Справа № 260/548/20
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2020-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 травня 2020 року м. Ужгород№ 260/548/20
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ужгородської міської ради, в якому просить: 1) визнати протиправним та скасувати підпункт 2.17 п. 2 Рішення XLIV сесії Ужгородської міської ради VІІ скликання від 13.02.2020 р. №1901 "Про надання та відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок"; 2) зобов`язати Ужгородську міську раду повторно розглянути подані ОСОБА_1 05.09.2019 р. документи щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0700 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач 05 вересня 2019 року звернувся до Ужгородської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 . Проте, рішенням Ужгородської міської ради з порушенням строків розгляду заявленого клопотання у наданні такого дозволу було відмовлено на підставі зауважень депутата ОСОБА_2 . Таку відмову вважає протиправною, оскільки вона не відповідає вимогам ст. 118 та 122 Земельного кодексу України, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою про відкриття провадження у адміністративній справі, отриманою представником відповідача 16 березня 2020 року, Ужгородській міській раді встановлено 15-денний строк для подання відзиву на позовну заяву та повідомлено, що згідно з вимогами ч. 4 ст. 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Проте відповідач відзив на позов у встановлений судом строк не подав, про причини неподання суд не повідомив, натомість 25 березня 2020 року надіслав до суду заяву, в якій просив розглянути дану справу за його відсутності за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 05 вересня 2019 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до центру надання адміністративних послуг Ужгородської міської ради Закарпатської області (далі - Ужгородської міська рада) із заявою та доданими до неї документами, в якій просив надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, загальною площею 0,07 га, яка розташована по АДРЕСА_1 з подальшою передачею у власність (арк. спр. 31 - 36).

Відповідно до внесеного відділом землекористування на розгляд сесії Ужгородської міської ради проекту рішення №1966 «Про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», п. 1.20 такого запропоновано надати дозвіл громадянину ОСОБА_1 на підготовку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0700 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 з подальшою передачею її у власність (арк. спр. 37 - 44).

Жодних зауважень щодо наявності законодавчих підстав для відмови громадянину ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою згідно з поданою заявою депутатською комісією з питань регулювання земельних відносин, містобудування та архітектури Ужгородської міської ради встановлено не було. Вказане підтверджується наявною в матеріалах справи копією пояснювальної записки до проекту такого рішення (арк. спр. 40 - 44).

Разом з тим, 13 лютого 2020 року на пленарному засіданні чергової ХLIV сесії Ужгородської міської ради VII скликання під час розгляду п. 36 проекту рішення №1966 депутат ОСОБА_2 просив в п. 1.20 (що стосується надання дозволу громадянину ОСОБА_1 на підготовку проекту землеустрою) відмовити.

За результатами проведеного голосування черговою ХLIV сесією VII скликання Ужгородської міської ради було прийнято рішення №1901 від 13.02.2020, п. 2.17 якого громадянину ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0700 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 на підставі зауважень депутата ОСОБА_2 (арк. спр. 14).

Вважаючи таке рішення суб`єкта владних повноважень протиправним, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Ст. 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Порядок набуття права на землю громадянами та юридичними особами регулюється нормами глави 19 ЗК України.

Чч. 1, 2 ст. 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Так, п. «в» ч. 3 ст. 116 ЗК України передбачене право громадян на безоплатну передачу земельних ділянок у їх власність шляхом одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Ст. 121 ЗК України врегульовано норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах передбачена норма не більше 0,10 гектара.

Ч. 6 ст. 118 ЗК України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно положень ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Зазначені повноваження органів місцевого самоврядування кореспондуються також з питаннями, що віднесені до виключної компетенції сільської, селищної, міської ради, передбаченими ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 р. №280/97-ВР (далі - Закон), та вирішуються виключно на пленарних засіданнях таких, серед яких вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Таким чином, для отримання у власність спірної земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд позивач звернувся у законодавчо встановленому порядку до уповноваженого на те органу місцевого самоврядування - Ужгородської міської ради.

