Справа № 640/23663/19
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2020-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2020 року м. Київ № 640/23663/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Погрібніченка І.М. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Державної казначейської служби України (далі - відповідач) про:

- визнання дій Державної казначейської служби України () щодо відмови провести нарахування та виплату позивачеві компенсації у розмірі трьох відсотків річних від суми 182 482 (сто вісімдесят дві тисячі чотириста вісімдесят дві) гри. 94 (дев`яносто чотири) коп. згідно виконавчого листа від 18 січня 2012 року, виданого Апеляційним судом Київської області у справі № 22А-23926/2011 р. починаючи з дня закінчення трьохмісячного терміну встановленого ч. 1 ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» до 21.08.2019 року (дата виконання рішення суду) неправомірними;

- зобов`язання Державну казначейську службу України () нарахувати та виплатити позивачу компенсації у розмірі трьох відсотків річних від суми 182 482 (сто вісімдесят дві тисячі чотириста вісімдесят дві) гри. 94 (дев`яносто чотири) коп. відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» до 21.08.2019 року починаючи з 21.01.2017 року до 21.08.2019 року (дата виконання виконавчого листа від 18.01.2012 року виданого Апеляційним судом Київської області у справі № 22А-23926/2011 р.)

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідачем в порушення норм ч. 1 ст. 5 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" не нараховано та не виплачено позивачеві компенсацію за порушення термінів виконання судових рішень в розмірі 182 482, 94 грн.

Ухвалою суду від 07 грудня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та відповідачу запропоновано надати відзив протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

Станом на час розгляду даної справи від відповідача на адресу суду не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

19 серпня 2010 року Ірпінським міським судом Київської області позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано незаконними дії Управління пенсійного фонду України у м. Ірпіні Київської області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 основної та додаткової пенсій в розмірі меншому ніж вимагають норми ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов`язано Управління пенсійного фонду України у м. Ірпіні Київської області зробити з 01.08.2007 р. до 31.12.2008 р. включно перерахунок та виплату основної пенсії ОСОБА_1 в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, як інваліду 2-ї групи, постраждалому внаслідок аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язано Управління пенсійного фонду України у м. Ірпіні Київської області зробити з 01.08.2007 р. до 31.12.2008 р. та з 22.05.2008 р. перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язано Управління пенсійного фонду України у м. Ірпіні Київської області з 11.05.2010 р. призначити основну пенсію ОСОБА_1 , як інваліду 2-ї групи, постраждалому внаслідок аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Постановою Апеляційного суду Київської області 10 жовтня 2011 року рішення Ірпінського міського суду від 19 серпня 2019 року змінено в частині періоду призначення державної та додаткової пенсії, зобов`язавши Управління пенсійного фонду України у м. Ірпені Київської області нарахувати та виплатити позивачеві додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 01 серпня 2017 року по 31 грудня 2007 року, та з 22 травня 2008 року з урахуванням вже проведених виплат.

18 січня 2019 року на виконання судового рішення Ірпінського міського суду Київської області у справі 2-2460/2010 від 19 серпня 2010 року Апеляційний суд Київської області видав виконавчий лист № 2-2460/2010, який в подальшому було передано до примусового виконання до Головного управління юстиції у Київській області.

06 червня 2016 року заступник начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області листом за № 4574-2-25/2 повідомив позивача про те, що відповідно до пункту 7 Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затверджених постановою КМУ від 03.09.2014 року № 440, прийнято для обліку та включено до першої черги задоволення вимог. Дані про рішення внесенні до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою за № 51351149.

В подальшому, 20 жовтня 2016 року Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, було передано до ГУ ДКС України в Київській області виконавчий лист № 2-2460/2010 від 18 січня 2012 року по справі 22а-23926/2011 року, що виданий Апеляційним судом Київської області з метою стягнення на користь позивача 182 482,94 грн. Погашення заборгованості за виконавчий лист № 2-2460/2010 здійснювалось в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою (КПКВ 3504040 Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою), які виконувались згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845.

21 серпня 2019 року відповідне рішення було виконано Державною казначейською службою України шляхом перерахування коштів в сумі 182 482, 94 грн. на рахунок позивача.

10 жовтня 2019 року позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив провести нарахування та виплату заявникові компенсації у розмірі трьох відсотків річних від суми 182 482 (сто вісімдесят дві тисячі чотириста вісімдесят дві) грн. 94 (дев`яносто чотири) коп. згідно виконавчого листа від 18 січня 2012 року, виданого Апеляційним судом Київської області у справі № 22А-23926/2011 р. починаючи з дня закінчення трьохмісячного терміну встановленого ч. 1 ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» до 21 серпня 2019 року (дата виконання рішення суду) (додаток 10).

