Справа № 480/4919/19
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2020-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2020 р. Справа №480/4919/19

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Павлічек В.О.,

за участю секретаря судового засідання - Нікітас К.В.,

представника позивача - Крищенко Л.В.,

представника відповідача - Шаповал Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Семереньки" до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Семереньки», звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Сумській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.08.2019 № на суму 212 561грн.

Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте за результатами документальної позапланової виїзної перевірки, на підставі акту перевірки №848/18-28-14-05/33486731/77 від 24.07.2019.

Позивач не погоджується із вказаним податковим повідомленням-рішенням щодо встановленого завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту на суму 212 561грн та вважає, що воно є незаконним і необгрунтованим, зважаючи на таке.

Перевіркою не встановлено реальність здійснення господарських операцій з придбання ТОВ «Агрофірма «Семереньки» послуг з оренди с/г техніки з екіпажем у ТОВ «Схид Агро» та придбання послуг з перевезення вантажів у ФГ «Заграва», що призвело до порушення податкового законодавства з податку на додану вартість.

Позивач зазначає, що зазначені операції були реальними, що підтверджується договорами та первинними документами, які мають всі необхідні реквізити та підтверджують фактичне придбання послуг

Крім того, ТОВ Агрофірма «Семереньки» є сільськогосподарським підприємством, основним видом діяльності якого є вирощування сільськогосподарської продукції. Тобто придбання ТОВ АФ «Семереньки» послуг з перевезення вантажів оренда сільськогосподарської техніки є необхідним та економічно доцільним, з наявним причинним зв`язком між придбаними послугами, отриманням економічної вигоди та намірів подальшого використання у власній господарській діяльності.

Позивач вважає, що за даних фактичних обставин, та за наявності достатньої кількості належних первинних бухгалтерських документів, висновки про нереальність спірних господарських операції не можуть ґрунтуватися на негативній інформації щодо інших юридичних осіб, які не мають жодного відношення до ТОВ АФ «Семереньки» і якщо контрагенти позивача допустили порушення, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо них, адже законом іншого не передбачено.

Ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Відповідач надав суду відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечує з огляду на таке.

За наслідками документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Агрофірма «Семереньки», встановлено порушення позивачем пп. «а» п.198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України внаслідок чого було завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду ( рядок 21 Декларації) на загальну суму 212 561,00 грн.

Відповідач зазначає, що у наданих до перевірки ТТН в графі «Водій» зазначено прізвища водіїв перевізника ФГ «Заграва», однак, за даними звіту «Відомості про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам, поданого ФГ «Заграва» за грудень 2018 року, вказані водії не є працівниками ФГ «Заграва» та не мають ніякого відношення до його господарської діяльності. Крім цього, у наданих до перевірки ТТН наявні лише підписи відповідальних осіб вантажовідправника, без розшифровки конкретизації посади відповідальних осіб, також відсутня печатка.

Відповідач вважає, що відсутність ТТН або їх складення з порушенням вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» та Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджених в Міністерстві юстиції України 20.02.98 за № 128/2568 призводить до неможливості підтвердити фактичне придбання товару.

Крім цього, згідно з даними інформаційних баз ДФС/ДПС України, встановлено, що у ФГ «Заграва» не має можливості надавати послуги з перевезення вантажів.

Щодо взаємовідносини позивача з ТОВ «Схид Агро», відповідач зазначає, що під час перевірки позивачем не було надано належних і допустимих доказів наявності детальної документації та інформації про особливості використання придбаних послуг, а також інших доказів реального виконання умов вищезазначеного договору. Зокрема не надано детальних звітів до актів здачі-прийняття робіт, де б зазначалось, які саме трудові ресурси були залучені до надання послуг, які саме земельні ділянки (поля) оброблялись та чи належать вони позивачу - ТОВ «Агрофірма «Семереньки», яким саме орендованим комбайном, яка саме сезонна культура збиралась.

Також було встановлено неможливість фактичного надання послуг з оренди с/г техніки з екіпажем наявними у ТОВ «Схид Агро» трудовими і матеріальними ресурсами.

Представник позивача в свою чергу надав суду відповідь на відзив, в якій проти доводів відповідача заперечував та підтримав позовні вимоги.

Ухвалою суду було продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

В подальшому ухвалою суду було закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував та просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, Головним управлінням ДФС у Сумській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Семереньки», за результатами якої складено акт від 24.07.2019 № 848/18-28-14-05/33486731/77 (а.с. 21 - 51, т.1), яким встановлено порушення позивачем пп. «а» п.198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України внаслідок чого було завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 Декларації) на загальну суму 212 561,00 грн. в т.ч.: по операціям з ТОВ «Схид Агро», на суму 110 458,68грн; по операціям з ФГ «Заграва», на суму 102 101,54 грн.

