Справа № 420/2663/20
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2020-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2663/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 22.05.2019 р. за №1867 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

визнати протиправним та скасувати рішення Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 12.09.2019 р. за №1867 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 (взамін рішення про відмову №1867 від 22.05.2019 р.);

зобов`язати Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 27.03.2019 р.

Позов вмотивовано наступним.

27.03.2019 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком як матері дитини інваліда з дитинства.

До заяви, в підтвердження наявності підстав для призначення пенсії, надані всі необхідні документи.

З дати подання заяви про призначення пенсії і до дати її фактичного призначення, два рази за результатами розгляду заяви від 27.03.2019 року відповідач приймав рішення про відмову в призначенні ОСОБА_1 .

Рішення за №1867 від 22.05.2019 року, згідно до якого було відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку із тим, що запис у трудовій книжці мав відбиток неналежної печатки, а тому загальний стаж роботи складав 7 років, а період роботи з 03.08.1988 р. по 20.04.1996 р. не врахований до трудового стажу.

Рішення за №1867 (взамін рішення про відмову №1867 від 22.05.2019 р.) від 12.09.2019 року, згідно до якого, відмовлено в призначенні пенсії з причини необхідності додаткового надання акту обстеження фактичних обставин здійснення догляду, оскільки право на дострокову пенсію за віком мають матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховували їх до шестирічного віку після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років, а загальний стаж роботи позивачки склав 14 років 8 місяців, чого недостатньо для призначення пенсії.

На момент винесення зазначених рішень позивачці не було відомо, оскільки відповідачем вони не направлялись.

Попри це, фактично пенсію позивачці призначено лише у вересні 2019 року, оскільки в період часу з дати звернення до відповідача із заявою для призначення пенсії, відповідач вимагав надати додаткові документи в підтвердження наявності трудового стажу та страхового стажу по догляду за дитиною інвалідом.

Статтею 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

На думку ОСОБА_1 вище зазначені рішення підлягають скасуванню, оскільки суперечать Закону України «Про пенсійне забезпечення», Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а призначення пенсії позивачці здійснити з дати першочергового звернення з заявою, а саме 27.03.2019.

Процесуальні дії.

Ухвалою суду від 31.03.2020 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку ст. 262 КАСУ).

Відповідно ст. 162 КАС України відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалу про відкриття провадження по справі отримано представником Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі 14.04.2020 року відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення за трек-номером ОДЕСА ЦОКК 271.

29.04.2020 року за вхід. №17056/20 через канцелярію суду від Головного управління ПФУ в Одеській області (за підписом А. Клименко) надійшов відзив на адміністративний позов та належним чином завірена копія пенсійної справи позивача.

Відзив обґрунтовано наступним.

Рішення за №1867 від 22.05.2019 року, згідно до якого було відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку із тим, що запис у трудовій книжці мав відбиток неналежної печатки, а тому загальний стаж роботи складав 7 років, а період роботи з 03.08.1988 р. по 20.04.1996 р. не врахований до трудового стажу.

Загальний стаж позивача складав 7 років.

У встановлений законодавством України тримісячний строк, позивач з необхідними для призначення пенсії документами не звернулась.

06.09.2019 року позивач звернулась повторно з заявою про призначення дострокової пенсії з доданим документами.

Рішенням №1867 від 12.09.2019 року, прийнятим взамін рішення про відмову №1867 від 22.05.2019 року, відмовлено в призначенні пенсії.

Відповідно до пп.3 п. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на дострокову пенсію за віком мають особи з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менш 15 років.

Загальний стаж позивача склав 14 років 8 місяців.

23.09.2019 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов акт обстеження позивача від управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області.

Так, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області Міщенко І.В. призначено дострокову пенсію позивачу з 06.09.2019 року (з дати звернення за призначенням пенсії).

Відтак, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області є правомірними та повністю відповідають вимогам чинного законодавства.

Ухвалою суду від 30.04.2020 року замінено відповідача у справі з Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 - далі), ІПН НОМЕР_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 відділом внутрішніх справ Київського району м. Одеси ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка має доньку, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 20.05.1190 року.

ОСОБА_2 має другу групу інвалідності (інвалід з дитинства, безстроково), відповідно до Довідки до Акта огляду МСЕК серії 2-18 ОВ №093467 від 01.04.2009 року.

