Справа № 296/11607/19
Суддя: Адамович О. Й.
Дата ухвалення: 2020-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого - судді Адамовича О.Й.,

при секретарі Світко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управляння патрульної поліції в Житомирської області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку адміністративного судочинства з позовом до Управляння патрульної поліції в Житомирської області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та просить скасувати постанову серії ДП18 №516981 від 22.11.2019 року про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст.122 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 22.11.2019 року т.в.о. командиром взводу №2 роти №3 батальйону УПП в Житомирській області ДДП лейтенантом поліції Лось Валентином Володимировичем винесено постанову серії ДП18 №516981 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. Підставою для винесення постанови про накладення штрафу стало порушення ч.1 ст.122 КУпАП, а саме те, що 22.11.2019 року о 10 год. 00 хв. в м. Житомирі по вул. Київське Шосе, позивач, керуючи транспортним засобом, рухався в населеному пункті зі швидкістю руху 85 км/год., перевищив швидкість на 35 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР України.

Вважає, що постанова винесена з порушенням його прав та гарантій, оскільки постанову винесено на місці вчинення без врахування пояснень позивача Крім того, відповідачем не надано доказів вчинення правопорушення, зокрема, відеозапис події, фотокартки, протокол про адміністративне правопорушення не складався, а також йому не були роз`яснені його процесуальні права та не була надана копія постанови, хоча сам позивач не відмовлявся від її отримання та підпису. Також зазначив, що відповідач порушив порядок використання технічних засобів контролю швидкості руху транспортних засобів (вимірювача швидкості TruCam знаходився в руках інспектора) та використав прилад, щодо якого відсутні відомості про те, що він відповідає вимогам закону. Вважає постанову такою, що підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю. Враховуючи вищевикладене, позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді від 05.12.2019 відкрито провадження у справі за вказаним позовом, в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду в судове засідання.

20.01.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що відповідно до постанови т.в.о. командира взводу №2 роти №3 батальйону управлінні, патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Лося Валентина Володимировича під час несення служби 22.11.2019 Відповідачем за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний помер ТС000632) було виявлено порушення Правил дорожнього руху. А саме, водій транспортного засобу Peugeot 508 з номерним знаком НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 85 км/год при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 35 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР України. Після чого було подано сигнал про зупинку транспортному засобу на підставі о. 35 ЗУ "Про Національну поліцію". Поліцейський підійшов до водія, ким виявився ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належним чином представився, пояснив суть правопорушенню, причину та підставу перевірки документів та попросив пред`явити документи, зазначені в п.2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну полінію» та пункту 2.4 а) ПДР України. Водій виконав законну вимогу патрульного та надав запитувані документи для перевірки. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 12.4 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача. Після чого водію було роз`яснено права особи, яка притягаються до адміністративної відповідальності 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Поліцейський Лось В.В. виніс постанову за ч. 1 ст. 122 КУпАП та наклав стягнення правопорушника в розмірі 255 грн., відповідно до санкції статті. В якості доказу перевищення швидкості є відповідне фото та відео з приладу TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000632), на якому зафіксовано державний номерний знак транспортного засобу, що перевищив встановлені Правилами дорожньою руху обмеженням швидкісного режиму для населеного пункту. Також у постанові серії ДП18 №516981 зазначено, яким саме пристроєм здійснювалося вимірювання швидкості та фіксації події. Крім того зазначено, що відео та фотофіксація автомобіля позивача відбулася на відстані 212,0 метри, тобто в межах допустимих граничних показників визначених для приладу TruCam І.ТІ 20/20.

Ухвалою суду від 25.03.2020 залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Департамент патрульної поліції Національної поліції України.

Позивач подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити (а.с.63).

Представник відповідача - інспектор Іваненко О.В. подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні (а.с.65)

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 22 листопада 2019 року т.в.о. командиром взводу №2 роти №3 батальйону УПП в Житомирській області ДДП лейтенантом поліції Лось Валентином Володимировичем було винесено постанову серії ДП18 №516981 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

З зазначеної постанови вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи транспортним засобом Peugeot 508 з номерним знаком НОМЕР_1 , 22 листопада 2019 року о 09 год. 58 хв. в м. Житомирі по вул. Київське Шосе, 86, зі швидкістю руху 85 км/год. в населеному пункті «5.45 Житомир», чим перевищив швидкість на 35 км/год., порушив п. 12.4 ПДР України. Швидкість вимірювалася приладом TruCam 000632, у зв`язку з чим ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КпАП України і застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень (а.с.11).

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353 (далі Закон № 3353) , встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 ( далі - ПДД).

Статтею 14 Закону № 3353 встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до пункту 1.9 ПДР особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з пунктом 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

За змістом пункту 12.9 «б» ПДР України, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 Знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», 3.31 Знак 3.31 «Зона обмеження максимальної швидкості» або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» забороняє рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знакові.

Зона дії знака - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знака не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

На підставі частини 1 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, в т.ч. за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, у вигляді штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

За правилами статті 222 КУпАП розгляд справ за частинами 1, 2, 3, 5 статті 122 КУпАП віднесено до компетенції органів Національної поліції.

Так, обґрунтовуючи свої вимоги позивач наголошував, що відповідачем не роз`яснено його права і обов`язки, чим була порушена процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Суд зазначає, що вищезазначені права позивача за своєю суттю є фундаментальними гарантованими законом можливостями особи, що притягається до адміністративної відповідальності, порушенням яких утворює самостійну підставу незаконності процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Кодексом України про адміністративне правопорушення визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, з метою недопущення безпідставного притягнення її до відповідальності, і що це є гарантією об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279 1 - 279 4 цього Кодексу.

При цьому роз`яснення особі, що притягується до адміністративної відповідальності, його прав і обов`язків є передумовою належного розгляду справи про адміністративне правопорушення, тобто розгляду справи в порядку передбаченому КУпАП.

Аналогічні вимоги щодо роз`яснення особі, яка бере участь у справі прав та обов`язків містяться у пункті 9 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Міністерством внутрішніх справ України наказом 07.11.2015, № 1395.

Суд при розгляді цієї категорії адміністративних справ перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови згідно з вимогами пункту 3 частини 1 статті 293 КУпАП.

Як убачається із копії оскаржуваної постанови від 22.11.2019 серії ДП18 № 516981, відомості про те, що позивачу роз`яснені права і обов`язки, відсутні (а.с. 11).

Водночас, перевіряючи обставин належного розгляду справи про адміністративне правопорушення, у частині роз`яснення прав та обов`язків позивачу, передбачених статтею 268 КУпАП, судом було переглянуто наданий інспектором відеозапис з приладу TruCam, зокрема, з наданого відеозапису встановлено лише обставини фіксування відповідачем порушення технічним засобом вимірювання швидкості TruCam. Разом з тим, відповідачем не надано доказів (відеозапис з нагрудної камери патрульного поліцейського) щодо процесуальної послідовності винесення постанови.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов до висновку, що матеріали адміністративної справи не містять жодного доказу роз`яснення позивачу його прав та обов`язків, передбачених статтею 268 КУпАП.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Важливою для України з точки зору конкретизації положень щодо презумпції невинуватості є правозастосовна практика Європейського суду з прав людини, яка в нашій державі є джерелом права та має вищу, порівняно з національним законодавством, юридичну силу.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини «Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що "…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень".

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ("Лелас проти Хорватії", пункт 74).

Отже, відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого частиною 2 статті 77 КАС України покладено обов`язок доказування в адміністративному суді, не довів, що позивач при притягненні до адміністративної відповідальності був належно ознайомлений зі своїми правами та обов`язками.

Відтак в матеріалах справи відсутні та в ході судового розгляду судом не встановлені будь-які адекватні відповіді на доречні та важливі аргументи суб`єкта владних повноважень стосовно недотримання інспектором поліції, при здійсненні своїх владних повноважень, системи правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що позбавило ОСОБА_1 . можливості реалізувати своє право на захист з урахуванням особливостей розгляду відповідної категорії адміністративних справ, що на думку суду не має форму незначних процедурних порушень, а з огляду на закріплений в пункті 8 частини 2 статті 2 КАС України обов`язок адміністративного суду перевірити чи прийнято рішення суб`єкту владних повноважень пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), є беззаперечною підставою для скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Суд ще раз підкреслює, що, хоча ця справа стосується адміністративного правопорушення, у ній закладено один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, який передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.