Листом від 22 жовтня 2019 року за № 5-11-11/18055 відповідач відмовив позивачеві провести нарахування та виплату компенсації у розмірі трьох відсотків річних від суми 182 482 (сто вісімдесят дві тисячі чотириста вісімдесят дві) грн. 94 (дев`яносто чотири) коп. згідно виконавчого листа від 18 січня 2012 року, виданого Апеляційним судом Київської області у справі № 22А-23926/2011 р., оскільки, рішення Апеляційного суду Київської області у справі № 22А-23926/2011 має зобов`язальний характер, компенсація у зазначеній категорій справ не нараховується.

Незгода позивача з діями відповідача щодо невчасності перерахування грошових коштів та необхідність зобов`язати відповідача вчинити певні дії, обумовила позивача звернутися до суду з відповідним позовом.

Вирішуючи дану адміністративну справу, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання встановлює Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» №4901-VI від 05.06.2012 р. (далі - Закон №4901-VI).

Відповідно до частини статті 2 Закону №4901-VI держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є:

державний орган;

державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство);

юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Як вбачається з виконавчого листа Апеляційного суду Київської області від 18.01.2019 року №2-2460/2010 боржником визначено Державний бюджет України в особі УПФУ у м. Ірпінь, який є державним органом.

1 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», далі за текстом також Закон №4901-VI.

Пунктом 3 Розділу II «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №4901-VI виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом.

Постановою КМ України від 03 вересня 2014 року № 440 затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, далі за текстом також Порядок № 440, цей порядок визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 Розділу II «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №4901-VI, інвентаризації та погашення заборгованості за ними.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 440, рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості.

Пунктами 13-15 Порядку № 440 передбачено, що передача рішень до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється окремо щодо кожної черги щокварталу до 10 числа місяця, що настає за звітним періодом.

Пунктом 20 Порядку № 440 передбачено, що погашення заборгованості здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845, далі за текстом Порядок № 845.

Таким чином, рішення судів які мають зобов`язальний характер виплатити пенсію, боржниками за якими є орган пенсійного фонду і які набрали законної сили до набрання чинності Закону №4901-VI (до 01.01.2013 року), виконуються відповідно до Порядку № 845. шляхом стягнення коштів за бюджетною програмою КПКВ 3504040 - Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою.

Порядком № 845 передбачено, що у разі коли судове рішення стосується спорів фізичних осіб із суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг або судове рішення неможливо виконати протягом двох місяців з дня надходження документів, зазначених пункті 6 цього Порядку, орган Казначейства для виконання рішення про стягнення передає до Казначейства документи та відомості згідно з підпунктом 1 пункту 47 цього Порядку № 845. При цьому органом Казначейства відновлюється проведення платежів боржника.

Підпунктом 1 п. 47 Порядку № 845 передбачено, що безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих: органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника.

Відповідно до п. 48 Порядку № 845, для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Перерахування коштів стягувану здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей.

На підставі зазначеного суд зазначає, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів, або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону №4901-VІ суб`єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності Законом №4901-VI боржником за яким є державний орган, у порядку та у строки, встановлені Законом №4901- VI та Порядком №845.

Таким чином, доводи відповідача про те, що оскільки рішення Апеляційного суду Київської області у справі № 22А-23926/2011 має зобов`язальний характер, компенсація у зазначеній категорій справ не нараховується є необґрунтовані, з огляду на те, що:

по-перше, органом казначейства було прийнято до виконання виконавчий документ відповідно до вимог Порядку №845 в результаті виконання пункту 3 Розділу II «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №4901-VI та положень Порядку № 440;

по-друге, на виконання даного рішення суду відповідач здійснив стягнення на користь позивача за бюджетною програмою КПКВ 3504040 (Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою коштів) у сумі 182 482, 94 грн. відповідно до вимог Порядку №845 (додатки 6).

Відповідно до статті 3 Закону №4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

У разі якщо стягувач подав не всі необхідні для перерахування коштів документи та відомості, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти днів з дня надходження заяви повідомляє в установленому порядку про це стягувача.

У разі неподання стягувачем документів та відомостей у місячний строк з дня отримання ним повідомлення центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, повертає заяву стягувачу.

Стягувач має право повторно звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для виконання рішення суду у визначені частиною другою цієї статті строки, перебіг яких починається з дня отримання стягувачем повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач із заявою від 18.11.2018 р. та запитами на інформацію №490 від 28.11.2019 р. звертався до Державної казначейської служби України, ГУДКС України у Київській області із заявами та всіма необхідними документами щодо нарахування та виплати заявникові компенсації у розмірі трьох відсотків річних від суми 182 482 (сто вісімдесят дві тисячі чотириста вісімдесят дві) грн. 94 (дев`яносто чотири) коп. згідно виконавчого листа від 18 січня 2012 року, виданого Апеляційним судом Київської області у справі № 22А-23926/2011 р. починаючи з дня закінчення трьохмісячного терміну встановленого ч. 1 ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» до 21.08.2019 року (дата виконання рішення суду), однак Державна казначейська служба України відмовила у нарахуванні, а Головне управління повідомило, що погашення заборгованості здійснювалось за судовим рішенням позивача у межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою.