27.03.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком (мати дитини інваліда з дитинства).

До заяви надані: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, диплом НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 , свідоцтво про шлюб НОМЕР_5 , довідка УТСЗН м.Лисичанськ №13620 від 19.12.2010, архівна пенсійна справа дитини ОСОБА_2 №9676 відповідно до розписки-повідомлення.

Заява з додатками прийнята 27.03.2019 року, зареєстровано за №1867.

22.05.2019 року Центральним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Одесі винесено Рішення №1867 «Про відмову у призначенні пенсії», яким розглянуто заяву №1867 від 27.03.2019 року та повідомлено про відмову у призначенні пенсії, окрім того зазначено наступне:

«Ваш загальний стаж роботи складає 7 років.

До страхового стажу не враховано періоди з 03.08.1988 по 20.04.1996 рр., протягом якого заявниця працювала у виробничому обладнанні «Лисичанськвугілля».

Вищезазначений період не зараховано до стажу згідно трудової книжки, оскільки запис про звільнення завірений печаткою УРСР, тобто держави, якої вже не існувало.

Отже право на пенсію Ви набудете за умови підтвердження 15 років страхового стажу.

У разі незгоди з даним рішенням, воно може бути оскаржено в судовому порядку.»

06.09.2019 року ОСОБА_1 повторно звернулась до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком (мати дитини інваліда з дитинства).

До заяви надані: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, диплом НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 , свідоцтво про шлюб НОМЕР_5 , довідка УТСЗН м. Лисичанськ №13620 від 19.12.2010, архівна пенсійна справа дитини ОСОБА_2 №9676, свідоцтво про народження НОМЕР_6 , довідка МСЕК Сер 2-18 ОВ №093467, Довідка №03/06 від 19.06.2019 року відповідно до розписки-повідомлення.

12.09.2019 року Відділом з питань призначення та перерахунку пенсій №9 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області винесено Рішення №1867 «Про відмову у призначенні пенсії» (взамін рішення про відмову №1867 від 22.05.2019 року, яким за результатами розгляду заяви №1867 від 27.03.2019 року щодо призначення пенсії за віком, в призначенні пенсії відмовлено, із зазначенням наступного:

«Ваш загальний стаж роботи складає 14 років 8 місяців.

Зарахування до страхового стажу періоду догляду за дитиною-інвалідом з 1996 по 2001 рр. можливо на підставі акту обстеження фактичних обставин здійснення догляду згідно п. 10 Постанови КМУ від 12.08.1993 р. №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Отже, право на пенсії Ви набудете за умови підтвердження 15 років страхового стажу.

У разі незгоди з даним рішенням, воно може бути оскаржено в судовому порядку.

Відповідно до розрахунку про призначення пенсії ОСОБА_1 від 09.10.2019 року, пенсія за віком (мати або батько дитини-інваліда) позивачці призначена з 06.09.2019 року. Страховий стаж (неповний) становить 19 років 8 місяців 25 днів.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У «Науковому висновку щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією», опублікованому на офіційному сайті Верховного Суду, зазначено, що «критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття».

Конституція України (в редакції станом на 30.09.2016 року) містить статтю 124 «…Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.», яка визначає можливість судового захисту за наявності юридичного спору.

Юридичний спір в даній справі виник у зв`язку рішеннями відповідача про відмову в призначенні позивачці пенсії за віком з дати першого звернення.

Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV, який набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Статтею Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з ч.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше 5 років.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення дострокової пенсії за віком мають: жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

Згідно ст.17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти "є" і "ж" статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (стаття 94).

Тобто, право на дострокову пенсію за віком мають матері, які виховали інвалідів з дитинства до шестирічного віку (після досягнення матір`ю 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу). За змістом наведеної норми однією з обов`язкових умов для призначення дострокової пенсії за віком є виховання до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства.

Частиною першою статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі по тексту - Порядок).

Відповідно до пункту 1.6 Порядку встановлено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Пунктом 2.1 Порядку зокрема передбачено, що документами, які засвідчують особливий статус особи є: документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю (при призначенні пенсії згідно з абзацом першим пункту 3 частини першої статті 115 Закону); заява матері про згоду щодо призначення пенсії батьку або документи, що підтверджують її відсутність (свідоцтво органу державної реєстрації актів цивільного стану (далі - ДРАЦС) про смерть, рішення суду про визнання її безвісно відсутньою тощо), у разі звернення за пенсією батька, яким здійснювалось виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю (при призначенні пенсії згідно з абзацом другим пункту 3 частини першої статті 115 Закону).

Згідно з пунктами 2.17, 2.18 Порядку, при призначенні пенсій жінкам, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, матерям осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, а також, у разі відсутності матері або за її згодою, чоловікам, які здійснювали виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини. У разі смерті дитини подається свідоцтво про смерть.

Визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Загальний підхід до змістовного наповнення поняття «особа з інвалідністю» установлюється ст. 2 Закону № 875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», а також ст. 1 Закону України від 06 жовтня 2005 року № 2961-ІV «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» (далі - Закон № 2961-ІV). Зокрема, такий статус могла мати особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, унаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Відповідно до абз. 3 ст. 1 Закону № 2961-ІV дитина з інвалідністю - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року по справі №330/2181/16-а (2-а/330/36/2016).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 травня 2019 року по справі №330/2181/16-а наголосила на тому, що визначення терміну "інвалід з дитинства" не міститься ані в Законі №875-ХІІ, ані в Законі №2109-III. При цьому, за змісту абз. 2 п. 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317 (далі - Положення № 1317), інвалідність з дитинства розглядається як причина інвалідності. Згідно з п.14 цього Положення причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, установлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до вісімнадцятирічного віку.

Щодо винесених відповідачем Рішень.

Рішенням за №1867 від 22.05.2019 року ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку із тим, що запис у трудовій книжці мав відбиток неналежної печатки, а тому загальний стаж роботи складав 7 років, а період роботи з 03.08.1988 р. по 20.04.1996 р. не врахований до трудового стажу. Загальний стаж позивача складав 7 років.

Окрім того, відповідач у відзиві на адміністративний позов зазначає, що ОСОБА_1 у встановлений законодавством України тримісячний строк з необхідними для призначення пенсії документами не звернулась.

Розділом IV. Приймання, оформлення і розгляд документів Порядку встановлено, що заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Відповідно до підпункту 3 пункту 4.2. Розділу IV Порядку, при прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Дійсно в матеріалах пенсійної справи позивачки наявна копія розписки-повідомлення про прийняття заяви від 27.03.2019 року та реєстрацію її за номером №1867, при цьому вказано перелік документів недостатніх для призначення пенсії та строк в якій їх необхідно подати.

Але Рішення за №1867 від 22.05.2019 року, відповідачем прийнято з підстав не підтвердження страхового стажу, зокрема, період з 03.08.1988 по 20.04.1996 року не враховано до трудового стажу, оскільки запис завірено печаткою УРСР.

Твердження відповідача про те, що вказаний період роботи зарахувати до страхового стажу не можливо у зв`язку з тим, що період роботи в даній організації завірено печаткою УРСР не ґрунтуються на жодній нормі законодавства, а положення Постанови Верховної Ради України від 11.05.1992 «Про заходи щодо забезпечення виконання вимог дозвільної системи» № 2318-XII та Інструкції про порядок видачі дозволів на виготовлення печаток і штампів», затвердженої наказом МВС України від 18.10.1993 № 643 не містять положень про не чинність фактично існуючих печаток та штампів та про обов`язок їх заміни. Не впливає на права та законні інтереси позивача і факт припинення статусу УРСР, як суб`єкта міжнародного права.

Та обставина, що підприємство не замінило свою печатку новою після припинення УРСР, не робить документи, які засвідчені нею, неправдивими. Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 Справа № 275/615/17 (К/9901/768/17).

Так, частиною першою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини четвертої цієї статті періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту Порядок № 637).

Так, згідно пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

12.09.2019 року Відділом з питань призначення та перерахунку пенсій №9 винесено Рішення №1867 «Про відмову у призначенні пенсії» (взамін рішення про відмову №1867 від 22.05.2019 року) яким в призначенні пенсії відмовлено, у зв`язку з недостатністю стажу (14 років 8 місяців), зарахування до страхового стажу періоду догляду за дитиною-інвалідом з 1996 по 2001 рр. не можливо, оскільки відсутній акту обстеження фактичних обставин.

