Справа № 440/2202/20
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2020-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

22 травня 2020 рокум. ПолтаваСправа № 440/2202/20

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Алєксєєва Н.Ю., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання протиправним та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

29 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання протиправним та скасування постанови від 25.01.2019 про арешт коштів боржника ВП №56682733 та виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників..

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту - КАС України), встановлено позивачеві усунути недоліки протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Даною ухвалою визначено, що недоліки необхідно усунути шляхом подання до Полтавського окружного адміністративного суду клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням підстав для поновлення строку, обґрунтуванням поважності причин пропуску такого строку

Із наявного в матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що копію ухвали суду позивач отримав 13 травня 2020 року.

22 травня 2020 року від позивача до суду надійшла заява, в якій позивач зазначив, що про порушення своїх прав він дізнався в той час як його та всіх інших охоронців Управління поліції охорони в Полтавській області перевели отримувати зарплату із «Приватбанку» до Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» 13.02.2020 року, та письмово звернувся до відділу Шевченківського відділу державної виконавчої служби Північно Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції м.Суми з клопотанням про зняття арешту накладеного постановою від 25.01.2019 року про арешт коштів. Однак, начальник відділу Шевченківського ВДВС у скасуванні постанови від 25.01.2019 року про арешт грошових коштів, винесеної головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби Північно Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції м.Суми Вертилецькою Л.А. відмовив листом від 21 квітня 2020 року за № 45976 та роз`яснив право звернутися до суду. А тому на думку позивача, оскільки він письмово звернувся до начальника відділу Шевченківського ВДВС про скасування постанови від 25.01.2019 року про арешт грошових коштів, то пропустив строк звернення до суду з поважних причин.

Розглянувши вказану заяву, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч.2 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені приписами статті 287 КАС України, відповідно до якої учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною 2 статті 287 КАС України визначено, що позовну заяву може бути подано до суду: 1) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; 2) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Така норма процесуального закону є спеціальною щодо статті 122 КАС України.

Отже, законодавством регламентовано спеціальний десятиденний строк оскарження до суду рішення, дій чи бездіяльності органу ДВС (його посадової особи), який обчислюється з дня, коли особа дізналася про порушення своїх прав, свобод чи інтересів або повинна була дізнатися про таке порушення.

При цьому, при оскарженні рішень державного виконавця у судовому порядку особою - стороною виконавчого провадження, остання має керуватися саме відповідною нормою КАС України.

Аналогічний правовий висновок наведений у постановах Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 826/6149/17, від 02.08.2018 у справі № 807/851/17, від 03.10.2018 у справі № 826/14749/17, від 25.10.2018 у справі № 813/3950/17.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010 року, заява № 45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 року, заява № 23436/03).

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Таким чином, для вирішення питання про правильність застосування судом строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з`ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Встановлені ст.270 КАС України особливості обчислення процесуальних строків до справ, визначених ст.287 КАС України, не поширюються.

За правилами ч.ч.1 та 2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Отже, Кодекс адміністративного судочинства України, встановлюючи наслідки пропущення строку звернення до адміністративного суду, визначив окрему підставу повернення позовної заяви.

Аналіз наведених норм свідчить, що повернення позовної заяви у зв`язку з пропуском строку звернення до суду може мати місце тільки при встановленні обставин щодо початку перебігу строку звернення до суду, зокрема, обставин, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, та з`ясування причин пропуску цього строку.

При цьому, підставами для визнання поважними причин пропуску строку звернення з адміністративним позовом є виключно обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи, що звернулась до суду, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасної реалізації нею свого права та підтверджені належним чином. Тобто такі обставини повинні виключати будь-яку практичну можливість особи бути обізнаною з існуванням певних фактів, щоб вона не повинна була і не могла дізнатися про порушення свої прав, свобод чи інтересів до певного моменту.

Суд звертає увагу на те, що позивачем не заперечується порушення строку звернення до суду, проте, в обґрунтування поважності пропущеного строку посилається на те, що про порушення своїх прав дізнався лише 13.02.2020 року.

