Справа № 234/3797/20
Суддя: Льговська Ю.М.
Дата ухвалення: 2020-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2020 р. Справа№234/3797/20

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Льговської Ю.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Краматорського міського суду Донецької області з позовною заявою до Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області про визнання протиправною бездіяльність щодо невиплати позивачеві пенсії з 01 квітня 2017 року по 01 серпня 2018 року, про визнання протиправним та скасування рішення про несплату заборгованості з пенсії за період з 01 квітня 2017 року по 01 серпня 2018 року, яка складає 23 324, 57 грн, про зобов`язання виплатити заборгованість з пенсії за період з 01 квітня 2017 року по 01 серпня 2018 року у розмірі 23 324, 57 грн, а також утриматись від подальшого призупинення виплат.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що позивачеві протиправно не виплачується сума пенсії за минулий час з підстав неприйняття Кабінетом Міністрів України окремого порядку виплат сум пенсій, які не було виплачено за період до місяця їх відновлення.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 05 березня 2020 року вирішено передати адміністративну справу № 237/3797/20 за підсудністю до Донецького окружного адміністративного суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2020 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з порушенням пункту 11 частини п`ятої статті 160, частини четвертої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Після усунення недоліків ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

28 квітня 2020 року відповідач надав відзив на позов, в якому зазначив, що відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05 листопада 2014 року № 637 (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 788) суми пенсій, які не виплачено за минулий період до місяця їх відновлення, обліковуються та будуть виплачені на умовах та порядку, визначених Кабінетом Міністрів України. На час подання відзиву на позов окремий порядок не визначено, підстави для виплати заборгованості відсутні.

Крім того, відповідач вказує на пропуск позивачем строку звернення до суду та неправомірність вимог про зобов`язання виплатити конкретні суми пенсії, оскільки це є втручанням у дискреційні повноваження органів пенсійного фонду.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 є громадянином України та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта серії ВК за номером НОМЕР_2 (а.с. 13-15).

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням серії ААЕ за номером НОМЕР_5 (а.с. 10).

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 15 липня 2015 року № 1426/49311 фактичним місцем проживанням позивача є: АДРЕСА_2 (а.с. 12), у зв`язку з чим вона перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області.

Із довідки відповідача від 16 квітня 2020 року вбачається, що пенсію не виплачено з 01 квітня 2017 року по 31 серпня 2018 (а.с. 73).

Відповідно до листа відповідача від 11 січня 2020 року № 9/М-01-01-08 пенсія позивачу за період з 01 квітня 2017 року по 31 серпня 2018 року нарахована, але не сплачена (а.с. 20). Вказана інформація кореспондується з відомостями наданого відповідачем витягу з ІКІС ПФУ: підсистема призначення та виплати, а саме пенсія за період з 01 квітня 2017 року по 31 серпня 2018 року ОСОБА_1 нарахована, але не сплачена (а. с. 67-70).

Вищенаведені обставини сторонами не оспорюються.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з частинами першою, третьою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на певні види забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, яка ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V та набула чинності 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова частина права на соціальний захист, є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Частиною першою статті 5 Закону № 1058 передбачено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначається порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням (абзац 10 частини другої статті 5 Закону № 1058).

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон № 1058. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно до частини першої статті 47 Закону № 1058 пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 49 Закону № 1058 регламентовано, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (Положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07.10.2009);

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Отже, за змістом частини першої статті 49 Закону № 1058 припинення виплати пенсії можливо лише за умови прийняття пенсійним органом або судом відповідного рішення з підстав, визначених законом.

Судом встановлено, що виплата пенсії позивачеві призупинена з 01 квітня 2017 року після обміну інформацією з Єдиною інформаційною базою даних про внутрішньо переміщених осіб (а. с. 20).

Разом з тим, така підстава для припинення пенсії не передбачена частиною першою 49 Закону № 1058.

Крім того, відповідачем не надано суду ні рішення територіальних органів Пенсійного фонду, ні рішення суду про припинення ОСОБА_1 виплати пенсії з 01 квітня 2017 року по 31 серпня 2018 року, ні доказів на підтвердження наявності визначених законом підстав для такого припинення.

Суд зазначає, що відповідач, припиняючи виплату пенсії позивачу, діяв всупереч вимогам Законом № 1058, що, у свою чергу, призвело до порушень прав позивача.

