Справа № 320/1740/19
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2020-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2020 року м. Київ № 320/1740/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_2 звернулась до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Управління Пенсійного фонду в Деснянському районі м. Києві, в якому просила:

«визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва здійснити ОСОБА_1 перерахунок страхового стажу відповідно до законодавства України».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 адміністративний позов ОСОБА_1 передано на розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2019, адміністративний позов №320/1740/19 передано судді Каракашьяну С.К.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.06.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №320/1740/19, суд ухвалив розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.05.2020 здійснено заміну відповідача Управління Пенсійного фонду в Деснянському районі міста Києва на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (; адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16).

Позовні вимоги вмотивовані протиправністю відмови відповідача у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу .

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подав.

Згідно частини п`ятої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою від 23.10.2018 щодо призначення пенсії за віком.

Листом від 12.12.2018 №131851/03 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача про відмову в призначенні пенсії за віком, оскільки страховий стаж позивача складає 18 років 3 місяці 16 днів.

Не погоджуючись з розрахованим страховим стажем, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх порушених прав.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Умови і порядок призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлюються законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Отже, передумовою застосування статті 26 Закону №1058-IV є наявність двох складових: віку особи та відповідного страхового стажу.

Підставою для відмови щодо призначення пенсії позивачці слугувала відсутність страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV.

Як вбачається з листа Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 12.12.2018 №131851/03 вбачається, що страховий стаж ОСОБА_2 становить 18 років 3 місяця 16 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком.

Водночас, позивач вказує на те, що відповідачем протиправно не досліджено та не враховано належним чином наступні документи:

- виписка з Луганського заводу лужних акумуляторів №421 від 09.09.1993;

- довідку з Запорізького міського центру зайнятості від 01.10.2018 №471/1;

- архівну довідку від 01.03.2019 №107-115/470/115;

- довідку про заробіток від 14.03.2019 №324, виданою «Луганським патронним заводом»;

- довідку від 14.03.2019 №325, виданою «Луганським патронним заводом»;

- довідку про навчання зі Східноукраїнського національного університету ім. В. Даля від 25.02.2019 №07-11/27;

- довідку від 27.01.2004 №62 з «Луганського верстатобудівного заводу»;

- довідку від 27.01.2004 №63 з «Луганського верстатобудівного заводу»;

- довідку з держархіву ЛНР від 18.03.2019 №П-213/1;

- довідку з ліквідаційної комісії №9 від 30.01.2019;

- довідку про заробітну плату для обчислення пенсії від 25.03.2019 №117;

- довідку з ТОВ «Побутсервіс» від 18.04.2000;

- довідку з ТОВ «Побутсервіс» від 29.06.2005;

- копію диплому серія МВ №913275 від 12.06.1985;

- свідоцтво про державну реєстрацію ФОП від 04.08.1998 року.

Розглядаючи вказані документи, суд не надає останнім правової оцінки та зазначає, що відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком, згідно листа ГУ ПФУ у м. Києві від 12.12.2018 №131851/03, відповідачем не зазначені періоди роботи позивача, які зараховані до трудового та страхового стажу, а які не зараховані, також не наведені підстави не зарахування до трудового та страхового стажу відповідних періодів роботи позивача.

З вказаного листа вбачається, що наявність та/або відсутність щодо позивача необхідних умов для призначення пенсії за віком - відповідачем не встановлювалася і не досліджувалася.

Відповідно до пункту 4.3. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року в редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 року № 13-1 (далі Порядок № 22-1) не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно з пунктом 4.7 Порядку №22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Суд встановив, що заява позивачки від 23.10.2018 року про призначення пенсії розглянута пенсійним органом відповідно до закону України "Про звернення громадян".

Однак, закон України "Про звернення громадян" не регулює правовідносини щодо призначення пенсії. Порядок призначення пенсії, в тому числі процедуру звернення за їх призначенням та розгляду відповідних заяв встановлює Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1.

Отже, пенсійний орган, при зверненні громадянина із заявою про призначення пенсії повинен ретельно перевірити та оцінити всі надані заявником докази, у відповідності до приписів Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з дотриманням Порядку №22-1, з прийняттям одного з рішень, передбачених пунктом 4.3 вказаного Порядку.

Однак, при розгляді заяви позивача, відповідачем вказані законодавчі приписи не виконані.

Суд враховує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36 від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

В Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Отже, з огляду на принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, приписи Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1 суд вбачає протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, що оформлена листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 12.12.2018 №131851/03.

В рішеннях у справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними ст. 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Прийняття рішення про призначення пенсії за віком, як і розрахунок страхового стражу, відноситься до компетенції відповідного пенсійного органу, а тому суд не може втручатися в його дискреційні повноваження щодо цього.

Частиною 2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, враховуючи наведене, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частинами першою та третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково та вийти за межі позовних вимог.

2. Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, оформлену листом від 12.12.2018 №131851/03.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.102018 про призначення пенсії за віком та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

4. В решті позову відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири гривні 20 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя С.К. Каракашьян