Так, матеріалами справи підтверджено, що позивачем оскаржується, зокрема, постанова державного виконавця про арешт коштів боржника у ВП № 56682733 від 25.01.2019, до суду позивач звернувся 27.04.2020 (засобами поштового зв`язку), тобто, з порушенням десятиденного строку.

Разом з тим, позивач міг та повинен був дізнатися про обставини, що як він вважає, вказують на порушення його прав та інтересів, ще у січні 2019 році після винесення державним виконавцем оскаржуваної у цій справі постанови від 25.01.2019, зокрема міг реалізувати своє право на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та, у разі необхідності, скористатися кваліфікованою юридичною допомогою.

Водночас, реалізація особою наданих їй прав залежить від її власного волевиявлення і тягар наслідків, які настають у разі пропуску певних темпоральних меж, покладається на власника відповідного права.

Отже, позивач своєчасно не скористався наданими йому правами та звернувся до суду за захистом зі спливом більше 1 року, тобто з пропуском спеціального десятиденного строку звернення з адміністративним позовом.

Доводи позивача про те, що лише 13.02.2020 після переведення його на отримання зарплати із КБ «Приватбанку» до ПАТ Акціонерний Банк «Укргазбанк» він дізнався про порушення своїх прав оскаржуваною постановою державного виконавця від 2019 року, суд вважає необґрунтованими, з огляду на те, що позивачем не було доведено наявності жодної обставини, яка б об`єктивно унеможливлювала реалізацію ним своїх прав на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження до 13.02.2020 та звернення до суду з відповідним позовом з 13.02.2020 в спеціальний десятиденний строк звернення з адміністративним позовом.

До того ж, суд вважає за необхідне наголосити, що при наявності об`єктивної неможливості вчасного звернення до суду із відповідним позовом, саме на позивача покладається процесуальний обов`язок навести переконливі доводи щодо існування певних обставин, які слугували перешкодою для вчасного звернення до суду із наданням належних, достатніх і достовірних доказів на підтвердження своїх доводів.

У заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду позивач поважність причин пропуску строків звернення до суду обґрунтовує вчиненням з 13.02.2020 дій щодо досудового врегулювання спору, які виразилися у направленні до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець заяви про оскарження постанови від 25.01.2019.

Суд враховує, що статтею 74 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби не тільки до суду, а й до інших органів.

Так, за приписами абзацу першого частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Аналіз наведених правових норм свідчить на користь висновку, що законодавством не передбачено можливості досудового порядку вирішення спору щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державним виконавцем боржником.

Враховуючи викладене, суд вважає, що звернення ОСОБА_1 до відповідача із заявами про скасування постанови від 25.01.2019 не позбавляло його можливості звернутися до суду з адміністративним позовом.

При цьому, скориставшись зверненням з позовною заявою до суду, де відповідачем є відповідний орган державної виконавчої служби позивач повинен керуватися статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлено десятиденний строк для звернення з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Таким чином суд зауважує, що у своїх поясненнях щодо строків звернення до адміністративного суду позивачем не викладено вмотивованих посилань на обставини, які перешкоджали йому звернутись до суду із відповідним позовом з дотриманням строку, встановленого п.1 ч.2 ст.287 КАС України, не наведено достатніх доводів на обґрунтування поважності причин пропуску строку та не надано належних доказів на підтвердження таких доводів. А отже, підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду судом визнаються неповажними.

Таким чином, позивачем у позовній заяві не наведено доводів, а до матеріалів позову не надано доказів, що б підтверджували поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Згідно ч. 2 ст.123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Частиною 4 ст.169 КАС України визначено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовна заява подана після закінчення строків, установлених законом, при цьому, матеріали адміністративного позову не містять будь-яких доказів, які підтверджують поважність причини пропуску строків звернення до суду, у зв`язку з чим подана позовна заява підлягає поверненню.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі повернення заяви за клопотанням особа, яка його сплатила.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 160, 161, 169 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання протиправним та скасування постанови повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали направити особі, яка її подала, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Другого апеляційного адміністративного суду, з урахуванням положень пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя Н.Ю. Алєксєєва