Державна казначейська служба України судове рішення у справі №22а-23926/2011 щодо стягнення з Державного бюджету на користь позивача грошових коштів виконала в період з 21.01.2017 року по 21.08.2019 року, що не заперечується сторонами у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №4901-VI, у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахувала кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Таким чином, аналіз зазначеного вище законодавства дає суду підстави вважати, що відповідальність за невчасне виконання судового рішення у спірних правовідносинах покладається безпосередньо на Державну казначейську службу України. При цьому, розрахунок компенсації має здійснюватися з урахуванням строків фактичного надходження на його адресу необхідних для перерахування коштів документів та відомостей та завершуватися днем фактичного перерахування коштів стягувачу.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у додатковій постанові від 27 червня 2019 року у справі № 809/836/17 (адміністративне провадження № К/9901/335/18).

На підставі вказаної норми Закону №4901-VI, позивач звернувся з заявою від 18.11.2019 р. до Державної казначейської служби України з вимогою про нарахування та виплати компенсації за невчасне виконання рішення суду.

У той же час, судом встановлено, що до ГУ ДКС України в Київській області виконавчий лист № 2-2460/2010 від 18 січня 2012 року по справі 22а-23926/2011 надійшов 20 жовтня 2016 року.

Таким чином, останнім днем для перерахунку стягувану коштів за даним рішенням є 21 січня 2017 року.

Натомість, кошти в сумі 182 482, 94 грн. на виконання даного рішення на рахунок позивача перераховано відповідачем лише 21 серпня 2019 року.

Отже, оскільки відповідачем здійснено перерахування грошових коштів за виконавчим листом Апеляційного суду Київської області від 18.01.2012 року у строк, що перевищує три місяці з моменту надходження на його адресу всіх необхідних документів на думку суду, утворює підстави для виплати позивачу компенсації в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 5 Закону №4901-VI, у зв`язку з чим дії відповідача щодо відмови провести нарахування та виплату позивачеві компенсації у розмірі трьох відсотків річних від суми 182 482 (сто вісімдесят дві тисячі чотириста вісімдесят дві) гри. 94 (дев`яносто чотири) коп. згідно виконавчого листа від 18 січня 2012 року, виданого Апеляційним судом Київської області у справі № 22А-23926/2011 р. починаючи з дня закінчення трьохмісячного терміну встановленого ч. 1 ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» до 21.08.2019 року (дата виконання рішення суду) є протиправними, що є підставою для задоволення відповідної вимоги позивача.

За вказаних обставин, враховуючи вимоги ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне зобов`язати Державну казначейську службу України () нарахувати та виплатити позивачу компенсації у розмірі трьох відсотків річних від суми 182 482 (сто вісімдесят дві тисячі чотириста вісімдесят дві) грн. 94 (дев`яносто чотири) коп. відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» починаючи з 21.01.2017 року до 21.08.2019 року (дата виконання виконавчого листа від 18.01.2012 року виданого Апеляційним судом Київської області у справі № 22А-23926/2011 р.).

Щодо вимог позивача зобов`язати Державну казначейську службу України у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може, тобто, наділений правом, під час прийняття судового рішення у справі. При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у додатковій постанові від 31.07.2018 у справі №235/7638/16-а.

Разом з тим, стаття 382 КАС України визначає, що прийняття судом ухвали про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду, яке пов`язано з наявністю певних передумов, які можуть свідчити про ухилення відповідача від обов`язку виконати судове рішення.

З матеріалів справи судом не встановлено, а позивачем не доведено, що відповідач ухилятиметься від обов`язку виконати судове рішення, яке, в силу статті 129-1 Конституції України є обов`язковим до виконання.

Відтак, зважаючи на наведене, суд приходить висновку про відсутність підстав для зобов`язання Державну казначейську службу України подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 250, 263, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Державної казначейської служби України щодо відмови провести нарахування та виплату позивачеві компенсації у розмірі трьох відсотків річних від суми 182 482 грн. 94 коп. згідно виконавчого листа від 18 січня 2012 року, виданого Апеляційним судом Київської області у справі № 22А-23926/2011 р. починаючи з дня закінчення трьохмісячного терміну встановленого ч. 1 ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» до 21.08.2019 року (дата виконання рішення суду) неправомірними.

2. Зобов`язати Державну казначейську службу України () нарахувати та виплатити позивачу компенсації у розмірі трьох відсотків річних від суми 182 482 (сто вісімдесят дві тисячі чотириста вісімдесят дві) грн. 94 (дев`яносто чотири) коп. відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» починаючи з 21.01.2017 року до 21.08.2019 року (дата виконання виконавчого листа від 18.01.2012 року виданого Апеляційним судом Київської області у справі № 22А-23926/2011 р.).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.М. Погрібніченко