Справа № 320/1456/20
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2020-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/1456/20 Головуючий у І інстанції - Лиска І.Г.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

при секретарі : Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И Л А:

20 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Виконуючого обов`язки заступника начальника Головного управління ДПС у Київській області Войтюка Віталія, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Київській області стосовно винесення Наказу № 34 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 )» від 09.01.2020 року;

- визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління ДПС у Київській області від 09.01.2020 року № 34 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 )».

25 лютого 2020 року Позивач подала до Київського окружного адміністративного суду заяву про забезпечення раніше поданого позову та просила:

- зупинити дію Наказу Головного управління ДПС у Київській області № 34 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 )» від 09.01.2020 року до набрання законної сили судовим рішенням у дані справі;

- заборонити Головному управлінню ДПС у Київській області виносити податкові повідомлення-рішення за наслідками перевірки, проведеної на підставі Наказу № 34 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 )» від 09.01.2020 року до набрання законної сили судовим рішенням у дані справі;

- заборонити Головному управлінню ДПС у Київській області будь-яким чином реалізовувати результати перевірки (акт, податкові повідомлення-рішення, інші документи), проведеної на підставі Наказу № 34 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 )» від 09.01.2020 року, в тому числі шляхом їх передачі до правоохоронних чи інших органів, структурних підрозділів ДПС та використання таких результатів (акт, податкові повідомлення-рішення, інші документи) до набрання законної сили судовим рішенням у дані справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року частково задоволено заяву Позивача та вжито заходи забезпечення позову у справі № 320/1456/20 шляхом зупинення дії наказу Головного управління ДФС у Київській області від 09.01.2020 року № 34 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 )» до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 320/1456/20.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року внесено виправлення (в описовій, мотивувальній та резолютивній частинах) тексту ухвали Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року по справі № 320/1456/20, а саме: вважати вірною назву податкового органу «ГУ ДПС у Київській області» замість «ГУ ДФС у Київській області».

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Київській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати зазначену ухвалу.

Відповідач вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, прийнятою: з порушенням норм процесуального права (статей 114-117, 150, 160, 151, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України), без повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

ГУ ДПС у Київській області вказує на те, що на час винесення ухвали про забезпечення позову в провадження Київського окружного адміністративного суду перебував позов з тим самим предметом та з тих самих підстав, а саме: адміністративна справа № П/320/530/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, визнання дій протиправними.

Також, Відповідач наголошує на тому, що у задоволенні аналогічної заяви про забезпечення позову в адміністративній справі № П/320/530/20 Київським окружним адміністративним судом відмовлено ухвалою від 21 січня 2020 року.

А відтак, ГУ ДПС у Київській області вважає, що позовна заява в адміністративній справі № 320/1456/20 мала бути повернута судом першої інстанції на підставі п. 5 ч. 4 с. 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідач звертає увагу на те, що станом на день прийняття оскаржуваної ухвали Київського окружного адміністративного суду № 320/1456/20 від 27 лютого 2020 року Наказ Головного управління ДПС у Київській області від 09.01.2020 року № 34 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 )» вже був виконаний, тому його дія не могла бути зупинена судом.

Звертає увагу, що на підставі Наказу № 34 була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) та складено акт № 67/10-36-33-04/ НОМЕР_1 від 03.02.2020 року.

ГУ ДПС у Київській області вважає, що подана Позивачем заява про забезпечення позову не відповідає приписам ст. 150 КАС України, оскільки не містить обґрунтування необхідності забезпечення позову, зокрема, обставин, що свідчать про неможливість відновлення порушених прав ОСОБА_1 у випадку, якщо обрані заходи забезпечення позову не будуть вжиті. Вказана заява не містить доказів на користь тверджень про необхідність значних зусиль, часу та витрат для відновлення порушених прав Позивача у випадку задоволення позову.

Позивач 18 травня 2020 року подала відзив на апеляційну скаргу в якому просить суд апеляційної інстанції відмовити в її задоволенні, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 такі, які були викладені нею в заяві про забезпечення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін та перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржувану ухвалу скасувати, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Наказом № 34 призначено проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) з 21.01.2020 року, тривалістю п`ять робочих днів.

У позовній заяві Позивач вказав, що наказ про призначення перевірки прийнятий протиправно, оскільки відсутні підстави для її проведення за період діяльності з 01.01.2012 року по 31.12.2018 року на предмет перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних податків та зборів при отриманні доходу від здійснення діяльності, пов`язаної з будівництвом та продажем об`єктів нерухомого майна за період з 01.01.2012 року по 31.12.2018 року на підставі п.п.75.12 п.75.1 ст.75, п.п. 78.1.1, п.п. 78.1.2 п.п.78.1.13 п.78.1 ст. 78, п.79.1, п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України.

ОСОБА_1 зазначила в позовній заяві, що їй не надходив лист податкового органу з вимогою про надання інформації. Також вказувала, що у податкового органу відсутні підстави для проведення перевірки, оскільки вона підприємницької діяльності не здійснює.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до висновку, що факт проведення контролюючим органом перевірки тягне за собою можливість настання відповідних наслідків для платника податків, а саме: складення акту чи довідки, прийняття рішення про нарахування платнику податків грошових зобов`язань та штрафних (фінансових) санкцій, а також застування адміністративного арешту майна у разі відмови від платника податку від проведення перевірки або допуску до останньої.

Викладене свідчить про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам Позивача до ухвалення рішення по суті в адміністративній справі, оскільки в разі проведення контролюючим органом перевірки на підставі оскаржуваного наказу, захист прав Позивача в межах даної адміністративної справи стане неможливим.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що захід забезпечення позову шляхом зупиненням дії індивідуального акту - Наказу № 34, є співмірним із заявленими позовними вимогами, а тому вжиття такого заходу буде мати наслідком збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Також, суд першої інстанції зазначив, що вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених позовних вимог.

При постановленні оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції керувався правовою позицією Верховного Суду в постанові від 13.02.2019 року № 813/112/18.

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення вимог заяви від 25.02.2020 року в частині вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупиненням дії індивідуального акту, до набрання законної сили рішенням в адміністративній справі № 320/1456/20.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1 - 2 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими Позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів Позивача, які б гарантували виконання рішення суду, у разі задоволення позову; для задоволення судом поданої Позивачем заяви про забезпечення адміністративного позову останній має обґрунтувати необхідність задоволення такого клопотання та довести, що незадоволення клопотання призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених ч. 2 ст. 150 КАС України.

За приписами п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ від 06.03.2008 року № 2, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, які б свідчили про наявність зазначених вище підстав для забезпечення позову.

У випадку звернення сторони із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із таким клопотанням.

З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Тому, у вирішенні питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Колегія суддів, проаналізувавши зазначені норми та заяву Позивача від 25.02.2020 року, погоджується з доводами Відповідача, що ОСОБА_1 не навела обставин та не надала будь-яких доказів до заяви про забезпечення позову, які б свідчили, що виконання рішення у справі у разі задоволення позовних вимог з метою захисту прав, свобод та інтересів Позивача буде ускладеним або неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, а також, що для відновлення таких прав і свобод необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Вказана заява, на думку колегії суддів, містить лише побоювання виявлення фіскальним органом порушень з боку ОСОБА_1 у сфері податкового законодавства та необхідності оскарження рішень Відповідача після проведення перевірки, якщо її висновки будуть негативними для Позивача.

Колегія суддів звертає увагу, що забезпечення позову шляхом заборони вчиняти Відповідачу подальші дії з проведення позапланової документальної невиїзної перевірки фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 на підставі Наказу № 34, а саме: складання акту перевірки та прийняття податкових повідомлень-рішень на підставі акту перевірки не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Заборона вчинення суб`єкту владних повноважень дій у даному випадку є втручанням суду у дискреційні повноваження фіскального органу та вирішення спору по суті позовних вимог.

Окрім цього, колегія суддів зазначає, що сам факт подання позову не може бути підставою для забезпечення позову.

Водночас, при розгляді заяви про забезпечення позову не вирішується питання про законність оскарженого рішення, дій чи бездіяльності Відповідача. Оцінка протиправності таких рішень, дій та бездіяльності Відповідача буде надана під час розгляду справи по суті.

При постановленні оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції використав практику Верховного суду, що застосована в постанові від 13.02.2019 року у справі № 813/112/18.

Проте колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на обставини вказаної справи № 813/112/18.

