Справа № 400/1559/19
Суддя: Стеценко С.Г.
Дата ухвалення: 2020-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 травня 2020 року
Київ
справа №400/1559/19
адміністративне провадження №К/9901/12341/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Стеценка С.Г.,
суддів: Мороз Л.Л., Бучик А.Ю.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2020 по справі № 400/1559/19 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, про визнання дій протиправними зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області з вимогами:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування та виплати позивачу підвищення до пенсії ж вислугу років з 13.08.1997 року відповідно до частини третьої ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.16.1993 року №83551-ХІІ (зі змінами внесеними Законом України «Про внесення змін і доповнень до Закону те ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 23.11.1995 року № 458/95-ВР) в розмірі 150 відсотків мінімальної пенсії за віком;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити позивачу підвищення до пенсії за вислугу років з 13.08.1997 року відповідно до частини третьої ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.16.1993 року №83551-ХІІ (зі змінами внесеними Законом України «Про внесення змін і доповнень до Закону те ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 23.11.1995 року № 458/95-ВР) в розмірі 150 відсотків мінімальної пенсії за віком;
- зобов`язати Миколаївський обласний військовий комісаріат виплатити позивачу різницю підвищення до пенсії за вислугу років позивачу з 13.08.1997 року відповідно до частини третьої ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.16.1993 року № 3551-ХІІ (зі змінами внесеними Законом України «Про внесення змін і доповнень до Закону те ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 23.11.1995 року № 458/95-ВР) в розмірі 150 відсотків мінімальної пенсії за віком, з урахуванням раніше виплачених сум, однією сумою;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо нарахування за виплати позивачу підвищення до пенсії за вислугу років з 01.01.2007 року відповідно до частини третьої12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціальної захисту від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ (зі змінами внесеними Законом України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус ветеранів гарантії їх соціального захисту» від 23.11.1995 року № 458/95-ВР) в розмірі 150 відсотків мінімальної пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити нарахування та виплачувати позивачу підвищення до пенсії за вислугу років з 01.01.2007 року відповідно до частини третьої12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціальної захисту від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ (зі змінами внесеними Законом України «Про про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус ветеранів гарантії їх соціального затисту» від 23.11.1995 року № 458/95-ВР) в розмірі 150 відсотків мінімальної пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийняти рішення (розпорядження) про здійснення нарахування та виплати позивачу підвищення до пенсії за вислугу років з 01.01.2007 року відповідно до частини третьої ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціальної захисту від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ (зі змінами внесеними Законом України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус ветеранів гарантії їх соціального захисту» від 23.11.1995 року № 458/95-ВР) в розмірі 150 відсотків мінімальної пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийняти рішення (розпорядження) про здійснення нарахування та виплати позивачу підвищення до пенсії за вислугу років з 01.01.2007 року відповідно до частини третьої12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціальної захисту від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ (зі змінами внесеними Законом України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус ветеранів гарантії їх соціального захисту» від 23.11.1995 року № 458/95-ВР) в розмірі 150 відсотків мінімальної пенсії за віком з урахуванням раніше виплачених сум, однією сумою;
- допустити рішення до негайного виконання відповідно до ч.2 ст.371 КАС України;
- зобов`язати відповідачів у встановлений судом строк подати звіт щодо виконання рішення суду.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.10.2019, ухваленим за наслідками розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, у задоволенні позову відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2020 рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 залишено без змін.
Не погоджуючись з указаними судовими рішеннями, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою, суд виходить з такого.
Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують стаття 13 Кодексу адміністративного судочинства України та стаття 14 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII Про судоустрій і статус суддів.
Також, частиною третьою статті 3 КАС України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Так, згідно з приписами пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Відтак, судові рішення, ухвалені у справах незначної складності, підлягають касаційному оскарженню виключно у випадках, вичерпний і остаточний перелік яких передбачений підпунктами а-г пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Разом з тим, за змістом пункту 3 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Колегія суддів Верховного Суду, вивчивши матеріали касаційної скарги, з урахуванням приписів наведених правових норм процесуального закону, характеру спірних відносин, суб`єктного складу учасників та предмету доказування, що не вимагають проведення судового засідання для повного та всебічного встановлення обставин справи, вважає, що вказана справа, в силу приписів пункту 3 частини 6 статті 12 КАС України, відноситься до категорії справ незначної складності, так як ознак, передбачених частиною 4 статті 12 КАС України, не має.
В касаційній скарзі відповідач посилається на те, що дана справа підлягає касаційному оскарженню на підставі підпунктів «а», «в» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України, зазначаючи, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, а справа має виняткове значення для відповідача та становить значний суспільний інтерес.
Оцінивши доводи касаційної скарги та правове значення цієї справи для формування єдиної правозастосовної практики, колегія суддів вважає, що посилання скаржника на положення підпункту «а» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України є необґрунтованими, оскільки на поточний день ухвалені у цій справі судові рішення не впливають на кінцеве формування судової практики та не змінюють її. А посилання скаржника на існування обставин визначених підпунктом «в» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України має загальний характер та притаманне кожній аналогічній справі.
Інші обґрунтовані посилання на існування обставин передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України у касаційній скарзі відсутні та такі обставини не вбачаються з поданих матеріалів касаційної скарги.
Характер спірних правовідносин, предмет і категорія спору, коло учасників спірних правовідносин, правозастосовча практика, що складалася з приводу спорів цієї категорії, непоодинока кількість справ з подібними позовними вимогами, відсутність ознак, які роблять цю касаційну скаргу відмінною від інших, дають підстави вважати, що судові рішення, які ухвалені у вказаній справі, як у справі незначної складності, не підлягають касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зважаючи на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено у справі, яка процесуальним законом віднесена до категорії справ незначної складності, а з наведених у касаційній скарзі мотивів й доданих до неї матеріалів не вбачається наявності передбачених п.п. а-г п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України виняткових обставин, у відкритті касаційного провадження у даній справі належить відмовити.
Суд враховує положення, що містяться в Рекомендаціях № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до ч. "с" ст. 7 вказаних Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону; вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.
Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) 19 грудня 1997 року, згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Суд також враховує й правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену в ухвалі щодо неприйнятності у справі Азюковська проти України (Azyukovska v. Ukraine) від 09.10.2018 (заява №26293/18), в якій заявником оскаржувалась відмова суду касаційної інстанції у відкритті касаційного провадження у зв`язку з віднесенням справи до категорії справ незначної складності. Так, Суд вказав, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 257, 328, 333, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -
У Х В А Л И В:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2020 по справі № 400/1559/19 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, про визнання дій протиправними зобов`язання вчинити певні дії.
Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.Г. Стеценко
Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик ,
Судді Верховного Суду