При цьому суд відхиляє доводи відповідача з того приводу , що законодавством встановлений спеціальний порядок притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачений частиною 1 статі 122 КУпАП , який полягає у тому , що протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова виноситься на місці вчинення правопорушення. У такому випадку не здійснюється провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку і за правилами, встановленими розділом ІV КУпАП, оскільки приписи статті 268 КУпАП не містять виключення для такої категорії адміністративних справ.

Отже, наведені порушення, з урахуванням також факту відсутності підпису ОСОБА_1. під правами та обов`язками, утворюють безумовну підставу для скасування оскарженої постанови серії ДП18 №516981 від 22.11.2019, т.в.о. командиром взводу №2 роти №3 батальйону УПП в Житомирській області ДДП лейтенантом поліції Лось Валентином Володимировичем, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Разом з тим, суд не погоджується з наступними доводами позивача, які насамперед не впливають на висновки суду щодо скасування оскаржуваної постанови та не свідчать про порушення балансу, який повинен був бути встановлений між інтересом суспільства та позивача .

Так, стосовно доводів позивача, що відповідач не дотримався положень закону та розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу, а не замісцем знаходження органу уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно приписів пункту 2.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП вбачається, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Проте, законом України від 14 липня 2015 року № 596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» внесено зміни до ст.258 КУпАП, зі змісту яких вбачається, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 283 КУпАП.

Таким чином, суд вважає необґрунтованими такі доводи позивача з приводу неналежного місця розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Зазначені висновки суду щодо правомірності винесення постанови без складання протоколу та розгляду справи на місці вчинення правопорушення відповідає висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зробленого в постанові від 16 серпня 2019 року у справі №524/3206/16-а.

Відповідно до частини 4 статті 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Стосовно доводів позивача щодо відсутності законних підстав на використання пристрою TruCam суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху повинна містити в т.ч. відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

На виконання приписів КУпАП в оскаржуваній постанові є посилання на технічний засіб, яким здійснювалось вимірювання швидкості - TruСам LTI 20/20 №000632.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що порушення ПДР, за що передбачена відповідальність Кодексом про адміністративні правопорушення України, має підтверджуватися відповідними доказами, вичерпний перелік яких наведений у статті 251 Кодексу.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб та забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

З метою підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачем долучено до матеріалів справи фіксацію лазерним вимірювачем TruCam LTI 20/20 №000632 швидкості автомобіля під керуванням позивача.

Міністерство економічного розвитку і торгівлі України наказом 05.04.2012, № 437 виключило пристрій TruCam з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки за № У3197-12.

Вказана процедура проведення державних приймальних випробувань типів вимірювальної техніки з подальшою реєстрацією таких типів вимірювальної техніки в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки і видачею Сертифікатів затвердження типу засобів вимірювальної техніки була передбачена положенням Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 11 лютого 1998 року № 113/98-ВР, який втратив чинність 01 січня 2016 року та іншими підзаконними нормативно-правовими актами, які наразі втратили чинність.

Згідно з пунктом 1.3 «Порядку оформлення та видачі сертифікатів затвердження типу засобів вимірювальної техніки, сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу та свідоцтв про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки», затвердженого Державним комітетом стандартизації, метрології та сертифікації України наказом № 100 від 19 лютого 2000 року (втратив чинність 14 червня 2016 року) сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки видаються на підставі позитивних результатів державних приймальних або державних контрольних випробувань засобів вимірювальної техніки іноземними виробниками засобів вимірювальної техніки або їхнім офіційним представником в Україні для офіційного підтвердження затвердження типу засобів вимірювальної техніки і можливості їх вивезення на територію України партіями. Таким чином, процедура проводилась виключно відносно тих засобів вимірювальної техніки, які планувалося серійно виробляти в Україні або ввозити на територію України партіями.

На виконання вищевказаних нормативно-правових актів, які на даний час втратили чинність, здійснювалися державні приймальні випробування приладу TruCAM з подальшою реєстрацією останнього в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки і видачею сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки.

Так, Міністерство економічного розвитку і торгівлі України наказом від 02 листопада 2015 року № 1362 виключило пристрій TruCam з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки. Тобто, виходячи з вищевказаних положень, у разі виключення затвердженого типу засобів вимірювальної техніки із Державного реєстру заборонялося їх серійне виробництво або ввезення на територію України.

