Справа № 640/8099/20
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2020-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2020 року м. Київ № 640/8099/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ :

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (надалі - відповідач), адреса: 04071, місто Київ, вулиця Ярославська, будинок 40, в якій позивач просить

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, викладеного у листі Білоцерківського відділу обслуговування громадян №2 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду у Київській області від 13 березня 2020 року (вих.№ 1106-1851/В-02/8-1000/20), яким відмовлено ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії з урахуванням вимог постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 квітня 2011 року в адміністративній справі №2-а-47240/11, якою зобов`язано провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної пенсії відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановивши її на рівні 6 мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеної статтею 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, передбаченого законодавством, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановивши її на рівні 50% від мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, передбаченого законодавством, починаючи з 04 жовтня 2010 року з врахуванням виплачених сум;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням вимог постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 квітня 2011 року в адміністративній справі №2а-47240/2011, якою зобов`язано провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної пенсії відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановивши її на рівні 6 мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеної статтею 28 Закону України «Про загальнообов1язкове державне пенсійне страхування» на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, передбаченого законодавством, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановивши її на рівні 50% від мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, передбаченого законодавством, починаючи з 04 жовтня 2010 року з врахуванням виплачених сум

В обґрунтування позовних вимог позивач послалась на те, що вона перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Київській області та отримує пенсію.

Посилаючись на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №2-а-47240/2011, яка набрала чинності, позивач стверджує, що відповідачем протиправно не здійснено їй перерахунок пенсії та не виплачується пенсія з 04 жовтня 2010 року у розмірі, встановленому статтями 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У зв`язку з чим позивач звернулась до відповідача з відповідною заявою про здійснення такого перерахунку та проведення відповідних виплат, але листом 13 березня 2020 року у задоволенні її заяви відмовлено, що стало підставою для звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що позивачу пенсія призначена та виплачується відповідно до вимог діючого законодавства, а тому підстав для її перерахунку не має.

Також, представник відповідача послався й на те, що постанова суду, на яку посилається позивач, виконана відповідачем у повному обсязі шляхом здійснення перерахунку пенсії виплати відповідних сум.

Не погоджуючись з доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву, представником позивача надано відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивача зазначила, що постанова суду у справі №2-а-47240/2011 набрала законної сили та підлягає виконанню без обмеження строком, а також послалась на аналогічні обставини, що викладені у позовній заяві.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 квітня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення сторін.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

Судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 квітня 2011 року, яка набрала законної сили 24 квітня 2013 року, у справі №2-а-47240/11 за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Біла Церква Київської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені, у тому числі, зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві провести перерахунок та виплату останній державної пенсії відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановивши її на рівні 6 мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеної статтею 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, передбаченого законодавством, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановивши її на рівні 50% від мінімальної пенсії за віком виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законодавством, починаючи з 04 жовтня 2010 року з урахуванням виплачених сум (Т.1, арк. 21-24,25-26).

Як вбачається з наданої суду копії листа Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 11 березня 2020 року №1106-1851/В-02/8-1000/20 (Т.1, арк. 19-20), позивачу на її звернення №1756/В-1000-20 від 18 лютого 2020 року та №1851/В-1000-20 від 19 лютого 2020 року, повідомлено про те, що з 29 грудня 2008 року остання отримувала пенсію по ІІІ групі інвалідності від загального захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 25 лютого 2009 року отримує пенсію по ІІІ групі інвалідності від захворювання, пов`язаного з впливом аварії на ЧАЕС (1 категорія), в розмірі відшкодування фактичних збитків, відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали, внаслідок Чорнобильської катастрофи». Також позивача повідомлено про те, що їй призначено щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до статті 50 цього ж Закону.

Також, позивача повідомлено про те, що на виконання постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 17 травня 2011 року, винесеної на підставі виконавчого листа Білоцерківського міськрайонного суду у справі №2-а-47240/2011 від 20 квітня 2011 року, останній було проведено перерахунок пенсії, встановивши її у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, встановивши у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи з встановленого законодавством на відповідний період прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність, відповідно до статей 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Доплату на виконання рішення суду в сумі 36586,18 грн було виплачено в липні 2011 року.

При цьому, позивачу роз`яснено, що у зв`язку з набуттям чинності 19 червня 2011 року Закону України від 14 червня 2011 року №3491-VI «Про Державний бюджет України на 2011 рік» та прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 06 липня 2011 року 745 та постанови від 23 листопада 2011 року №1210, виплати, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в тому числі й ті, розмір яких було встановлено на виконання судових рішень, у період дії вказаних постанов Кабінету Міністрів України здійснюються в розмірах, визначених цими нормативними актами.

Також, у листі відповідач повідомив позивача про відсутність в матеріалах справи будь-яких рішень судів, які зобов`язують управління здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до статей 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Спеціальним законом, який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, є Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», даний Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Відповідно до статей 49, 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, зокрема, інвалідам IІI групи у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно частини 4 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по ІІI групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком.

Разом з тим, 14 червня 2011 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 3491 -VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», який набрав чинності 19 червня 2011 року.

Пунктом 7 частини 1 вказаного Закону, Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнено пунктом 4, яким встановлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року норми пункту 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» визнано такими, що відповідають Конституції України, тобто є конституційними.

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року визначено, що в аспекті конституційного подання положення частини 2 статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції ‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Також, пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» встановлено, що у 2013 році норми і положення, зокрема, статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31 липня 2014 року, який набрав чинності 03 серпня 2014 року, доповнено Розділ «Прикінцеві положення» Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» пунктом 67, якими встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення».

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VІІІ, що набрав чинність з 01 січня 2015 року, внесено зміни до Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ, якими Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру виплат передбачених, зокрема, статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Наведене в сукупності дозволяє дійти висновку, що з 01 січня 2015 року визначення розмірів пенсій ліквідаторам та громадянам, які постраждали від наслідків аварії на ЧАЕС віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України.

На виконання вищевказаних вимог постановою Кабінету Міністрів України № 1210 від 23 листопада 2011 року визначено порядок нарахування та розмір виплат особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок №1210).

Так, пунктом 13 Порядку № 1210 визначено, що щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується у таких розмірах: 1) особам, що належать до категорії 1: з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: інвалідам I групи - 474,5 гривні; інвалідам II групи - 379,6 гривні; інвалідам III групи - 284,7 гривні; для інших інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою: інвалідам I групи - 341,64 гривні; інвалідам II групи - 227,76 гривні; інвалідам III групи - 170,82 гривні.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено норм щодо обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком (основна пенсія) та 50% від розміру мінімальної пенсії за віком (додаткова пенсія), оскільки вказані виплати проводяться в порядку та у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України у постанові № 1210 від 23 листопада 2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до статті 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Норми статей 50, 51, 54 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ, якими було встановлено кратні розміри основної та додаткової пенсій (6 мінімальних пенсій за віком та 50% мінімальної пенсії за віком), втратили чинність, а тому не можуть визначати розмір пенсії позивача.

Отже, починаючи з 01 січня 2015 року норми і положення статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, а відтак, при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягає постанова Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210.

Відтак, суд приходить до висновку, що відповідач нараховуючи пенсію позивачу у відповідності до положень статей 50, 54 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ, в редакції згідно з Законом від 28 грудня 2014 року № 76-VІІІ та Порядку № 1210, діяв правомірно.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 13 листопада 2019 року у справа № 381/4848/16-а та постанові від 09 квітня 2020 року у справі №539/845/17, і суд в цій справі не вбачає підстав для відступу від неї.

В той же час, стосовно позовних вимог в частині здійснення перерахунку пенсії за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року, суд виходить з наступного.

З 01 січня 2014 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16 січня 2014 року № 719-VII не було передбачено жодних змін чи обмежень для застосування розмірів основної та додаткової пенсій, встановлених статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ. Чинним залишався й Порядок.

Тобто, враховуючи принцип пріоритетності Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» над підзаконним нормативно-правовим актом - Порядком, з 01 січня 2014 року нарахування та виплата основної та щомісячної додаткової пенсій за шкоду, заподіяну здоров`ю, повинно було здійснюватись у розмірі та на підставі статей 50, 54 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Водночас, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31 липня 2014 року № 1622-VII, який набрав чинності 03 серпня 2014 року, розділ Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» доповнено пунктом 67 , яким, зокрема, встановлено, що норми і положення статей 20-23, 30, 31, 37, 39, 48, 50-52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету ПФУ на 2014 рік.

Таким чином, з 03 серпня 2014 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» Кабінету Міністрів України надані повноваження встановлювати інші, ніж передбачені статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ, розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Оскільки на цей час був також чинний Порядок, яким визначено механізм обчислення пенсій, щодо яких виник спір, то за загальним правилом дії норм права у часі, оскільки Закон «Про Державний бюджет України на 2014 рік» в редакції Закону України № 1622-VII був прийнятий пізніше Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», то саме положення Закону «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та Порядку підлягають пріоритетному застосуванню до спірних відносин з 03 серпня 2014 року.

Отже, лише в період з 01 січня по 02 серпня 2014 року пенсійний орган повинен був нараховувати та виплачувати пенсію позивачу в розмірі, визначеному статтями 50, 54 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не Порядком.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що в період з 01 січня по 02 серпня 2014 року пенсійний орган повинен був нараховувати та виплачувати пенсію позивачу в розмірі, визначеному статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не Порядком №1210.

Така правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права щодо пріоритетного застосування положення Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" над Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, висловлена у постанові Верховного Суду України від 26 квітня 2016 року (справа № 285/4300/14-а) та постанові Верховного суду від 21 лютого 2018 року (справа № 619/2262/17).

Однак, при виплаті пенсії позивачу з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 відповідно до статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідач не прийняв до уваги норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки у період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» не було передбачено обмежень щодо застосування статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тому позивач у цей період має право на отримання пенсії по інвалідності у розмірі, який встановлено вказаними статтями.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки про порушення свого права та не здійснення перерахунку пенсії позивач дізналась лише з листа відповідача від 13 березня 2020 року, а вже 06 квітня 2020 року звернулась до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Стосовно посилання позивача щодо невиконання постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 квітня 2011 року, яка набрала законної сили 24 квітня 2013 року, суд звертає увагу, що під час вирішення адміністративної справи по суті застосуванню підлягали інші положення законодавства, які передбачали право позивача на виплату пенсії відповідно до статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», вказана постанова суду була виконана відповідачем, що не спростовано позивачем, а тому підстав для задоволення позовних вимог в редакції, яка викладена позивача не має.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи встановлені судом обставини, з метою захисту прав позивачу, суд дійшов висновку про доцільність виходу за межі позовних вимог та визнання протиправними дій відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу пенсії в розмірі, визначеному статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року та зобов`язання вчинити такі дії з урахуванням виплачених сум, та про відмову у задоволенні інших позовних вимог.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, а саме,

- виходу за межі позовних вимог та визнання протиправними дій відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу пенсії в розмірі, визначеному статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року та зобов`язання вчинити такі дії з урахуванням виплачених сум;

- про відмову у задоволенні інших позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 840,80 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 пенсії в розмірі, визначеному статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ у період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області (04071, місто Київ, вулиця Ярославська, будинок 40, ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії в розмірі, визначеному статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ у період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року з урахуванням виплачених сум.

4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (04071, місто Київ, вулиця Ярославська, будинок 40, ).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова