Справа № 620/481/20
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/481/20 Суддя (судді) першої інстанції: Житняк Л.О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Шурка О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови здійснити перерахунок (донарахування) позивачу вихідної допомоги при звільненні з урахуванням в складі грошового забезпечення для її обрахунку суми щомісячної додаткової грошової винагороди та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок (донарахування) та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 29 повних років проведений з порушенням чинного законодавства України. Одноразова грошова допомога повинна була бути виплачена відповідачем з повного грошового забезпечення, включивши щомісячну додаткову грошову винагороду. На переконання позивача, відповідач грубо порушив вимоги Конституції України, чинного законодавства України, нормативних документів, безпідставно обмежив права гарантовані державою на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в не повному обсязі.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії закрито.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу про закриття провадження у справі та прийняти нову постанову, якою направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У судове засідання сторони не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції вказав на таке:

- спірні правовідносини виникли у зв`язку із неналежною виплатою відповідачем вихідної допомоги при звільненні, без урахування в складі грошового забезпечення для її обрахунку суми щомісячної додаткової грошової винагороди;

- при цьому, позивач вже звертався до суду із вимогами про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 , за наслідком розгляду спору Чернігівський окружний адміністративний суд рішенням від 25.05.2018 у справі № 825/1883/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.09.2018, дійшов висновку, що у діях відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошової допомоги при звільненні, передбаченої ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, передбаченої постановою № 889, відсутні ознаки протиправності, оскільки щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою № 889 та Інструкцією, виданою на виконання вказаної постанови, - це тимчасова, нефіксована і нещомісячна виплата, тому вона не може включатися до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби;

- таким чином, предметом розгляду даної справи є ті самі правовідносини, стосовно яких є постанова суду, що набрала законної сили, що дає підстави для застосування приписів п. 4 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Доводи апеляційної скарги:

- процесуальним законодавством для закриття провадження у справі за наведених обставин передбачено наявність одночасно умов однаковості предмету та підстав звернення до суду;

- позивач, дійсно у 2018 році звертався до суду з ідентичним цій справі предметом спору, проте підстави для звернення є різними, що не врахував суд першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали;

- на даний час, Верховним Судом сформовано практику щодо розгляду спорів у подібних правовідносинах, з огляду на що, позивач подав заяву до військової частини та отримавши відмову, звернувся до суду з позовом, а тому, на переконання апелянта, виникли нові правовідносини між сторонами.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Судом першої інстанції було досліджено, що спірні правовідносини виникли у зв`язку із виплатою відповідачем вихідної допомоги при звільненні, проте без урахуванням в складі грошового забезпечення для її обрахунку суми щомісячної додаткової грошової винагороди.

При цьому, позивач вже звертався до суду із вимогами про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати йому грошової допомоги при звільненні, передбаченої ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 та зобов`язання здійснити позивачу перерахунок та виплату грошової допомоги при звільненні з включенням до грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців збройних сил, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» з урахуванням виплаченої суми.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.05.2018 у справі № 825/1883/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.09.2018, відмовив у задоволенні позову. Так, у діях відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошової допомоги при звільненні, передбаченої ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, передбаченої постановою № 889, відсутні ознаки протиправності, оскільки щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою №889 та Інструкцією, виданою на виконання вказаної постанови, - це тимчасова, нефіксована і нещомісячна виплата, тому вона не може включатися до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто, яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Дійсно, підставою для звернення до суду з позовом як у справі № 825/1883/18 так і в даній справі, є звернення до того ж відповідача із заявою, в якій позивач просив здійснити виплату грошової допомоги з врахуванням щомісячної грошової винагороди, передбаченої постановою № 889.

Проте, суд першої інстанції, закриваючи провадження на підставі норм п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, якими визначено, що суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, надав оцінку лише суб`єктному складу правовідносин та предметам позовів, проте, не звернув увагу щодо відмінності підстав для звернення до суду у справах № 825/1883/18 та № 620/481/20 та не надав цьому правову оцінку.

Колегія суддів наголошує, що виходячи з буквального тлумачення норм процесуального законодавства, для застосування положень п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, необхідним є одночасна наявність наступних елементів, 1) ті самі сторони; 2) той самий предмет; 3) ті самі підстави.

У справі № 825/1883/18, підставою для звернення до суду стала відмова відповідача у задоволенні його заяви, оформлена листом № 02/2/9/354 від 12.04.2018, згідно якої, відповідно до п. 38.6 «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», щомісячна грошова винагорода не враховується до вихідної допомоги.

Натомість, звернення до суду у цій справі, зумовлене відмовою відповідача від 09.12.2019 № 502/2/9/1151 на його заяву від 03.12.2019, у якій, останній, зокрема, вказував на інші обставини на звертав увагу та правові висновки Верховного Суду.

Таким чином, у суду першої інстанції були відсутні підстави для постановлення ухвали про закриття провадження у даній справі на підставі положень п. 4 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України, адже відсутність всіх елементів не спричиняє відповідних наслідків щодо закриття провадження у справі, а вказує на необхідність розгляду спору по суті та прийняття відповідного рішення, з урахуванням всіх обставин справи.

Згідно з нормами ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За таких обставин, апеляційна скарга є обґрунтованою, її доводи знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, спростовують висновки суду першої інстанції, а тому, апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду..

Керуючись ст. ст. 238, 243, 315, 320, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 - скасувати.

Справу направити до Чернігівського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко