Справа № 335/13449/19
Суддя: Апаллонова Ю. В.
Дата ухвалення: 2020-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2020 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі :головуючого судді Апаллонової Ю.В., за участі секретаря Жечевої А.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача Богославського В.А., представників відповідача Славич Т.О., Прінь В.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника Богославського Віктора Анатолійовича до Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення і постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 в особі представника Богославського Віктора Анатолійовича звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення і постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 25.11.2019 року він був затриманий працівниками Управління патрульної поліції в Запорізькій області та доставлений до УДМС України в Запорізькій області. В той же день начальником УДМС України в Запорізькій області Харіна О.Л. було винесено постанову про накладання адміністративного стягнення ПН МЗП 000362 у вигляді штрафу розміром 2550 грн. Додатково Позивачу було вручене оскаржуване рішення № 84 від 25.11.2019 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Молдови ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким було вирішено: примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Молдови ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорт НОМЕР_1 , виданий Республікою Молдовою 15.02.2018 року, терміном дії до 15.02.2025 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 20.12.2019 року; заборонено громадянину Республіки Молдови ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , подальший в`їзд в Україну на три роки до 25.11.2022. Позивач зазначає, що зазначене рішення та постанова про накладення адміністративного стягнення є протиправними, внаслідок чого підлягають скасування.

04.12.2019 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя відкрито провадження по справі.

09.12.2019 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить зобов`язати працівників Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області поставити відповідну відмітку у закордонному паспорті ОСОБА_1 про скасування заборони в`їзду на територію України строком на три роки та зобов`язати керівника Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області надати до адміністрації державної прикордонної служби України доручення щодо скасування заборони в`їзду на територію України строком натри роки у термін до 25.11.2022 року громадянину республіки Молдови ОСОБА_1 , у зв`язку із скасуванням рішення від 25.11.2019 року № 84, яким була встановлена заборона. (а.с.21-25).

13.12.2019 від Управління ДМС України у Запорізькій області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні. В обґрунтування заперечень зазначає, що 25.11.2019 року до УДМС України в Запорізькій області був доставлений громадянин Республіки Молдова ОСОБА_1 . Під час здійснення перевірки законності перебування було встановлено, що 11.0.12019 року громадянин республіки Молдова ОСОБА_1 прибув на територію України через КПП «Могилів Подільський» по паспорту НОМЕР_2 , виданий Республікою Молдовою 15.02.2018 року, терміном дії до 15.02.2025, у приватних справах. Дозволений строк перебування на території України у громадянина ОСОБА_1 , відповідно до підпункту 1 Наказу № 884 закінчився 10.04.2019 року, з 11.04.2019 року громадянин ОСОБА_1 перебуває на території України незаконно. 25.11. 2019 року за порушення правил перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні, у відношенні громадянина ОСОБА_1, працівниками відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС України в Запорізькій області був складений протокол про адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачено ч.1 ст. 203 КУпАП. Під час розгляду справи про примусове повернення громадянин ОСОБА_1 надав пояснення у якому зазначив, що він розуміє, що на даний час відносно нього співробітниками міграційної служби розглядається справа про адміністративне правопорушення. Пояснив, що своєчасно не покинув територію України у зв`язку з тим, що не знав вимог чинного законодавств. Дане пояснення спростовує доводи позивача, про те, що фактично постанова була складена без його участі, а йому лише вказали де необхідно в ній зазначити підпис. Щодо посилання позивача про те, йому надали короткий термін для повернення. Відповідно до статті 26 Закон №3773-УІ у рішенні тю примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. ОСОБА_1 наддали в межах 30 денного строку 25 днів. Враховуючи той факт, що особа має дійсний документ для виїзду, транспортне сполучення України з Молдовою є достатньо розвинутим, виїхати в строк становлений рішенням не є проблемним. (а.с.38-52).

20.01.2020 року відмовлено у прийнятті до розгляду заяви представника позивача про збільшення позовних вимог. Вказана ухвала оскаржена позивачем.

05.02.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу суду від 20.01.2020 року повернуто заявнику Третім апеляційним адміністративним судом.

