Справа № 264/2023/20
Суддя: Матвєєва Ю. О.
Дата ухвалення: 2020-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 264/2023/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2020 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області під головуванням судді Матвєєвої Ю.О., за участю секретаря судового засідання Ткачук Г.В., позивача ОСОБА_1 , його представника Харитонова В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2020 року позивач звернувся із адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови від 19 березня 2020 року серії НК № 638391, винесеної капралом поліції Яковлевим Р.В. про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн. за те, що 15 березня 2020 року о 13.43 годин позивач рухався зі швидкістю 73 км/г, чим порушив п. 12.4 ПДР України. 19 березня 2020 року після розгляду справи було складено постанову, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП в сумі 255 грн. Із постановою не згоден і просить її скасувати, оскільки відповідачем незаконно використовувався пристрій «TruCam», так як на ньому відсутнє повір очне тавро (пломба), тому він вважається не повіреним. На підставі викладеного просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення, стягнути з відповідача на свою користь витрати на надання правової допомоги в сумі 3750 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що 15 березня 2020 року рухався по вул.. Макара Мазая в межах дозволеної швидкості 60-65 км/г. Працівниками поліції неправомірно було застосовано вимірювальний пристрій, оскільки пристрій не має тавро. Наполягав на задоволенні позовних вимог та просив стягнути витрати на правову допомогу.

Представник позивача Харитонов В.В., який діє на підставі ордеру, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, вважає, що постанова винесена на підставі неналежних та недопустимих доказів та підлягає скасуванню. Крім того, зазначив, що представник відповідача, яким надано відзив на позов, не наділений повноваження не участь у розгляді справи в суді, тому відзив та додані до нього докази є неналежними та недопустимими.

Представник відповідача Рябко І.В. в судове засідання не з`явилась, на адресу суду електронною поштою надійшло її клопотання про розгляд справи в її відсутність, підтримала поданий нею відзив та просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що 19 березня 2020 року постановою у справі про адміністративне правопорушення серії НК 638391 патрульним взводу 1 роти 4 батальйону УПП в Донецькій області Яковлевим Р.В. притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, зокрема за те, що 15 березня 2020 року о 13-43 годин, керуючи транспортним засобом, рухався по вул. Макара Мазая, 56 в м. Маріуполі зі швидкістю 73 км/г при дозволеній не більш 50 км/год., чим порушив п.12.4 Правил дорожнього руху України. Вказане порушення тягне за собою відповідальність, передбачену ч.1 ст.122 КУпАП, за скоєння якого накладено штраф в сумі 255 грн.

Відповідно до ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За вимогами ст.251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показань свідків.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем не оспорюється, що він керував автомобілем в зазначений час, однак останній зазначає, що порушення Правил дорожнього руху України не допускав.

Згідно постанови серії НК №638391 ОСОБА_1 порушив п.12.4 Правил дорожнього руху України.

Пунктом 12.4 Правил дорожнього руху України, передбачено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год (нові зміни з 01.01.2018).

Частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Відповідно дост.251 КУпАПдоказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.222 КУпАП розгляд справ про правопорушення, передбачені ч.1ст. 122 цього Кодексу, покладено на органи Національної поліції.

Згідност.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.40 Закону України "Про Національну поліцію" (надалі - Закон №580-VIII), поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Так, положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Так, на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови відповідачем надано відео файли, які досліджені судом в порядку ст.220 КАС України. Дані файли підтверджують те, що транспортний засіб марки «ЗАЗ 17698К», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , в м. Маріуполі по вул. Макара Мазая рухався зі швидкістю 73 км/год . Був зупинений працівниками поліції, які представилися, роз`яснили права, повідомили про суть вчиненого правопорушення, місце розгляду адміністративної справи м.Маріуполь, вул. М. Мазая, 16.

З відео також вбачається, що позивача було ознайомлено з фото- та відео фіксацією скоєного правопорушення, ознайомлено з документами на прилад, яким було зафіксовано правопорушення, задоволено клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату для реалізації права позивача на захист.