На підставі вказаного акта перевірки Головним управлінням ДФС у Сумській області прийнято спірне податкове повідомлення-рішення від 15.08.2019р. № про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість по декларації з податку на додану вартість за IV квартал 2018р. на суму 212 561,00 грн. (а.с. 19, т.1).

Підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення стали висновки перевірки щодо не встановлення реальності здійснення господарських операцій з придбання ТОВ «Агрофірма «Семереньки» послуг з оренди с/г техніки з екіпажем у ТОВ «Схид Агро» та придбання послуг з перевезення вантажів у ФГ «Заграва».

Зазначене податкове повідомлення-рішення оскаржувалось позивачем в адміністративному порядку. За результатами адміністративного оскарження ДПС України прийнято рішення про результати розгляду скарги від 01.11.2019, яким скаргу ТОВ АФ «Семереиьки» залишено без задоволення, а спірне податкове повідомлення-рішення - без змін (а.с. 52 - 58, т.1).

Задовільняючи частково позовні вимоги суд виходить з наступного.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Підпунктом ''а'' пункту 198.1 статті 198 ПК визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2 статті 198 ПК).

Згідно з пунктом 198.3 цієї статті податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до частин першої, другої статті 9 Закону України ''Про бухгалтерський облік та фінансову звітність'' від 16.07.1999 № 996-XIV (у редакції, чинній станом на період спірних операцій) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, перелік яких визначений цією нормою.

Як підсумок вимог наведених правових норм, у податковому обліку господарські операції з придбання товарів (послуг), суми ПДВ за якими відносяться до податкового кредиту, повинні бути підтверджені відповідними документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення. Обов`язковим звітним документом в податковому обліку з ПДВ для підтвердження суми податкового кредиту є податкова накладна.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником ПДВ при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують дійсно мали місце.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції з метою створення її видимості, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання податковим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суми податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відсутність відповідних доказів може бути підставою для відмови в задоволенні позову про скасування податкового повідомлення-рішення, прийнятого контролюючим органом з підстав формування платником податків даних податкового обліку за наслідками фіктивних господарських операцій.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 20 травня 2020 року по справі №520/2703/19.

З матеріалів справи суд вбачає, що між Фермерським господарством «Заграва» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Семереньки» укладено договір про надання послуг по перевезенню вантажів №ПВ 28/07/2018-140СЕМ від 01.11.2018 (а.с. 60 - 66, т.1), додаток 1 до якого, це реєстр автомобілів із зазначенням державних номерів, марки та вантажопідйомності, які надавались для перевезення вантажів (а.с. 67, т.1), додаток 2 - визначенням вартості перевезення пізніх зернових (а.с. 68, т. 2). На суму ПДВ за вказаною операцією були складені податкові накладні, які належним чином зареєстровані в ЄРПН (а.с. 69 - 73, т.1). Оплата зазначених послуг здійснена позивачем в повному обсязі в безготівковому порядку, що підтверджено платіжними дорученнями (а.с. 77 - 79, т.1). Між позивачем і ФГ «Заграва» складені акти приймання-передачі виконаних робіт за договором від 01.11.2018 (а.с. 74 - 76, т.1) Також надання вказаних послуг підтверджується товарно-транспортними накладними з відміткою (підписом та печаткою відповідальної особи) вантажоотримувача - ТОВ «Гутянський елеватор» (а.с. 80 - 130, т.1)

Крім того, в підтвердження необхідності отримання таких послуг позивач надав копії статистичної звітності: Звіт про збирання врожаю с/г культур №37-сг по Великописарівському, Краснопільському та Тростянецькому районах Сумської області (а.с. 131 - 142, т.1).

Фактичне отримання позивачем зазначених послуг підтверджується також Реєстрами від ТОВ «Гутянський елеватор» форми № ЗХС-З про отримання вантажу (зерна кукурудзи), які перевозились вантажними автомобілями за договором №ПВ28/07/2018-140СЕМ про надання послуг по перевезенню вантажів від 01.02.2018 (а.с. 143 - 166, т.1) та Актами приймання передачі GPS трекерів з ФГ «Заграва» (а.с. 167 - 168, т.1).

Вказані документи за своєю формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства, наявності недоліків (дефектів форми, змісту або походження), які б згідно з частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, спричинили втрату ними юридичного статусу первинних документів, податковим органом не доведено.

