень відповідача щодо неналежної реєстрації приватним виконавцем обтяження за договором застави транспортного засобу суд зазначає, що положеннями статті 2 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що боржник це особа, яка має виконати на користь обтяжувала забезпечене обтяженням зобов`язання, або майновий поручитель за таким зобов`язанням. Тобто, боржником може бути як особа за зобов`язанням так і майновий поручитель, проте, в першу чергу, боржник це особа яка має виконати зобов`язання, та в даному випадку саме ОСОБА_1 зобов`язана повернути кредит в сумі 70000 грн.

Стосовно тверджень відповідача щодо не виявлення у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відносно боржника ОСОБА_2 обтяжень на користь АТ «ПУМБ» суд зазначає наступне.

Так, відповідачем до матеріалів справи долучено, витяги з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 21 липня 2017 року (параметри запиту: тип обтяження: усі типи, тип особи: фізична, ОСОБА_2 , НОМЕР_4 ) та від 8 листопада 2017 року (параметри запиту: тип обтяження: усі типи, тип особи: фізична, НОМЕР_4 ) у яких не міститься інформація щодо обтяження застави рухомого майна, транспортного засобу SUBARU IMFREZA на користь АТ «ПУМБ».

Відповідно до частини 5 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

При цьому, положеннями статті 45 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що пошук у Державному реєстрі може здійснюватися за реєстраційним номером запису та/або за найменуванням боржника, ідентифікаційним кодом боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України, за індивідуальним ідентифікаційним номером боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів. Держатель Державного реєстру зобов`язаний на запит бюро кредитних історій надавати витяги з Державного реєстру в електронному вигляді (у форматі бази даних), у разі наявності письмової згоди юридичних, фізичних осіб - власників рухомого майна.

Відповідно до пункту 6 розділу IX "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" Кабінет Міністрів України постановою від 5 липня 2004 року № 830 затвердив Порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна (далі - Порядок).

Так, згідно пункту 32 Порядку посадові особи органів державної влади чи інші визначені законом особи (далі - користувачі) отримують витяги у зв`язку із здійсненням ними повноважень, визначених законом, шляхом безпосереднього доступу до Реєстру.

Пунктом 31 Порядку встановлено, що надання витягу в електронній формі забезпечується за допомогою програмних засобів ведення Реєстру шляхом здійснення особою пошуку відомостей про зареєстровані обтяження, завантаження та перегляду витягу в електронній формі для його подальшого використання, у тому числі друку.

Формування витягу в електронній формі здійснюється автоматично програмними засобами ведення Реєстру з урахуванням зазначених особою ідентифікаторів, визначених у пункті 29 цього Порядку.

Так, пунктом 29 цього Порядку встановлено, що витяг у паперовій формі надається будь-яким нотаріусом або його помічником, які відповідно до законодавства отримали ідентифікатор доступу до Реєстру, на підставі поданої фізичною чи юридичною особою заяви.

У заяві зазначається один з таких ідентифікаторів: реєстраційний номер запису; реєстраційні дані предмета обтяження; відомості про боржника: для фізичної особи - прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки платника податків; для юридичної особи - найменування, ідентифікаційний код згідно з ЄДРПОУ.

З аналізу зазначеного вище, вбачається, що державний виконавець самостійно отримує відомостей про зареєстровані обтяження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна з урахуванням ідентифікаторів, якими можуть бути як відомості про боржника так і реєстраційні дані предмета обтяження.

Таким чином, оскільки при здійсненні запиту органу державної влади параметри запиту були введенні щодо боржника ОСОБА_2 та не було здійснено пошук за предметом обтяження (транспортного засобу SUBARU IMFREZA, державний номерний знак НОМЕР_1 ), у наданих витягах відсутня інформації щодо обтяження застави рухомого майна транспортного засобу SUBARU IMFREZA, на користь АТ «ПУМБ».

На підставі викладеного вище, зважаючи на першочерговість задоволення вимог заставодержателя, ураховуючи, підтвердження права АТ «ПУМБ» на заставлене майно, суд приходить висновку, що розпорядження щодо реалізації заставного транспортного засобу є неправомірним та таким, що порушує права позивача.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно платіжного доручення №3 від 11 грудня 2019 року позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у сумі 1 921 грн. 00 коп., відтак судовий збір підлягає стягнення на користь АТ «ПУМБ» за рахунок бюджетних асигнувань відповідповідача.

Керуючись ст. ст. 139, 244-250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И РІ Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати неправомірним розпорядження №54849253 від 26 січня 2018 року, винесене заступником начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Шмаковим Р.С. щодо розподілу грошових коштів, отриманих від реалізації заставного транспортного засобу.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (місцезнаходження: Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Машинобудівників, б. 32; ) на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (місце знаходження: м. Київ, вул. Андріївська, б, 4, ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1921 грн.

Вступна та резолютивна частина рішення проголошені у судовому засіданні 21 травня 2020 року у присутності представників сторін, повний текст рішення складено 26 травня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пункту 3 розділу VІ «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України строки визначені статтею 295, а також інші процесуальні строки продовжуються на строк дії карантину.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.С. Дмитрієв