У судове засідання 10.03.2020 учасники справи не з`явилися, від адвоката надійшло клопотання про відкладення у зв`язку із перебуванням в іншому судовому засіданні.

У судові засідання 31.03.2020,16.04.2020,07.05.2020 учасники справи не з`явилися, подавали суду клопотання про відкладення у зв`язку з впровадженням карантину, розгляд справи перенесено на 26.05.2020 року.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов в повному обсязі на підставах, зазначених у позові.

Позивач ОСОБА_1 підтримав позов і зазначив, що не спростовує тих обставин, що він перебував на території України більше, аніж це дозволено законом, однак він має в Україні цивільну дружину, неофіційну роботу. Під час розгляду адміністративних матеріалів він не заперечував проти накладення на нього стягнення у вигляді штрафу, однак не зрозумів чому йому було заборонено в`їзд на територію України аж на три роки. Він злочинів не вчиняв, допустив одне порушення, проїхав на жовте світло світлофору і небезпеки для країни не становить.

Представники відповідача - Управління ДМС України у Запорізькій області в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити у задоволенні позову. Вважає, що рішення прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

У судовому засіданні була також допитана в якості свідка ОСОБА_4 , яка пояснила у судовому засіданні, що вже більше трьох років перебуває з ОСОБА_1 у фактичних шлюбних відносинах, обізнана про те, що ОСОБА_1 порушив термін перебування в країні.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, пов`язанні з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення іноземців або осіб без громадянства за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

В судовому засіданні встановлено, що 25.11.2019 Управлінням Державної міграційної служби України у Запорізькій області прийнято рішення про примусове повернення громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до країни походження або третьої країни та зобов`язання покинути територію України у термін до 20.12.2019 року , із забороною в`їзду в Україну строком на три роки до 25.11.2022.

Як слідує з рішення Управлінням ДМС України у Запорізькій області про примусове повернення в країну походження, громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 , 25.11.2019 року до УДМС України в Запорізькій області був доставлений громадянин Республіки Молдова ОСОБА_1 . Під час здійснення перевірки законності перебування було встановлено, що 11.0.12019 року громадянин республіки Молдова ОСОБА_1 прибув на територію Ураїни через КПП «Могилів Подільський» по паспорту НОМЕР_2 , виданий Республікою Молдовою 15.02.2018 року, терміном дії до 15.02.2025, у приватних справах. Дозволений строк перебування на території України у громадянина ОСОБА_1 , відповідно до підпункту 1 Наказу № 884 закінчився 10.04.2019 року. З 11.04.2019 року ОСОБА_1 незаконно перебуває на території України, його дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, підстави для перебування в Україні відсутні, відсутнє достатнє фінансове забезпечення для покриття витрат, пов`язаних з перебуванням в України, у зв`язку з чим до громадянина Молдови ОСОБА_1 застосовано заборона подальшого в`їзду на територію України строком на 3 роки.

Термін тимчасового перебування позивача на території України закінчився 10.04.2019 року, а 25.11.2019 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф на користь держави в розмірі 2550,00 грн., за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 203 КУпАП (порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні).

Посилання представника позивача у позові про те, що рішення№84 та постанова від 25.11.2011 року складені без його участі та не було забезпечено перекладача спростовуються особистими поясненнями ОСОБА_1 у судовому засіданні та його власноруч написаними заявами на ім`я начальника УДМС України в Запорізькій області від 25.11.2019 року, в яких ОСОБА_1 зазначив, що він розуміє в достатньому обсязі українську мову та відмовився від послуг перекладача та правової допомоги, йому роз`яснено строки і порядок оскарження постанови, копії яких долучено до відзиву (а.с.46,47).

Не є належними доказами у даному провадженні, з огляду на предмет та підстави позову, показання свідка, допитаного у судовому засіданні ОСОБА_4 щодо обставин перебування ОСОБА_1 у цивільному шлюбі. Суд критично оцінює посилання позивача на те, що той перебуває на території України в цивільному шлюбі, так як ці обставини не надають позивачеві права на продовження терміну перебування на території України.