Доводи представника відповідача щодо неможливості виплати пенсії за період з 01 квітня 2017 року по 31 серпня 2018 року з огляду на те, що суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, який на цей час ще не прийнятий, суд вважає необґрунтованими з таких підстав.

Пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам» від 05 листопада 2014 року № 637 доповнено абзацом 20 згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 788 від 21 серпня 2019 року, за змістом якого суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Внаслідок прийняття вказаної норми Кабінетом Міністрів України не тільки фактично зупинено виплату громадянам України пенсійних виплат на невизначений період часу, а й змінено строк виплати пенсій, регламентований частиною першою статті 47 Закону № 1058.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

У преамбулі до Закону № 1058 зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

За змістом конституційних норм (статті 113, 116, 117 Конституції України) Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само, як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Судом встановлено, що жодних змін до Закону № 1058 з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою України не приймалось.

Отже, приписи абзацу 20 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05 листопада 2014 року № 637 (з урахуванням змін, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 788 від 21 серпня 2019 року) не можуть бути застосовані до правовідносин у цій справі, оскільки не відповідають частині першій статті 47 Закону № 1058.

Доводи відповідача про порушення строку звернення до суду суд не приймає до уваги, оскільки позивачем оскаржується правомірність припинення нарахування та виплати пенсії, у зв`язку з чим застосування шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 122 КАС України, може мати наслідком неможливість реалізувати передбачене частиною другою статті 46 Закону № 1058-IV право пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час у зв`язку із порушенням строків її виплати без обмеження будь-яким строком. Зазначений висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 24 квітня 2018 року (справа № 646/6250/17).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не виплачена ОСОБА_1 пенсія за період з 01 квітня 2017 року по 31 серпня 2018 року, а тому позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати заборгованості з пенсії за період з 01 квітня 2017 року по 31 серпня 2018 року та зобов`язання відповідача виплатити заборгованість за цей період є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивач просить задовольнити ці вимоги за період з 01 квітня 2017 року по 01 серпня 2018 року, проте судом встановлено, що фактичний період заборгованості: з 01 квітня 2017 року по 31 серпня 2018 року, а тому вищезазначені вимоги підлягають задоволенню саме за цей період на підставі частини другої статті 9 КАС України.

За змістом статті 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788) призначення і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України, а тому відповідач має виключну компетенцію в питаннях призначення, перерахунку та виплати пенсії позивачеві.

Враховуючи наведену норму права, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо зобов`язання виплатити заборгованість з пенсії в конкретно визначеній сумі, а саме 23 324 гривні 57 копійок, задоволенню не підлягають, оскільки вони входять до дискреції відповідача, розрахунку фактичної суми заборгованості суду не надано.

Не підлягають також задоволенню позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про несплату заборгованості з пенсії, оскільки судом встановлено, що рішення про припинення виплат пенсії відповідачем не приймалось.

Вимоги про зобов`язання відповідача утриматись від подальшого призупинення виплат задоволенню не підлягають, оскільки судовому захисту підлягають лише порушені, не визнані чи оспорювані права, рішення суду не може регулювати відносини на майбутнє та ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

З огляду на цю норму рішення суду в частині зобов`язання Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з 01 квітня 2017 року по 31 серпня 2018 року підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2020 року сплату судового збору в сумі 840,80 грн. за подання до суду позовної заяви відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

З огляду на це сума судового збору підлягає стягненню зі сторін пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 139, 244-246, 255, 263, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за період з 01 квітня 2017 року по 31 серпня 2018 року.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області (, місцезнаходження: вул. Поштова, б. 5, м. Краматорськ, 84302) виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) заборгованість з пенсії за період з 01 квітня 2017 року по 31 серпня 2018 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Звернути до негайного виконання рішення суду в частині зобов`язання Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області (, місцезнаходження: вул. Поштова, б. 5, м. Краматорськ, 84302) виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) заборгованість з пенсії за період з 01 квітня 2017 року по 31 серпня 2018 року в межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області (, місцезнаходження: вул. Поштова, б. 5, м. Краматорськ, 84302) судовий збір у сумі 560 (п`ятсот шістдесят) гривень 80 (вісімдесят) копійок на користь Державного бюджету України.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 280 (двісті вісімдесят) гривень на користь Державного бюджету України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з урахуванням приписів пункту 3 розділу VI КАС України.

Повне рішення складено 25 травня 2020 року.

Суддя Ю.М. Льговська