Справа № 200/1068/20-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2020-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року справа №200/1068/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Арабей Т.Г., Ястребової Л.В.,

розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі №200/1068/20-а (головуючий І інстанції Лазарєв В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати противоправною бездіяльність ГТУЮ у Донецькій області щодо не нарахування та не виплати позивачу вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку;

- зобов`язати ГТУЮ у Донецькій області солідарно з правонаступником Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків) нарахувати та виплатити позивачу вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку.

В обґрунтування позову зазначила, що відповідач ГТУЮ у Донецькій області протиправно не нарахував та не виплатив позивачу вихідну допомогу при звільнені у розмірі середнього місячного заробітку, посилаючись на положення ЗУ «Про державну службу», оскільки спірні правовідносини регулюються нормами Кодексу законів про працю України.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою позов задовольнити у повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин п.4 ст.87 ЗУ «Про державну службу». В даному випадку повинні застосовуватися норми ст.44 Кодексу законів про працю України.

Норми ч.4 ст.40 КЗпП, на які послався суд першої інстанції, регламентують процедуру звільнення, а не виплат складових заробітної плати.

Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, до суду не з`явилися, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

Наказом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 24 грудня 2019 року № 3890/1 ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності управління фінансового та матеріального-технічного забезпечення Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з 28 грудня 2019 року у зв`язку із ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Донецькій області згідно п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України та відповідно до п.1-1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу», з припинення державної служби (а.с. 12).

Довідка Головного територіального управління юстиції у Донецькій області та розрахунковий лист свідчать, що в грудні 2019 року позивачу виплачена заробітна плата в сумі 29916,69 гривень, яка складається з окладу, премії, надбавки за ранг, надбавки за інтенсивність праці та особливо важливу роботу, надбавка за вислугу років, відпускні, індексації (а.с. 13, 14).

Позивач вважає, що відповідач повинен був при звільненні ОСОБА_1 нарахувати та виплатити їй вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку, передбачену ст. 44 КЗпП України.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що на спірні правовідносини не поширюються положення ст.ст.44,46,49 КЗпП, виплата вихідної допомоги у розмірі середньо місячного заробітку здійснюється на підставі ч.4 ст.87 ЗУ «Про державну службу», яка передбачає виплату допомоги тільки в разі звільнення на підставі п.1 ч.1 ст.87 ЗУ «Про державну службу». Позивач звільнена зі служби з іншої підстави, отже, не має права при звільненні на отримання вихідної допомоги у розмірі середньо місячного заробітку.

Оцінка суду.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як визначено частинами першою та другою статті 3 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» (далі- Закон №889), в редакції яка діяла на дату звільнення позивача, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Дія цього Закону поширюється на державних службовців:

1) Секретаріату Кабінету Міністрів України;

2) міністерств та інших центральних органів виконавчої влади;

3) місцевих державних адміністрацій;

4) органів прокуратури;

5) органів військового управління;

6) органів дипломатичної служби;

7) державних органів, особливості проходження державної служби в яких визначені статтею 91 цього Закону;

8) інших державних органів.

Згідно підпунктів 1 та 1-1 частини першої статті 87 Закону №889 підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:

1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;

1-1) ліквідація державного органу.

Як вбачається з наказу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 24.12.2019 року №3890/1 ОСОБА_1 звільнено в зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відповідно до, зокрема, п.1-1 ч.1 ст.87 Закону №889.

Відповідно до частини четвертої статті 87 Закону №889 (в редакції, яка була чинною на час прийняття наказу про звільнення позивача), у разі звільнення з державної служби на підставі пункту 1 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі середньої місячної заробітної плати.

Тобто, Законом №889 була визначена підстава виплати вихідної допомоги у розмірі середньої місячної заробітної плати - це звільнення у разі скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу, яке передбачене пунктом 1 частини першої статті 87 Закону №889.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Законом №889 не врегульовано питання щодо виплати вихідної допомоги у розмірі середньої місячної заробітної плати в разі звільнення в зв`язку з ліквідацією державного органу.

На підставі частини третьої статті 5 Закону №889 дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Статтею 44 Кодексу законів про працю України визначено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у (…) пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку (…)

Відповідач, приймаючи наказ №3890/1 від 24.12.2019 року про звільнення ОСОБА_1 , також вказав підставу звільнення - пункт 1 статті 40 КЗпП України, звільнення на підставі якого гарантує працівнику право на отримання вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку відповідно до частини першої статті 44 КЗпП України.

Підсумовуючи викладене суд дійшов висновку, що позивач мала право при звільненні на отримання вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку відповідно до п.1 ст.44 КЗпП України.

Суд звертає увагу на помилковість посилання судом першої інстанції на ч.4 ст.40 КЗпП як підставу для висновку, що спірні правовідносини регулюються нормами Закону №889, оскільки норми ч.4 ст.40 КЗпП регламентують процедуру звільнення, а не виплат вихідної допомоги при звільненні.

Тому є протиправною бездіяльність Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо не нарахування та не виплати при звільненні ОСОБА_1 вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку.

В зв`язку з тим, що протиправна бездіяльність допущена Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області, яке до теперішнього часу знаходиться в процесі ліквідації державного органу та утворено ліквідаційну комісію (а.с.50-68), тому обов`язок нарахувати та виплатити вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку слід покласти саме на ГТУЮ у Донецькій області, а не солідарно на ГТУЮ у Донецькій області разом зі Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харьків)

З огляду на зазначене апеляційна скарга та позов ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до п .4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Суд вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі №200/1068/20-а - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі №200/1068/20-а - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (місцезнаходження: 84301, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Ярослава Мудрого, буд. 39/3; ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) при звільненні вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку.

Зобов`язати Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області в особі ліквідаційної комісії місцезнаходження: 84301, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Ярослава Мудрого, буд. 39/3; ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 26 травня 2020 року.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення в порядку, визначеному ст. 328 КАС України, пункту 3 розділу 6 «Прикінцеві положення» КАС України.

Повне судове рішення складено 26 травня 2020 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді Т.Г. Арабей

Л.В. Ястребова