Відповідно до п.1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року №360 (далі - Положення) Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У преамбулі Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі - Закон України №3773-VI) вказано, що цей Закон визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Згідно п.8 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку, тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою КМУ від 15.02.2015 року №150 визначено, що заяви про продовження строку перебування на території України подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150 (далі - Інструкція).

Згідно з пунктом 1.5 Інструкції іноземці можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну зокрема на підставі рішення територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, про примусове повернення або примусово видворенні на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Пункт 1.6 Інструкції вказує, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є:

-дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

-дії іноземців, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку;

-якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Частиною 2 Закону № 3773 визначено, що рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст.13 Закону №3773 в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

-в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку;

- якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

-якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

-якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

-якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

-якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;

-якщо така особа намагається здійснити в`їзд через контрольні пункти в`їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в`їзду - виїзду.

З аналізу норм діючого законодавства вбачається, що уповноважені органи державної влади (міграційні органи, органи Служби безпеки України, органи охорони державного кордону), приймаючи рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства до країни проходження, не зобов`язані одночасно приймати рішення й про заборону в`їзду цієї особи на територію України.

Встановлена ч.2 ст. 26 Закону № 3773 можливість прийняття рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну свідчить про наявність в органу Державної міграційної служби дискреційних повноважень.

Тобто, суб`єкту владних повноважень надається свобода, оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів можливих рішень.

Виходячи з конструкції правової норми, закріпленої в ч. 2 ст. 26 Закону №3773, рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну не є обов`язковою санкцією, а являється факультативною, яка може застосовуватись під час прийняття рішення про примусове повернення в країну походження, за наявності передбачених Законом підстав.

При цьому, статтею 26 Закону №3773 не визначено підстави для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, а лише передбачено можливість встановлення такої заборони строком на 3 роки у випадку прийняття рішення про примусове повернення.

Отже, на переконання суду, при прийнятті рішення про заборону в`їзду на територію України іноземця або особи без громадянства, щодо яких приймається рішення про примусове повернення в країну походження, суб`єкт владних повноважень повинен керуватися передбаченими законом підставами для заборони в`їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства, які визначені в ст.13 Закону №3773 .

Як вбачається з рішення про примусове повернення в країну походження, позивач до кримінальної відповідальності не притягувався, в розшуку, під слідством та судом в Україні не перебуває, обставин, які б забороняли б примусове повернення з України в країну походження чи третю країну відповідно до статті 31 Закону №3773 не виявлено.

Доказів, які свідчать про наявність достатніх підстав для застосування до позивача заборони в`їзду в Україну терміном на три роки в матеріалах справи відсутні. Посилання на притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності належним чином не підтверджені, постанови про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення в матеріалах справи не міститься, у рішенні про повернення ОСОБА_1 до країни походження про ці обставини не вказано.

Отже, суд дійшов висновку, що порушений позивачем законодавчо встановлений порядок перебування на території України є достатньою підставою для застосування заходів примусового у вигляді повернення у країну походження, та у спірних правовідносинах є необхідним і достатнім засобом реагування відповідача на вказане порушення, без необхідності заборони в`їзду в України терміном на три роки. (Правова позиція викладена у постанові в постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в справі №802/294/17-а, провадження №К/9901/22880/18)

За таких обставин, враховуючи відсутність доказів, що свідчать про наявність достатніх підстав для застосування до позивача заборони в`їзду в Україну терміном на три роки, суд дійшов висновку, що рішення Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області від 25.11.2019 року в цій частині слід визнати протиправним та скасувати, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Приписами ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Також забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Судом не встановлено наявності обставин, передбачених ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», які забороняють примусове повернення позивача.

Крім того, відсутні підстави вважати, що позивач підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Керуючись ст.ст.243-245, 288 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 в особі представника Богославського Віктора Анатолійовича до Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення і постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області від 25.11.2019 року про примусове повернення з України громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині заборони громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 подальшого в`їзду в Україну терміном на три роки.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до шляхом подання до Третього апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ю.В. Апаллонова