Ч. 7 ст. 118 ЗК України визначає порядок розгляду вищезазначених клопотань уповноваженим органом. Так, вказана законодавча норма передбачає, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Окрім того, ч. 7 ст. 118 ЗК України встановлює, що виключною підставою для відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Дана норма носить імперативний характер та унеможливлює відмову уповноваженого органу з будь-яких інших підстав.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17 та від 24 квітня 2018 року № 814/1961/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи питання правомірності оскарженого рішення крізь призму основних засад адміністративного судочинства, суд повинен дослідити, чи прийнято таке на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Зазначене кореспондується також з встановленим Конституцією України обов`язком будь-якого суб`єкта владних повноважень діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з оскарженого рішення Ужгородської міської ради №1901 від 13 лютого 2020 року, орган місцевого самоврядування свою відмову у задоволенні клопотання позивача аргументує «зауваженнями депутата ОСОБА_2 ».

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року відповідачу запропоновано надати до суду документи, що стали підставою прийняття оскарженого рішення, на виконання чого Ужгородською міською радою було долучено копію витягу з протоколу пленарного засідання чергової ХLIV сесії Ужгородської міської ради VII скликання від 13 лютого 2020 року. Проте з тексту такого не вбачається, які саме зауваження депутата ОСОБА_2 стали підставою для відмови громадянину ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою та чи відповідали вони ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Жодних інших доказів на підтвердження правомірності свого рішення Ужгородська міська рада суду не надала, будь-яких пояснень стосовно спірних правовідносин до суду не направила.

За правилами, встановленими ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищенаведене Ужгородською міською радою не доведено правомірності оскарженого рішення. Відтак, оскільки позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою за відсутності підстав, передбачених ст. 118 ЗК України, суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасувати підпункт 2.17 п. 2 Рішення XLIV сесії Ужгородської міської ради VІІ скликання від 13.02.2020 р. №1901 "Про надання та відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок" та зобов`язання повторно розглянути зазначене питання є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Ч. 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Ужгородської міської ради судові витрати, а саме, витрати на професійну правничу допомогу, у розмірі 3400,00 грн.

Згідно вимог ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в розумінні ч. 3 зазначеної статті належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Ч. 4 зазначеної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, на підтвердження понесених витрат на оплату послуг адвоката позивач долучив договір про надання правової допомоги від 28.02.2020 р. з додатками від 03 березня 2020 року; прибутковий касовий ордер №002 від 03.03.2020 р. (арк. спр. 24 - 27).

Зі змісту договору про надання правової допомоги вбачається, що за правову допомогу замовник сплачує адвокату винагороду в розмірі, визначеному додатком №1 до такого.

Відповідно до додатку №1 до Договору від 03 березня 2020 року, сторони погодили суму винагороди адвоката у розмірі 3400,00 грн.

Як вбачається з акту від 03.03.2020 р., до вартості наданих послуг включено:

- підготовка, збір та опрацювання матеріалів, доказів по справі (3 год.) - 900,00 грн.;

- складання та подання до суду позовної заяви (1,5 год.) - 1500,00 грн.;

- участь у судових засіданнях - 1000,00 грн.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат, відповідно до ч. 7 ст. 134 КАС України, покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 дійшла правового висновку, відповідно до якого суд вправі зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу лише за клопотанням іншої сторони.

Жодних заперечень щодо не співмірності заявлених до відшкодування судових витрат відповідач не заявляє.

Проте, дослідивши надане позивачем обґрунтування витрат на правничу допомогу адвоката, суд зазначає, що дана адміністративна справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а тому включення до складу заявленої до відшкодування суми розмір витрат на участь адвоката у судових засіданнях є безпідставним.

З огляду на вищенаведене суд вважає, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2400,00 грн. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) до Ужгородської міської ради (місцезнаходження: пл. Поштова, буд. 3, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ - 33868924) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати підпункт 2.17 п. 2 Рішення XLIV сесії Ужгородської міської ради VІІ скликання від 13.02.2020 р. №1901 "Про надання та відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок".

3. Зобов`язати Ужгородську міську раду повторно розглянути подані ОСОБА_1 05.09.2019 р. документи щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0700 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по

АДРЕСА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Ужгородської міської ради (місцезнаходження: пл. Поштова, буд. 3, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ - 33868924) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2400,00 грн. (Дві тисячі чотириста гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України).

СуддяР.О. Ващилін