Справа № 140/4913/20
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2020-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року ЛуцькСправа № 140/4913/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ковальчука В.Д.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про визнання дій протиправними щодо отримання безпідставно набутого майна за період невиконання відповідачем обов`язків військової служби в сумі 2404,00 грн., зобов`язання відповідача повернути позивачу безпідставно набуте майно за період невиконання ним обов`язків військової служби в сумі 2404,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 з 02 вересня 2014 року призваний до Збройних Сил України по мобілізації. Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 02 вересня 2014 року № 79 останнього зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення та призначений на посаду кулеметника механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти 5 механізованого батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_2 .

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 17 березня 2015 року самовільно залишив місце проходження військової служби, наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 від 22 квітня 2015 року №1826 виплата грошового забезпечення останньому призупинена з 17 березня 2015 року.

15 грудня 2015 року солдат ОСОБА_1 прибув до військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків. Разом з тим, починаючи з дня самовільного залишення частини (17 березня 2015 року) і до дня видання наказу командиром військової частини-польова пошта НОМЕР_2 про призупинення виплати грошового забезпечення (22 квітня 2015 року) відповідачу виплачено грошове забезпечення в сумі 2404,00 грн.

Таким чином, самовільне залишення відповідачем військової частини призвело до протиправного отримання ним грошового забезпечення за період невиконання покладених на нього обов`язків військової служби, що заподіяло матеріальну шкоду державі.

В добровільному порядку відповідач заподіяну шкоду державі відшкодувати відмовився, а тому позивач просить визнати такі дії відповідача протиправними та зобов`язати останнього повернути військовій частині НОМЕР_1 безпідставно набуте майно за період невиконання ним обов`язків військової служби в сумі 2404,00 грн.

Ухвалою судді від 02 квітня 2020 року відкрито провадження в даній адміністративній справі та ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін.

У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, перевіривши доводи позивача у заяві по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 02 вересня 2014 року № 79 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення та призначено на посаду кулеметника 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 15 механізованої роти 5 механізованого батальйону військової частини-польова пошта НОМЕР_2 .

Як слідує з наказу командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 від 22.04.2015 року №1826 «Про оголошення військовослужбовців 5 механізованого батальйону безпідставно відсутніми», з рапорту тимчасово виконуючого обов`язки командира 5 механізованого батальйону військової частини-польова пошта НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_2 , вхідний №10514 від 17.03.2015 року, стало відомо про відсутність 17.03.2015 року військовослужбовців 5 механізованого батальйону, зокрема, кулеметника 15 механізованої роти 5 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 терміном понад 10 діб. Відповідно до цього наказу визнано військовослужбовців 5 механізованого батальйону, в тому числі і солдата ОСОБА_1 , безпідставно відсутніми; на підставі пункту 34.4 розділу ХХХІV «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 року №260 (зі змінами, внесеними згідно з наказом Міністра оборони України від 23.12.2010 року №686) призупинено виплату грошового забезпечення з 18.03.2015 року відповідачу.

Як слідує з Витягу із довідки про дослідження окремих питань програми аудиторського завдання частини польова пошта НОМЕР_2 , складеної інспектором відділу аудиту в бюджетній сфері Західного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю капітаном ОСОБА_3 , в порушення вимог п.34.4 Інструкції №260 виплaтa грошового забезпечення фактично призупинена 22.04.2015 року, проте мала бути призупинена 17.03.2015 року. Дане порушення призвело до неналежної виплати грошового забезпечення, зокрема, солдату ОСОБА_1 в сумі 2404,00 грн. Запропоновано прийняти рішення щодо відшкодування втрат, завданих державі внаслідок зайво виплаченого грошового забезпечення.

Відповідно до спільної директиви Міністра оборони України та начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 26 квітня 2017 року Д-322/1 /15дск та наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 від 29 червня 2017 року №2014дск військова частина - польова пошта НОМЕР_2 перейшла на умовне найменування - "військова частина НОМЕР_1 ".

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень Закону України "Про Збройні Сили України" - організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій.

Згідно з статтею 3 Закону України "Про Збройні Сили України", статей 1,10 Закону України "Про оборону України", Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Органом державної військової та виконавчої влади на місцях у системі Збройних Сил України є командири (начальники) військових частин (установ, організацій), яким Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджених Законом України "Про затвердження Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 року надано повноваження органу виконавчої влади в системі Міністерства оборони України.

Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Відповідно до вимог статті 26 зазначено Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до змісту позовних вимог, які сформував позивач звертаючись до суду, такі вимоги сформовано в аспекті протиправних дій відповідача та безпідставно набутого останнім майна виходячи із того, що військовослужбовець самовільно покинув військову частину, однак з дня самовільного залишення частини (17 березня 2015 року) і до дня видання наказу командиром військової частини-польова пошта НОМЕР_2 про призупинення виплати грошового забезпечення (22 квітня 2015 року) відповідачу виплачено грошове забезпечення в сумі 2404,00 грн.

Відповідно до вимог статті 13-1 Закону України «Про оплату праці» Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах трудових відносин, соціального захисту населення - розробляє та вносить у встановленому порядку пропозиції щодо визначення розміру мінімальної заробітної плати, робочого часу та часу відпочинку, умов оплати праці працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу органів відповідно до закону.

Нормативним документом, яким врегульовувалось питання виплати грошового забезпечення військовослужбовцям на час виникнення спірних правовідносин є Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, яка затверджена наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року №260 (далі - Інструкція), та чинна на момент виникнення спірних правовідносин.

На час звернення до суду, чинним документом, яким врегульовано виплату грошового забезпечення військовослужбовців є Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року №260 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 34.4 Інструкції військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби на строк понад 10 діб, незалежно від причини залишення виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Про призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Відповідно до пункту 15 Порядку грошове забезпечення не виплачується (окрім іншого) за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Судом встановлено, що наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 від пошта НОМЕР_2 від 22.04.2015 року №1826 «Про оголошення військовослужбовців 5 механізованого батальйону безпідставно відсутніми» виплата грошового забезпечення солдату ОСОБА_1 з 18.03.2015 року. 15 грудня 2015 року солдат ОСОБА_1 прибув до військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків.

Разом з тим, починаючи з дня самовільного залишення частини (17 березня 2015 року) і до дня видання наказу командиром військової частини-польова пошта НОМЕР_2 про призупинення виплати грошового забезпечення (22 квітня 2015 року) солдату ОСОБА_1 виплачено грошове забезпечення в сумі 2404,00 грн.

Зазначене є порушенням пункту 34.4 Інструкції, про що вказано у довідці про дослідження окремих питань програми аудиторського завдання частини польова пошта НОМЕР_2 , складеної інспектором відділу аудиту в бюджетній сфері Західного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю капітаном ОСОБА_3 .

Разом з тим, з аналізу вказаних вище нормативних документів (Порядку та Інструкції) слідує, що нормами вказаних підзаконних актів не врегульовано питання про стягнення грошового забезпечення з військовослужбовця, яке нараховано останньому безпідставно (за відсутності факту лічильної чи іншої помилки).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

З огляду на викладене суд вважає, що позовна вимога про повернення безпідставно набутого майна відповідачем задоволенню не підлягає, оскільки виплата грошового забезпечення відповідачу за період з 17 березня 2015 року по 22 квітня 2015 року в сумі 2404,00 грн. здійснена позивачем добровільно, та з урахуванням порушення саме позивачем пункту 34.4 вищенаведеної Інструкції, тобто, за відсутності рахункової помилки з боку позивача і недобросовісності з боку відповідача.

Щодо визнання дій відповідача протиправними суд зазначає наступне.

Очевидним є те, що правовідносини, які склались між військовою частиною та відповідачем є публічними, та стосуються проходження служби, а відтак наведений спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, що підтверджується правовою позицією, зазначеною в постановах Великої Палати Верховного Суду України від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16, від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16.

Статтею 407 Кримінального кодексу України визначено склад злочину, за який передбачено покарання в разі самовільного залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем строкової служби, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу.

На думку суду, позивач, звертаючись до суду адміністративної юрисдикції невірно обрав спосіб порушеного права, оскільки суд адміністративної юрисдикції в контексті встановлених обставин не повноважний вирішувати наявність або відсутність факту протиправних дій зі сторони військовослужбовця, в той час коли такі дії/бездіяльність мають оцінюватись за правилами іншого судочинства, незважаючи на те, що такі дії у причинному зв`язку нерозривно пов`язані з грошовим забезпеченням відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на встановлені судом обставини в контексті наведених норм права суд дійшов до висновку, що позивачем - суб`єктом владних повноважень не доведено обґрунтованість позовних вимог, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Враховуючи те, що в задоволенні позову відмовлено, суд з урахуванням вимог статті 139 КАС України не вирішує питання про розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ).

Суддя В.Д. Ковальчук