При цьому, посилання відповідача на те, що прізвища водіїв в товарно-транспортних накладних не є ідентичними прізвищам осіб, які перебувають в трудових відносинах з контрагентом позивача, суд вважає безпідставним, оскільки відповідно п.1.54 договору №ПВ28/07/2018-140СЕМ від 01.11.2018, сторони у домовились, що виконавець (ФГ Заграва») має право залучати до надання послуг третіх осіб, з якими ФГ уклало відповідні договори перевезень, при цьому залишаючись відповідальним перед замовником (ТОВ АФ «Семереньки») за будь-які дії/бездіяльність перевезень третіх осіб як за власні. Також в п.1.6 договору закріплено, що виконавець зобов`язується виконати обумовлені договором послуги перевезення власною технікою чи технікою третіх осіб.

Також безпідставним суд вважає твердження відповідача про те, що товарно-транспортні накладні не містять обов`язкових реквізитів, визначених Правилами №363 щодо посади, прізвища особи - вантажовідправника, оскільки товарно-транспортні накладні містять всі необхідні підписи та їх розшифровки - вантажовідправника, із зазначенням відомостей про нього у графі вантажовідправник, водія/експедитора (ПІБ повністю, підпис) та відповідальної особи вантажоодержувача - ТОВ «Гутянський елеватор» з підписом, ПІБ та печаткою юридичної особи.

Крім того, відповідно до п.11.1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом №363 встановлено, що товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Отже всі необхідні реквізити надані для перевірки товарно-транспортні накладні містять, що спростовує висновок посадових осіб ДФС про неможливість підтвердити фактичне придбання послуг з перевезення вантажів через не зазначення в ТТН посади особи - вантажовідправника.

Також, обгрунтовуючи нереальність господарських операцій між ТОВ АФ «Семереньки» та ФГ «Заграва» за договором про надання послуг по перевезенню вантажів від 01.11.2018, відповідач посилається на інформацію щодо ФГ «Заграва», отриману під час збирання відповідно до ст.74 ПК України та згідно листа-застереження від 12.06.2019 від ГУ ДФС у Львівській області, щодо відсутності достатньої кількості трудових ресурсів, відсутністю реального ланцюга постачання реалізованих товарно-матеріальних цінностей, основних фондів та кваліфікації у персоналу. Відповідач зазначає, що ФГ «Заграва» доводилось для відпрацювання як учасник схем постачання та використання сумнівного податкового кредиту за листопад-грудень 2018, січень-березень 2019 (а.с.51 - 58, т.2).

Оцінюючи податкову інформацію по контрагентам ФГ «Заграва» щодо їх відносин з учасниками інших ланок постачання товарів (та між ними), суд вважає, що ці посилання не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності спірної господарської операцій між ТОВ АФ «Семереньки» та ФГ «Заграва» щодо виконання договору про перевезення вантажів від 01.11.2018.

В разі наявності у органу державної податкової служби інформації щодо порушення окремим платником податків податкового законодавства, негативні наслідки повинні застосовуватися саме щодо цієї особи.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов`язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Отже, за даних фактичних обставин, та за наявності достатньої кількості належних первинних бухгалтерських документів, висновки про нереальність господарської операції за договором від 01.11.2018 не можуть ґрунтуватися на негативній інформації щодо інших юридичних осіб, які не мають жодного відношення до ТОВ АФ «Семереньки».

Крім того, нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватись лише допущеними контрагентом порушеннями вимог законодавства. Якщо вказаний контрагент допустив такі порушення, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо нього, адже законом іншого не передбачено.

Щодо посилання відповідача на довідку від 29.01.2019, в якій вказано про відсутність ФГ «Заграва» за юридичною адресою (а.с. 50, т.2), суд зазначає, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, відомості протягом 2018 - 2019 р.р. щодо відсутності ФГ «Заграва» за юридичною адресою не вносилися (а.с. 154 - 157, т.2).

Також суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, вказану у рішенні, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Так, наведені органом ДФС в акті перевірки аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та ФГ «Заграва», факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Також з матеріалів справи суд вбачає, що між позивачем та ТОВ «Схид Агро» був укладений договір оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем від 07.09.2018р. №ОТЕ 07/09/2018-54С., за яким Орендодавець (ТОВ «Схид - Агро») зобов`язується передати у тимчасове володіння і користування Орендарю (ТОВ «Агрофірма Семереньки») сільськогосподарську техніку та забезпечити своїми силами її керування та технічну експлуатацію, а Орендар зобов`язується прийняти в тимчасове володіння та користування сільськогосподарську техніку під керуванням екіпажу (водія/механізатора) Орендодавця і зобов`язується сплачувати Орендодавцю орендну плату за користування сільськогосподарською технікою і повернути її у порядку, встановленому договором (а.с. 185 - 190, т.1). Розділом 3 вказаного договору передбачено, що розмір орендної плати за годину користування технікою вказаний у Додатку 1 до договору. Розмір місячної орендної плати за користування технікою з екіпажем визначається за формулою: орендна плата за користування технікою = кількість відпрацьованих годин * договірну вартість за одну годину оренди.