Проте засоби вимірювальної техніки, які були ввезені на територію України та введені в експлуатацію до моменту їх виключення із даного Державного реєстру, дозволяється застосовувати, оскільки в даному випадку закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

До того ж відповідно до пункту 3 наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 липня 2016 року № 1161, який є чинним, зберігання інформації про затверджені типи засобів вимірювальної техніки, внесені в установленому порядку до набрання чинності Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, як і формування та ведення вказаного реєстру, здійснювалося до 01 січня 2019 року. При цьому, прилад TruCam було введено в експлуатацію в період його перебування в Державному реєстрі, відповідно його подальша експлуатація ні в якому разі не обмежена нормами чинного законодавства.

Наразі єдиною та визначальною вимогою діючого законодавства у сфері метрології та метрологічної діяльності до засобів вимірювальної техніки, які вже введено в експлуатацію, є необхідність здійснення їх повірки.

За змістом статті 17 «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05 червня 2014 року № 1314-VI, який набрав чинності 01 січня 2016 року, засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

Однак, чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Тобто, вказана процедура проводилась виключно відносно тих засобів вимірювальної техніки, які планувалося серійно виробляти в Україні або ввозити на територію України відповідними партіями.

Суд акцентує, що така процедура як «сертифікація» взагалі не міститься в нормах чинного законодавства України.

Всі прилади, що використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції, пройшли повірку. Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим Міністерством економічного розвитку і торгівлі України наказом 05.04.2012, № 437 і становить 1 рік.

Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженим Міністерством економічного розвитку і торгівлі України наказом 08.02.2016, № 193.

Згідно з наданим відповідачем свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/16644, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 30.09.2019 та який є чинним до 30 вересня 2020 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 №ТС000632, є придатним до застосування (а.с. 31).

Необхідно зазначити, що можливість використання виробу TruCam LTІ 20/20 виробництва LaserTechnologyInc також підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку, який зазначає що механізм технічного захисту інформації лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 відповідають вимогам нормативних документів системи технічного захисту інформації в Україні в обсязі функцій, зазначених у документі "Лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20. Вимоги з технічного захисту інформації".

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LT1 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

Згідно експертного висновку Держслужби спеціального зв`язку та захисту інформації КПІ ім. Ігоря Сікорського в об`єкті експертизи TruCAM» LTI 20-20 правильно реалізовано криптографічний алгоритм шифрування відповідно до ДСТУ та він забезпечує конфіденційність, цілісність та автентичність зареєстрованих даних (а.с. 33).

Зважаючи, що згідно з технічних характеристик прилад, за допомогою якого проводився замір швидкості - TruCAM LTI 20/20 №000632, спроможний робити лазерну фіксацію в автоматичному режимі, тому його показники можливо розцінювати, як належний доказ по справі.

Отже, застосування відповідачем приладу TruCam для вимірювання швидкості руху транспортного засобу є правомірним.

Щодо посилання на те, що вимірювач швидкості TruCam знаходився в руках інспектора у порушення порядку використання, суд зазначає, що згідно керівництва по експлуатації вимірювач TruCAM можна використовувати у ручному режимі.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що позивач частково довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову, а тому суд дійшов висновку, що постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 №516981 від 22.11.2019 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255,00 гривень підлягає скасуванню.

Разом з тим, виходячи з обставин справи суд вважає за необхідне надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи) - Управляння патрульної поліції в Житомирської області Департаменту патрульної поліції.

Керуючись ст.ст. 122, 251, 283, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 8, 9, 72-77, 78, 205, 241-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управляння патрульної поліції в Житомирської області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 22.11.2019 серії ДП18 №516981, винесену т.в.о. командиром взводу №2 роти №3 батальйону УПП в Житомирській області ДДП лейтенантом поліції Лось Валентином Володимировичем, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн., а справу надіслати на новий розгляд до Управляння патрульної поліції в Житомирської області Департаменту патрульної поліції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Корольовський районний суд м.Житомира протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Вказані вище процесуальні строки підлягають обчисленню з урахуванням положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 №540-ІХ.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управляння патрульної поліції в Житомирської області Департаменту патрульної поліції, адреса: м. Житомир, вул. Покровська, 96.

Відповідач: Департамент патрульної поліції Національної поліції України, адреса: 03048, м. Київ, вулиця Федора Ернеста,3.

Cуддя О. Й. Адамович

Дата складання повного тексту рішення: 28.04.2020.