В підтвердження правомірності використання приладу TruCam відповідачем до відзиву долучено свідоцтво № 22-01/16642 від 30.09.2019 року про повірку приладу TruCam №ТС000788; сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 р. № UA-MI/-2903-2012.

Можливість використання виробу «TruCam LTІ 20/20» виробництва LaserTechnologyInc, крім зазначених вище сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки та повірки, підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 27 вересня 2018 року № 04/02/03/-3008, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних.

Прилад, яким здійснювалась фіксація правопорушення , що розглядається TruCam №ТС000788, входить до об`єкта експертизи, на які розповсюджується дія зазначеного експертного висновку.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LT1 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м. та діапазон вимірювань швидкості від 2 км/год до 320 км/год.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

З фотознімків, здійснених приладом TruCam №ТС000788 вбачається марка транспортного засобу позивача, його реєстраційний номер, швидкість руху 73 км/год, серійний номер технічного приладу, яким здійснено відеофіксацію. Дата, час, місце вчинення адміністративного правопорушення та транспортний засіб співпадають із зазначеними в постанові серії НК 638391 від 19.03.2020 року.

Крім підтвердження факту вчинення правопорушення, досліджений судом відео файл містить повну версію процедури розгляду адміністративної справи уповноваженою особою з дотриманням прав позивача, а саме співробітник поліції представився, повідомив про суть вчиненого правопорушення, роз`яснив права, надав для ознайомлення докази, відповів на всі запитання позивача.

Посилання позивача на те, що докази вини, отримані внаслідок використання лазерного вимірювача Tru Cam LTI 20/20 є не допустимими, оскільки технічний засіб, який фіксує порушення вимог ПДР України, є не повіреним внаслідок відсутності тавра, суд вважає безпідставними та такими, що спростовуються долученими до відзиву документами.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що посилання позивача на те, що постанова винесена без достатніх доказів вчинення порушення є такими, що суперечать дослідженим доказам.

Таким чином, факт перевищення позивачем максимальної швидкості в населеному пункті є доведеним, а тому є визначальним при застосуванні санкції передбаченої ч.1ст.122 КУпАП при порушенні позивачем п.12.4ПДР України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач 15 березня 2020 року, керуючи транспортним засобом в м. Маріуполі по вул. Макара Мазая, перевищив швидкість руху допустиму в населених пунктах, чим порушив п.12.4 ПДР України, тому постанова про накладання на нього адміністративного стягнення у виді штрафу, винесена Інспектором патрульної поліції є правомірною.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування обставин, що викладені в оспорюваній постанові, натомість стороною відповідача, який є суб`єктом владних повноважень і на якого покладається обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, надані докази в обґрунтування своєї позиції.

З огляду на викладене, враховуючи наявні в справі докази, відповідно до ст. 293 КУпАП України, суд, як орган, що розглядає адміністративний позов (скаргу або протест) на постанову по справі про адміністративне правопорушення, перевіривши законність і аргументованість винесеної постанови, прийшов до висновку про те, що постанова в справі про адміністративне правопорушення серії НК № 638391 від 19.03.2020 року відповідає вимогам закону, а відтак вимоги позову є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягають.

Аргументи представника позивача стосовно неналежного підтвердження повноважень представника відповідача не є слушними з огляду на вимоги ст.. 59 КАС України, відповідно до якої повноваження представників підтверджуються довіреністю, зокрема, юридичної особи. До відзиву на позову така довіреність додана, вона є діючою і містить всі права та обов`язки, якими наділений конкретний представник в судовому засіданні.

У зв`язку із відмовою у позові вимога позивача про стягнення витрат на правову допомогу також задоволенню не підлягають.

З урахуванням вимог ЗУ «Про судовий збір», правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року за провадженням №11-1287апп18, з позивача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 420,40 грн.

Керуючись ст. ст.2,5-10,72-77, 90, 122,159,229, 241-246,255,286,295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 420,40 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення Першого апеляційного адміністративного суду через Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин.

Суддя: Ю. О. Матвєєва