Так, пунктом 10 Порядку № 637 визначено, що час догляду за інвалідом I групи, дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, встановлюється на підставі:

акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду;

документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для інвалідів I групи і дітей-інвалідів) і вік (для престарілих і дітей-інвалідів).

Акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду складається органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей житлово-експлуатаційних або інших організацій за місцем проживання (реєстрації), сільських, селищних рад, опитування осіб, за якими здійснюється догляд, та їх сусідів, інших даних.

На момент звернення з заявою про перерахунок пенсії від 06.09.2019 року, яка зареєстрована за №4871, в розписці-повідомлені зазначено, що у переліку документів відсутній акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду, строк надання якого - 04.12.2019 року.

Слід зазначити, що 12.09.2019 року приймаючи Рішення №1867 «Про відмову у призначенні пенсії» (взамін рішення про відмову №1867 від 22.05.2019 року), відповідачем фактично розглянуто повторно заяву позивачки від 27.03.2019 року, проте в самому рішенні зазначено про нестачу страхового стажу із зазначенням того, що період з 1996 по 2001 рік не можливо зарахувати, оскільки відсутній акт обстеження (який не був наданий з пакетом документів з заявою від 06.09.2019 року).

Разом з цим, рішення від 12.09.2019 року містить зарахований страховий стаж - 14 років 8 місяців, тоді як у рішенні від 20.05.2019 року визначено страховий стаж - 7 років.

Відтак, приймаючи рішення від 12.09.2019 року, відповідач зарахував додаткових 7 років 8 місяців, чим фактично підтвердив помилковість визначення страхового стажу під час прийняття рішення від 20.05.2019 року.

При цьому, суд акцентує увагу, що листом-повідомленням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за підписом начальника відділу контролю за додержанням законодавства з питань пенсійного забезпечення управління застосування пенсійного законодавства «Щодо перевірки пенсійної справи» Відділ з питань призначення та перерахунків пенсій №9 (Київській район) повідомлено про необхідність доопрацювання матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 та зазначено «заявницю не повідомлено про можливість зарахування страхового стажу періоду догляду за дитиною-інвалідом з 1996 по 2001 року и на підставі акту обстеження фактичних обставин догляду за дитиною».

05.09.2019 року за №580/02-10 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області (Київський відділ обслуговування громадян (сервісний центр)) подано запит до управління Пенсійного фонду України у м. Лисичанськ Луганської області «Щодо витребування довідки», наступного змісту «просимо допомогти у вирішенні питання стосовно формування акту обстеження фактичних обставин справи здійснення догляду…., а саме підтвердити актом обстеження період догляду за дитиною інвалідом з 1996-2001 роки».

Супровідним листом від 19.09.2019 року №8499/02-33 від управління Пенсійного фонду України у м. Лисичанськ Луганської області надійшов Акт перевірки здійснення догляду за дитиною від 19.09.2019 року, яким підтверджено факт догляду з дитиною в період з 1996 по 2001 роки.

Тобто, першочергово при зверненні з заявою (27.03.2019 року) позивачку не повідомлено про можливість зарахування страхового стажу на підставі акту обстеження фактичних обставин догляду за дитиною.

При цьому, при першочерговому розгляді заяви відповідачем відповідні обставини не з`ясовувались.

Відповідно до ст. 6 КАС України (в редакції, що набрала чинності з 15 грудня 2017 року) суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Andrejevav. Latvia» (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст.13 Закону № 1788-XII, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Зазначений правовий висновок Велика Палата Верховного Суду зробила у Постанові від 12.12.2018 року у справі №826/8687/16 (провадження №11-1152апп18).

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відповідно до ст. 83 , пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку.

Відтак, з урахуванням викладеного, належним способом захисту порушених прав позивача буда саме зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 27.03.2019 року, з дати першочергового звернення, скасувавши при цьому рішення від 20.05.2019 року та 12.09.2019 року, як необґрунтовані.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 12, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 22.05.2019 р. за №1867 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 12.09.2019 р. за №1867 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 (взамін рішення про відмову № 1867 від 22.05.2019 р.).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 27.03.2019 року.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 15.5 розділу VII Перехідні положення КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 , телефон: ( НОМЕР_7

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, , адреса:65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, факс: 728-36-53, ,

Головуючий суддя Потоцька Н.В.

.