А саме на те, що приписи наказу податкового органу на проведення документальної позапланової перевірки не були реалізовані, отже тому Верховний суд зазначив, що проведення перевірки у період оскарження в судовому порядку рішення про її призначення та до вирішення питання про законність цього рішення є нівелюванням права платника податків на його оскарження та підтримав рішення попередніх інстанції про необхідність забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу на проведення перевірки.

Втім, як вбачається з матеріалів справи на момент постановлення оскаржуваної ухвали, податковий орган на виконання Наказу № 34 провів документальну позапланову невиїзну перерівку фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 та за результатом її проведення склав Акт ГУ ДПС у Київській області від 03.02.2020 року № 67/10-36-33-04/ НОМЕР_1 .

Отже, висновки постанови Верховного суду від 13.02.2019 року у справі № 813/112/18 не можуть бути використані для даної справи, оскільки напротивагу обставинам справи, які досліджував Верховний суд, у даній справі податковий орган вже реалізував оскаржуваний наказ та провів перевірку.

За приписами ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, станом на час винесення ухвали суду в даній справі № 320/1456/20 Наказ № 34 вже був виконаний, отже обраний судом першої інстанції спосіб захисту прав Позивача колегія суддів не може вважати своєчасним.

За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам Позивача до ухвалення рішення у справі.

Забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Підставою звернення ОСОБА_1 з адміністративним позовом стало винесення Наказу Головного управління ДПС у Київській області від 09.01.2020 року № 34 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 )».

На думку Позивача, оскаржуваний наказ прийнятий протиправно, оскільки відсутні підстави для проведення перевірки за період діяльності з 01.01.2012 року по 31.12.2018 року на предмет своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних податків та зборів при отриманні доходу від здійснення діяльності, пов`язаної з будівництвом та продажем об`єктів нерухомого майна у вказаний період на підставі п.п.75.12 п.75.1 ст.75, п.п. 78.1.1, п.п. 78.1.2 п.п.78.1.13 п.78.1 ст. 78, п.79.1, п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України.

Колегія суддів вважає, що позов не може бути забезпечений у спосіб, заявлений Позивачем, оскільки такий спосіб фактично підміняє собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті. Правова оцінка питань протиправності Наказу № 34 підлягає з`ясуванню під час розгляду справи по суті та оцінці доводам позовної заяви під час розгляду даної справи.

Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду від 07.05.2020 року у справі № 640/6315/19.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав, що вказують на існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам Позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливість захисту прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, при постановленні оскаржуваної ухвали фактично вирішив спір без розгляду справи по суті заявлених позовних вимог, що суперечить принципам законності, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин справи, та є неприпустимим.

Колегія суддів не знайшла достатніх підстав вважати що, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів Позивача.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що проведення перевірки платника податків не передбачає обов`язкове прийняття податкових повідомлень-рішень, оскільки їх прийняття можливе тільки у випадку виявлення порушень. Якщо ж такі порушення не виявлено - складається довідка, що прямо передбачено положеннями п. 86.1 ст. 86 Податкового кодексу України.

Відтак, Позивачем не доведено, що невжиття таких заходів призведе до порушень його прав, свобод та інтересів до винесення рішення у справі, або ж унеможливить чи утруднить виконання рішення у майбутньому.

В зв`язку з зазначеним колегія суддів, вважає помилковим висновки суду першої інстанції, щодо співмірності способу захисту інтересів Позивача по відношенню до можливих негативних для нього наслідків, внаслідок виконання Наказу № 34.

Колегія суддів зазначає, що позовні вимоги і правова оцінка питань правомірності чи протиправності приписів вказаного наказу та порядку його винесення підлягають з`ясуванню під час розгляду справи по суті та не відповідають меті застосування інституту забезпечення позову.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанцій надано неправильну правову оцінку підставам застосування заходів забезпечення адміністративного позову, заявленим у заяві про забезпечення позову, та відповідність їх вимогам частини 2 статті 150 КАС України.

Інші доводи апеляційної скарги Відповідача не заслуговують на увагу, оскільки стосуються підстав відкриття адміністративного провадження в даній справі, а не безпосередньо оскаржуванної ухвали.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.

Розглянувши доводи ГУ ДПС у Київській області, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області - задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року про забезпечення позову - скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко

Повний текст складено 26.05.2020 року.