Справа № 380/2291/20
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2020-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/2291/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Костецького Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просить суд:

- визнати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 48 від 04.02.2020 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення протиправним;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати стаж роботи за період з 27.03.1984 по 03.04.1984, з 22.05.1984 по 13.06.1986, з 01.09.1986 по 02.01.1990, з 02.01.1990 по 28.09.2001 та з 24.10.2003 по 19.06.2015 на посадах фельдшера, масажиста, медсестри по масажу, сестри медичної з масажу в повному обсязі та призначити пенсію з дати звернення із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України від 05.11.1991 № 1788 Про пенсійне забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 48 від 04.02.2020 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення. Проте, вказує, що таке рішення є протиправним, оскільки відповідач не врахував стажу роботи за період служби на посаді фельдшера військової частини в радянській армії з 22.05.1984 по 13.06.1986, період з 01.09.1986 року по 02.01.1990 року на посаді масажиста та з 02.01.1990 по 28.09.2001 на посаді медсестри по масажу в санаторії «Прикарпаття» в місті Трускавці Львівської області. Відтак, загальний медичний стаж роботи позивача становить 28 років 9 місяців та 23 дні.

Ухвалою суду від 21.04.2020 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали подати відзив на позовну заяву.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву від 18.05.2020 (вх. № 24587), у якому зазначає, що відповідно до записів трудової книжки позивач з 24.04.1984 по 13.06.1986 проходив військову службу.. При цьому для призначення пенсії заявником подано лише сторінки № 1-3 військового квитка, де відсутній запис про проходження військової служби на посаді фельдшера, відтак період проходження військової служби з 24.04.1984 по 13.06.1986 зараховано до загального (страхового) стажу позивача. Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 № 385, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 12.11.2002 за № 893/7181, затверджено Перелік лікарських посад у закладах охорони здоров`я. Згідно пункту 1.4. розділу 1 вказаного Переліку до санаторно-курортних закладів, які передбачені Переліком № 909, віднесено санаторії (у т.ч. дитячий, однопрофільний, багатопрофільний, спеціалізований).

Відповідно до записів трудової книжки позивач з 01.09.1986 по 28.09.2001 працював масажистом санаторію «Прикарпаття». При цьому записи трудової книжки не містять інформації про переведення позивача на іншу посаду, зокрема, на посаду сестри медичної з масажу чи про зміну найменування посади тощо. Законом України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» та наказами Міністерства охорони здоров`я у сфері медичної діяльності встановлено, що до середнього медичного персоналу відносяться особи, які отримали спеціальну освіту та відповідну кваліфікацію в середніх медичних закладах і допущені у встановленому порядком до медичної діяльності. Статтею 74 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» визначено, що медичною діяльністю можуть займатись особи, які мають відповідну спеціальну освіту. Згідно диплому серії НОМЕР_1 від 01.03.1984 позивач з 01.09.1980 по 29.02.1984 навчався в Бориславському медичному училищі за спеціальністю фельдшер. Матеріали судової та пенсійної справ не містять відомостей про те, що працюючи на посаді «масажист» у позивача була кваліфікація сестри медичної з масажу. Разом з тим лише у 1995 році ОСОБА_1 закінчив навчання та практичний курс з класичного, сегментарно-рефлекторного і точкового масажу та лікувальної гімнастики при Львівському медичному інституті, що підтверджується сертифікатом № 28 від 22.06.1995. Період роботи позивача на посаді сестри медичної з масажу з 02.01.1990 по 28.09.2001 належним чином не підтверджений. Відтак, підстави для зарахування до спеціального стажу роботи періоду з 01.09.1986 по 28.09.2001, відсутні.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відділом з питань призначення пенсії Управління застосування пенсійного законодавства Головного управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення № 48 від 04.02.2020 про відмову відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Позивач не погоджуючись із рішенням № 48 від 04.02.2020 про відмову відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з п. 2-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Вказаний в п. 2-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" набрав чинності 11.10.2017.

Згідно з п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;

з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відділом з питань призначення пенсії Управління застосування пенсійного законодавства Головного управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення № 48 від 04.02.2020 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Згідно з вказаним рішенням, Пенсійний орган зазначає, що заявник працював:

- з 27.03.1984 по 03.04.1984 фельдшером ФАП Новояворівської центральної районної лікарні;

- з 01.09.1986 по 28.09.2001 масажистом санаторію "Прикарпатитя";

- з 24.10.2003 по 18.05.2015 сестрою медичною з масажу санаторію "Алмаз".

Підстави для зарахування до спеціального стажу періоду роботи масажистом у санаторії "Прикарпаття" відсутні. Спеціальний стаж роботи, який дає право ОСОБА_1 на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" станом на 11.10.2017 становить 11 років 7 місяцв (з 27.03.1984 по 03.04.1984, з 24.10.2003 по 18.05.2015), що є недостатнім для призначення такого виду пенсії.

Таким чином, період роботи з 27.03.1984 по 03.04.1984 на посаді фельдшера ФАП Новояворівської центральної районної лікарні, період роботи з 24.10.2003 по 18.05.2015 на посаді сестри медичної з масажу санаторію "Алмаз" не є спірними періодами, оскільки орган Пенсійного фонду не заперечує право позивача на зарахування таких періодів роботи до спеціального стажу позивача.

Поте, згідно з записами в трудовій книжці ОСОБА_1 позивач з 24.04.1984 по 13.06.1986 проходив службу в рядах радянської армії.

Відповідно до військового квитка НОМЕР_2 ОСОБА_2 призначений фельдшером у Військову частину НОМЕР_3 до 13.06.1986 (дата виключення із частини).

Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993 року, визначені заклади і установи охорони здоров`я та посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Приміткою 3 до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

До 1 січня 1992 року питання пенсійного забезпечення було врегульовано Законом СРСР «Про державні пенсії», статтею 58 якого було визначено, що пенсії за вислугу років, встановлені постановами Уряду СРСР для окремих категорій спеціалістів (учителів, медичних працівників, та інших), призначених до введення в дію цього Закону, зберігаються. Раді Міністрів СРСР доручено визначити порядок подальшого призначення та виплати пенсій за вислугу років.

На виконання статті 58 Закону СРСР «Про державні пенсії» постановою Ради Міністрів СРСР від 17 грудня 1959 року № 1397 затверджено Положення про порядок обрахунку стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров`я.

Постановою Ради міністрів СРСР від 17 грудня 1959 року № 1397«Про пенсії за вислугу років працівникам просвіти, охорони здоров`я та сільського господарства», яка діяла на час проходження військової служби у лавах Збройних сил, передбачено, що до складу переліку установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років віднесено лікарняні установи всіх типів і найменувань, в тому числі клініки і клінічні частини, госпіталі, лепрозорії, психіатричні колонії, амбулаторно-поліклінічні заклади всіх типів і найменувань (поліклініки, амбулаторії, диспансери всіх профілів, установи швидкої медичної допомоги і переливання крові, медсанчастини, оздоровчі пункти, медичні кабінети і пункти, фельдшерські та фельдшерсько-акушерські пункти, станції санітарної авіації, рентгенівські станції і пункти, медичні лабораторії та інші).

Підпунктом «г» пункту 1 Положення про порядок обрахунку стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров`я, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 17 грудня 1959 року № 1397 встановлено, що лікарям та іншим працівникам охорони здоров`я до стажу роботи за спеціальністю, окрім роботи в установах, організаціях і посадах, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, зараховується служба в складі Збройних Сил СРСР.

Згідно Переліку закладів охорони здоров`я Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 18 грудня 2013 року № 871, медична служба (військової частини, корабля, підводного човна, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, навчального центру, військового ліцею), медичний пункт (військової частини, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, навчального центру, військового ліцею, державного під-приємства, організації та установи Міністерства оборони України) віднесені до амбулаторно-поліклінічних закладів охорони здоров`я Збройних Сил України.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку про те, що період військової служби в армії СРСР до 1 січня 1992 року підлягає зарахуванню до стажу роботи на посадах працівників охорони здоров`я, який дає право на пенсію за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Аналогічний висновок викладений у постанвові Верховного Суду від від 13.02.2019 (справа № 738/1246/15-а), 11.12.2018 (справа № 701/1231/16), постанові від 06.02.2019 (справа № 520/7935/17).

На підставі наведеного, суд зазначає, що служба позивача в радянській армії на посаді фельдшера з 22.05.1984 по 13.06.1986 підлягає зарахуванню до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Щодо посилання представника відповідача про те, що для призначення пенсії заявником подано лише сторінки № 1-3 військового квитка, де відсутній запис про проходження військової служби на посаді фельдшера.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Відповідно до п. 38 Порядку подання та оформлення документів для призначення перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 при прийманні документів, орган, що призначає пенсію: а) перевіряє правильність оформлення заяви й подання про призначення пенсії, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта та документами про стаж; б) здійснює попередню правову експертизу змісту і належного оформлення представлених документів; в) перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує і засвідчує виявлені розходження.

Таким чином, пенсійний орган при прийнятті документів повинен був перевірити правильність копій відповідних документів поданих позивачем.

Щодо зарахування до стажу роботи позивача з 01.09.1986 по 02.01.1990 на посаді масажиста, з 02.01.1990 по 28.09.2001 медсестри по масажу санаторію «Прикарпаття» суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог даного Закону скористатись пільговим віком на пенсію можуть ті працівники охорони здоров`я, що мають необхідний стаж роботи на посадах в установах, організаціях, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909. Тобто умовою для зарахування до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, періодів роботи працівників закладів і установ охорони здоров`я, є наявність факту роботи у ці періоди на відповідних посадах та у закладах, віднесених до Переліку.

Згідно з записами в трудовій книжці, позивач з 01.09.1986 прийнятий на роботу масажиста санаторію «Прикарпаття», з якої звільнений 28.09.2001.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Судом встановлено, що відповідно до особової картки ОСОБА_1 він з 02.01.1990 працював на посаді медсестри по масажу санаторію «Прикарпаття».

Згідно з особовою карткою позивача ОСОБА_1 з 01.09.1986 по 02.01.1990 працював на посаді масажиста санаторію «Прикарпаття», з 02.01.1990 по 28.09.2001 - на посаді медсестри по масажу санаторію «Прикарпаття».

Ст. 74 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" визначено, що медичною діяльністю можуть займатися особи, які мають відповідну спеціальну освіту.

Згідно з дипломом НОМЕР_1 від 01.03.1984 ОСОБА_1 в 1984 закінчив повний курс Бориславського медичного училища № 2 за спеціальністю фельдшер та отримав кваліфікацію фельдшера

Постанова Кабінету Міністрів України «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» від 04 листопада 1993 року № 909 передбачає, зокрема, посади лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) в лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, санітарно-епідеміологічних закладах, діагностичних центрах.

Приміткою 3 до Постанова № 909 передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Постановою Ради Міністрів СРСР від 17 грудня 1959 року № 1397 «Про пенсії за вислугу років працівникам просвіти, охорони здоров`я та сільського господарства», яка діяла на час роботи позивача, передбачено, що до складу переліку установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років віднесено лікарняні установи всіх типів і найменувань, в тому числі клініки і клінічні частини, госпіталі, лепрозорії, психіатричні колонії, амбулаторно-поліклінічні заклади всіх типів і найменувань (поліклініки, амбулаторії, диспансери всіх профілів, установи швидкої медичної допомоги і переливання крові, медсанчастини, оздоровчі пункти, медичні кабінети і пункти, фельдшерські та фельдшерсько-акушерські пункти, станції санітарної авіації, рентгенівські станції і пункти, медичні лабораторії та інші).

До переліку посад, робота на яких давала право на пенсію за вислугу років, відносились лікарі, зубні лікарі, техніки, фельдшери, помічники лікаря, акушерки, масажисти, лаборанти і медичні сестри - всі незалежно від найменування посади, дезінфекційні інструктори.

З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що позивач має право на зарахування до спеціалального стажу роботи періоду роботи 01.09.1986 по 02.01.1990 на посаді масажиста, з 02.01.1990 по 28.09.2001 медсестри по масажу санаторію «Прикарпаття» до спеціального стажу.

На підставі наведеного, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати стаж роботи за період з 27.03.1984 по 03.04.1984 на посаді фельдшера ФАП Новояворівської центральної районної лікарні, з 22.05.1984 по 13.06.1986 службу на посаді фельдшера в рядах радянської армії, з 01.09.1986 по 01.01.1990 на посаді масажиста в санаторії «Прикарпаття», з 02.01.1990 по 28.09.2001 на посаді медсестри по масажу санаторію «Прикарпаття», з 24.10.2003 по 18.05.2015 сестри медичної з масажу санаторію «Алмаз».

Позивач просить зарахувати до спеціального стажу роботу на посаді сестри медичної з масажу санаторію «Алмаз» з 24.10.2003 по 19.06.2015, проте зарахуванню до спеціального стажу роботи підлягає робота з 24.10.2003 по 18.05.2015, оскільки відповідно до записів в трудовій книжці позивача звільнено з посади сестри медичної з масажу санаторію «Алмаз» - 18.05.2015. Таким чином в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи, що періоди роботи з 27.03.1984 по 03.04.1984 на посаді фельдшера ФАП Новояворівської центральної районної лікарні, з 22.05.1984 по 13.06.1986 службу на посаді фельдшера в рядах радянської армії, з 01.09.1986 по 01.01.1990 на посаді масажиста в санаторії «Прикарпаття», з 02.01.1990 по 28.09.2001 на посаді медсестри по масажу санаторію «Прикарпаття», з 24.10.2003 по 18.05.2015 на посаді сестри медичної з масажу санаторію «Алмаз» підлягають зарахуванню до спеціального стажу, спеціальний стаж роботи позивача 28 років 8 місяців 21 днів:

- 27.03.1984 по 03.04.1984 на посаді фельдшера ФАП Новояворівської центральної районної лікарні, 24.10.2003 по 19.06.2015 сестри медичної з масажу санаторію «Алмаз» - 11 років 7 місяців;

- з 22.05.1984 по 13.06.1986 служба на посаді фельдшера в рядах Радянської армії 2 роки 1 місяць 21 дні;

- з 01.09.1986 по 02.01.1990 на посаді масажиста в санаторії «Прикарпаття», з 02.01.1990 по 28.09.2001 на посаді медсестри по масажу санаторію «Прикарпаття» - 15 років 28 днів.

Таким чином, станом на момент набрання чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" 11.10.2017 у позивача був спеціальний стаж роботи для призначення пенсії відповідно до п. е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення - більше 27 років6 місяців.

На підставі наведеного, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 48 від 04.02.2020 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення є протиправним, а відтак, для належного способу захисту позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити пенсію позивачу відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення з дати звернення із заявою про призначення пенсії.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 14, 242, 243, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, ) про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення № 48 від 04.02.2020 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 роботу: з 27.03.1984 по 03.04.1984 на посаді фельдшера ФАП Новояворівської центральної районної лікарні, з 22.05.1984 по 13.06.1986 службу на посаді фельдшера в рядах Радянської армії, з 01.09.1986 по 01.01.1990 на посаді масажиста в санаторії «Прикарпаття», з 02.01.1990 по 28.09.2001 на посаді медсестри по масажу санаторію «Прикарпаття», з 24.10.2003 по 18.05.2015 на посаді сестри медичної з масажу санаторію «Алмаз» та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити пенсію ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення з дати звернення із заявою про призначення пенсії.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Судовий збір в розмірі 1681 грн 60 коп стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено 21.05.2020.

Суддя Костецький Н.В.