Відповідно до Додатку 1 до вказаного договору, орендодавець передав орендарю сільськогосподарську техніку, також визначено орендну плату за 1 годину користування - 720 грн. з ПДВ (а.с. 191, т.1). Додатком 2 до вказаного договору визначено максимальний ліміт фактичних витрат палива (а.с. 195, т.1).

Після використання, як зазначає сам позивач в позові, відповідно до актів приймання передачі техніки з оренди (повернення) техніка була передана орендодавцю 24 жовтня 2018 року.

На виконання зазначеного договору, між контрагентами були складені акти здачі - прийняття робіт (а.с. 192 - 194, т.1), які містять тільки інформацію про загальні суми виконаних робіт за жовтень 662 752,08 грн., у т.ч. ПДВ - 110 458,68 грн. , а саме:

- Акт № ОУ-0000013 на загальну суму 375 774,08 грн. (з ПДВ) (а.с.192, т.1);

- Акт № ОУ-0000008 на загальну суму 336 978,00 грн (з ПДВ) (а.с. 193, т.1).

Орендна плата за використання техніки була сплачена позивачем в безготівковому порядку, що підтверджується платіжними дорученнями та податковими накладними № 8 від 19.10.2018, № 11 від 31.10.2018р., на підставі яких суми ПДВ були включені позивачем до складу податкового кредиту за IV квартал 2018р. (а.с. 14 - 17, т.2).

Суд зазначає, що предметом договору найму транспортного засобу, за змістом ст. 798 ЦК України, можуть бути, зокрема, наземні самохідні транспортні засоби. При цьому, в силу ч. 2 вказаної норми, договором найму транспортного засобу може бути встановлено, що він передається у найм з екіпажем, який його обслуговує; відповідно до ч. 1 ст. 805 ЦК України, управління та технічна експлуатація транспортного засобу, переданого у найм з екіпажем, провадяться його екіпажем. Екіпаж не припиняє трудових відносин з наймодавцем. Витрати на утримання екіпажу несе наймодавець.

Разом з тим, п.п.2.2.5 договору від 07.09.2018р. №ОТЕ 07/09/2018-54С, передбачено, що орендар зобов`язаний забезпечити ночівлю працівників (механізаторів) орендодавця, які безпосередньо обслуговують (є екіпажем) техніки. Забезпечити харчування працівників орендодавця за рахунок самого орендодавця. Сторони дійшли згоди, що розмір (суму) витрат на харчування орендодавець оплачує на підставі окремого рахунку, виставленого орендарем. Вартість харчування також може враховуватись при сплаті орендної плати за користування технікою по даному договору.

Суд зазначає, що позивач не надав жодного документу, що стосується екіпажу, якій повинен обслуговувати вказану техніку. В перелічених вище первинних документах не зазначено ні прізвищ осіб, що входять до складу екіпажу, ні навіть їх кількість. Позивач не надав суду жодного документу, що стосується проживання та харчування працівників орендодавця, що входять до складу екіпажу.

Під час розгляду справи позивачем було надано лише довідку ТОВ «Схід агро», що на підприємстві протягом 2018 року працювали такі особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ; та відомості на відпуск ПММ, в яких зазначаються прізвища тільки ОСОБА_6 та Кутько та транспортні засоби «Нью Холанд» держ.номера НОМЕР_2 та НОМЕР_3 (а.с. 245 - 270, т.1, а.с.1-8, а.с. 72, т.2). Отже відповідно до вказаних документів протягом жовтня (до 24.10.2018) позивач використовував 2 одиниці техніки, які обслуговували 2 працівника орендодавця.

Відповідно до звітів використання техніки за жовтень, комбайни New Holland CSX 7080 д/н НОМЕР_1 та СS 6090 д/н НОМЕР_2 використовувались 920,489 год. (468,025+452,464) (а.с. 82 - 84, т.2). Саме за таку кількість годин і було сплачено позивачем орендну плату (920, 489 год. * 720 грн. = 662 752,08 грн.). Отже за 24 календарні дні жовтня позивач використовував 2 одиниці техніки 920,489 год., по 460,24год. на одну одиницю техніки, що в середньому складає 19,17 год. на день (460,24 год /24 дні).

Тобто, один працівник на одній одиниці техніки повинен працювати кожного дня без вихідних по 19,17 год., що є фізично неможливим. Будь - які докази, що іншої кількості задіяних працівників орендодавця в обслуговуванні техніки в матеріалах справи відсутні. При цьому, твердження позивача, що вказані години включають і години простою техніки, суд вважає безпідставним, оскільки договором оренди передбачено сплата орендної плати за кожну годину використання техніки, та не зазначено обов`язку оплати годин простою.

Також суд враховує, що вказані звіти до актів здачі-прийняття робіт, де зазначається час та місце використання техніки, під час перевірки позивачем не надавалися.

Крім того, відповідно до п. 2.1.7 договору оренди с/г техніки з екіпажем, передбачено ведення окремого обліку палива наданого орендарем для належного виконання сільськогосподарських робіт. Об`єм палива в баках техніки перед початком робіт визначається шляхом заправки техніки до повного баку та фіксується в Додатку №2 до даного договору. Обсяг пального використаного при виконанні сільськогосподарських робіт зазначається в Акті приймання-передачі.

Разом з тим, суд зазначає, що позивачем всупереч вимогам вказаного пункту договору не надано актів здачі-прийняття робіт або детальних звітів до них з зазначенням обсягів використаного пального.

Також з матеріалів справи суд вбачає, що вказана техніка, а саме комбайни New Holland CSX 7080 д/н НОМЕР_1 та СS 6090 д/н НОМЕР_2 на належать ТОВ «Схід Агро». Відповідно до договорів від 01.09.2018 ТОВ «Схід Агро» орендує вказану техніку у ФОП ОСОБА_7 , та сплачує орендну плату 2000 грн. на місяць (а.с. 196 - 197, 212 - 213, т.1).

Суд також враховує, що відповідно до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за 4 квартал 2018 року ТОВ «Схід Агро», чисельність працюючих складає 7 осіб, 6 із них оформили трудові відносини з ТОВ «Схід Агро» лише з листопада - грудня 2018 року.

Як визначено п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У відповідності до ст. 1 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Тобто, зміст наведених положень у їх системному зв`язку свідчить про те, що право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товарів (робіт, послуг), до податкового кредиту у суб`єкта господарювання виникає у разі: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у її межах.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту.

Разом з цим, недоведеність наявності вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкового кредиту, а покупця - права на його формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.

Суд вважає, потрібно щоб первинні документи підтверджували і розкривали суть, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) і ділову мету. Щоб так кваліфікувати природу господарських операцій, необхідно послатися на допустимі та належні докази, якими засвідчується стан (якість) таких операцій. Без цього неможливо перевірити правильність обчислення і сплати сум податкового грошового зобов`язання на підставі таких операцій.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № П/811/4022/14.

Так, предмет доказування у справі, що розглядається, становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самої господарської операції (послуг з оренди техніки), а відтак і обґрунтованість визначення податкового кредиту позивачем.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожному доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що містяться у справі, мотивуючи відхилення або врахування кожному доказу (групи доказів).

За змістом ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Суд наголошує, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає насамперед у активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставин справи, щоб суд ухвалив справедливе та об`єктивне рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 725/254/16-а.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення у справі.

Враховуючи зазначене, а також відсутність первинних документів щодо екіпажу, що обслуговує техніку, щодо окремого обліку ПММ; неможливості виконання даного об`єму робіт 2 працівниками; інформацію контролюючого органу щодо контрагента позивача, суд доходить висновку, що матеріалами справи не підтверджується отримання позивачем в жовтні 2018 року послуг з оренди сільськогосподарської техніки у ТОВ «Схід Агро» на суму 662 752,08 грн., та відповідно правомірність віднесення суми ПДВ - 110 458,68 грн. до складу податкового кредиту.

Таким чином позовні вимоги в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Разом з тим суд зазначає, що враховуючи приписи ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, в даному випадку, судові витрати відшкодовуються пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Семереньки" до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Сумській області від 15.08.2019 № в частині зменшення від`ємного значення з податку на додану вартість в сумі 102 101,54 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Семереньки" (вул. Центральна, 2а, с. Печини, Тростянецький район, Сумська область, 42644, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області (вул. Іллінська, 13, м. Суми, 40009, ) суму судового збору в розмірі 1 531,52 грн. (одна тисяча п`ятсот тридцять одна гривня 52 коп.).

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені, зокрема, статтею 295 цього кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення складено 26.05.2020 року.

Суддя В.О. Павлічек