Справа № 201/2537/20
Суддя: Ткаченко Н. В.
Дата ухвалення: 2020-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 201/2537/20
Провадження №2-а/201/89/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в особі головуючого - судді Ткаченко Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції в особі інспектора Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП НП лейтенанта поліції 4 роти 3 батальйону Шаруди Андрія Валерійовича про визнання дій протиправними та скасування постанови серія ЕАК № 2241820 від 14.03.2020р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

Мазнєв О.О. 16.03.2020р. звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із адміністративним позовом до УПП в Дніпропетровській області в особі інспектора 3 батальйону, 4 роти лейтенанта поліції Шаруди А.В. про визнання дій протиправними,скасування постанови серія ЕАК № 2241820 від 14.03.2020р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 19.03.2020р. адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки, які були усунуті ним вчасно, шляхом подання уточненої адміністративної позовної заяви ( а.с. № 9).

В обґрунтування позову, з урахуванням уточнень від 23.03.2020р., позивач зазначив, що 14.03.2020р. інспектором винесено оскаржувану постанову, згідно із якою позивач не виконав вимогу дорожнього руху 3.34 «Зупинку заборонено» і здійснив зупинку в зоні дії знаку, чим порушив п.8.4. ПДР «Порушення вимог заборонених знаків». Спірною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Позивач не погоджується з даною постановою, вважає, що вона винесена із порушенням вимог ст. 280 КУпАП, інспектором не з`ясовано належним чином всі обставини у справі. При винесенні оскаржуваної постанови не були враховані вимоги ст. 268 КУпАП, що визначає права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а саме право на юридичну допомогу, збір і надання доказів, яких був позбавлений позивач. Додатково зазначив, що 14.03.2020р. він був вимушений здійснити короткотермінову зупинку для передачі проїздних документів, які забув батько. Крім того, позивач зазначив, що знак 3.34 «Зупинку заборонено» було встановлено на території парковки, а не узбічі дороги відповідно напрямку руху, як це передбачено п.8.2. примітка 1 ПДР, тобто можливо зробити висновок, що цей знак розташований на території парковки, дія якого розповсюджується вправо та вліво,на автомобілі ТОВ «Паркт Сервіс Группе» та не відповідає вимогам ПДР та Національного стандарту. На підставі вищевикладеного просив визнати дії інспектора протиправними та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2020р. суддею визначено Ткаченко Н.В., яка ухвалою від 27.03.2020р. відкрила провадження та призначила розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до п.20, ч.1 ст. 4, ч. 2 ст. 12, ст.ст. 257, 286 КАС України ( (а.с. № 22).

Представник УПП у Дніпропетровській області ДПП - Головко Є.Ю. (діє за довіреністю від 28.12.2019р.- а.с. № 41) 05.05.2020р. надав суду відзив на позовну заяву (а.с. № 26-40), в яких зазначив, що 14.03.2020р. інспектором Управління винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 122 КУпАП про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 255 грн., в якій зазначено про те, що останній керуючи транспортним засобом в м. Дніпрі по пл. Вокзальній, в районі буд. 11 не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», здійснив зупинку в зоні дії вказаного знаку, порушивши вимоги п.8.4.в ПДР України. Зазначив, що дана постанова повністю відповідає вимогам, встановленим п.5 Розділу 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі № 1395 від 07.11.2015р. Крім того, законодавством, як виключення, передбачено процедуру скороченого провадження при притягненні особи до адміністративної відповідальності, під час якої фіксація адміністративного правопорушення, розгляд справи і накладення адміністративного стягнення на правопорушника відбувається безпосередньо на місці його вчинення. Отже інспектор Управління розглянув справу про адміністративне правопорушення, вчинене позивачем, з дотриманням всіх вимог чинного законодавства, а посилання позивача на те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, не підтверджується жодним доказом.

Посилання позивача в позовні заяві на те, що ним була здійснена короткочасна зупинка транспортного засобу в зоні дії дорожнього знаку 3.34 для передання іншій особі певних документів не свідчать про відсутність складу адміністративного правопорушення, оскільки на ділянках дороги, позначених дорожнім знаком 3.34, забороняється припинення руху транспортних засобів без обмеження його (припинення) мінімальної чи максимальної тривалості, а тому посилання позивача на короткочасність зупинки та її підстави не можуть свідчити про відсутність складу адміністративного правопорушення.

Щодо зауважень позивача про те, що дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено» встановлено з порушенням вимог державних стандартів, представник відповідача зазначив, що вищевказаний дорожній знак був розміщений відповідно до вимог п.8.2.-1 ПДР України, тобто таким чином, що його добре видно в будь-яку пору доби, він не закритий від учасників дорожнього руху жодними перешкодами, він є видимий на відстані 100 м. за напрямком руху саме тих учасників дорожнього руху, для яких призначена інформація, що передається цим дорожнім знаком, він має додаткову табличку 7.3.3 «Напрямок дії», яка інформує про зону розповсюдження даного дорожнього знаку. Відсутність табличок до дорожнього знаку 3.34 не зумовлюють згідно ПДР України недійсності такого знаку, враховуючи відсутність необхідності встановлення додаткових умов дії дорожнього знаку.

В наданому суду відзиві, представник відповідача також зазначив, що позовні вимоги щодо визнання дій поліцейського протиправними не можуть бути задоволенні під час розгляду даної справи, оскільки чинним законодавством встановлені обмеження щодо способу судового захисту. Крім того, позивач за дану вимогу повинен був сплатити судовий збір, що ним не було зроблено, а тому дані вимоги не підлягають розгляду.

Додатково, представник відповідача зазначив, що інспектори не можуть виступати самостійним відповідачем у даній справі, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст. 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення. Враховуючи викладене, просив відмовити у позові та розглянути адміністративну справу без участі представника відповідача.

Суд, дослідивши матеріали справи, зміст позовних вимог та заперечень стосовно позову, оглянувши диск з відеозаписом правопорушення, оцінивши докази у справі, вважає, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В обґрунтування звернення з позовом до адміністративного суду позивач посилався на норми Кодексу адміністративного судочинства України. За приписами ч. 1, 3, 4 ст. 3 КАС України Порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно зі ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Як вбачається зі спірної постанови, 14.03.2020р. лейтенантом поліції 3 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Шарудою А.В. винесено постанову, згідно із якою 14.03.2020р. о 06:36 за адресою: м. Дніпро, пл. Вокзальна, 11 позивач не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», здійснив зупинку в зоні дії вказаного знаку, порушивши вимоги п.8.4.в ПДР України « Порушення вимог заборонних знаків». Спірною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу - 255 грн. за ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с.№ 5).

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до п.8.4 «в» Правил дорожнього руху дорожні знаки поділяються на групи, зокрема на заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Відповідно до 15.1 Правил дорожнього руху України зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. У випадку, якщо зупинка автомобіля була вимушеною та в місці, де дана дія заборонена, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити-діяти згідно з вимогами пунктів 9.9-9.11 ПДР України.

Згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП, передбачена адміністративна відповідальність за перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Позивач в позовній заяві посилається на те, що 14.03.2020р. о 6.37 він здійснив висадку свого батька біля в,їзду на парковку на пл. Вокзальній, оскільки на в,їзді було скупчення автомобілів, після чого, проїхавши 5 м., помітив, що батько забув проїздні документи, у зв`язку з чим здійснив короткотермінову зупинку для передачі проїздних документів.

Між тим, як вбачається із відеозапису правопорушення, доданого до відзиву представником відповідача, зупинка автомобіля позивача була здійснена саме в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено». Крім того, як вбачається з відеозапису правопорушення, позивач не заперечував сам факт наявності знаку 3.34 «Зупинку заборонено», а посилався лише на той факт, що зупинка була здійснена для висадки пасажира та передачі проїздних документів.

Відповідно до п. 3.34 ПДР України, під дорожній знак "Зупинку заборонено", забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Таким чином, на ділянках дороги, позначених дорожнім знаком 3.34 забороняється припинення дорожнього руху без обмеження його мінімальної чи максимальної тривалості, а тому посилання позивача на короткочасність зупинки не може бути прийнята до уваги, як доказ відсутності складу адміністративного правопорушення. Водночас не можуть прийняти до уваги і посилання позивача на терміновість зупинки для передачі проїздних документів батьку, оскільки як вбачається з доданого до адміністративного позову проїзного документу, час відправлення поїзду зазначено як 07.18 год., тоді як правопорушення зафіксовано о 06.40 год.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008р. № 2 постанова про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його скоєнні та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП, передбачена адміністративна відповідальність за перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Суд вважає, що для висновків вказаних в оскаржуваній постанові у особи, яка винесла постанову, були підстави. При розгляді справи були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, також посадовою особою було з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи. Постанова інспектора патрульної служби є законною та такою, що не підлягає скасуванню.

Суд критично оцінює посилання позивача на те, що дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено» встановлено з порушенням вимог державних стандартів, оскільки це не впливає на виконання позивачем вимог вищевказаного дорожнього знаку та не позбавляє права позивача звернутися до відповідного органу задля внесення пропозицій щодо даного питання.

Відповідно до вимог п.8.2.-1 ПДР України, дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами. Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини. Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Як вбачається з відеозапису та наданих позивачем фототаблиць, дорожній знак розміщено таким чином, що його було добре видно учасникам дорожнього руху.

Відсутність табличок до дорожнього знаку 3.34, враховуючи відсутність необхідності встановлення додаткових умов дії дорожнього знаку, не зумовлюють згідно ПДР України недійсності такого знаку.

Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. У Кодексі конкретизовано й інші конституційні принципи, зокрема принцип рівності громадян перед законом (стаття 248). Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. У контексті питання, що розглядається, Конституційний Суд України враховує положення статей 9, 33, 248, 268 Кодексу. За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб`єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку). Статтею 268 Кодексу встановлено перелік прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема: особа має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права; справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо (статті 245, 280 Кодексу). Згідно з Кодексом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення (пункт 1 статті 247); справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці (частина перша статті 249); оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (стаття 252) тощо. Положення зазначених статей визначають систему процесуальних механізмів, які в сукупності з наведеними конституційними нормами унеможливлюють притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не вчиняла правопорушення. Зміст постанови, що оскаржується, відповідає і вимогам статті 283 КУпАП.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідачем надано відео правопорушення, яке досліджено судом при розгляді справи.

Крім того, обставини вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, зазначені в постанові, що оскаржується, відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_1 порушував вимоги пункту п. 8.4. в ПДР України і 14.03.2020р., оскільки здійснив зупинку автомобіля в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» .

За таких обставинах, суд вважає, що дії Інспектора роти №4 батальйону №3 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області ДПП лейтенанта поліції Шаруди А.В. при розгляді справи про адміністративне правопорушення були правомірними, а постанову ЕАК № 2241820 від 14.03.2020р. по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення на позивача за ч. 1 ст. 122 КУпАП такою, яка винесена законно. Постанова ЕАК № 2241820 від 14.03.2020р. основана не на припущеннях і без порушень прав позивача, а тому вона не підлягає скасуванню.

Не можна прийняти до уваги аргументи зазначені по тексту позовної заяви, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються та зводяться до намагання уникнути відповідальності за вчинене правопорушення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження, вони не ґрунтуються на законі, а тому в їх задоволенні слід відмовити в повному обсязі.

Суд, критично оцінює заперечення представника відповідача в частині необхідності сплати позивачем судового збору за вимогу щодо визнання дій неправомірними, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору на підставі Закону України від 08.07.2011р. «Про судовий збір» та згідно приписам Постанови Пленуму ВАСУ від 23.01.2015р. № 2 «Про практику застосування адміністративними судами положень ЗУ від 08.07.2011р. «Про судовий збір», а вимоги про визнання дій інспектора неправомірними є похідними та взаємопов`язаними з вимогами про скасування постанов.

На підставі ст. 139 КАС України, враховуючи результат розгляду справи, а також враховуючи Постанову Пленуму ВАСУ від 23.01.2015р. № 2 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 08.07.2011р. № 3674-VI «Про судовий збір» щодо відсутності підстав для сплати судового збору у справах зазначеної категорії, суд вважає, що судові витрати по справі відносяться на рахунок держави.

При цьому, висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 18.03.2020р. у справі № 543/775/17 (провадження № 11-1287апп18), під час постановлення даного рішення судом не враховується, з огляду на те, що на момент подачі позову, позивач вважався таким, що звільнений від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124 Конституції України, ст.ст. 255, 256, 258, 288, 289 КУпАП, ст.ст. 4, 12, 46, 72, 77, 139, 229, 241-256, 257, 286 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції в особі інспектора Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП НП лейтенанта поліції 4 роти 3 батальйону Шаруди Андрія Валерійовича про визнання дій протиправними та скасування постанови серія ЕАК № 2241820 від 14.03.2020р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ткаченко Н.В.