Справа № 400/863/20
Суддя: Гордієнко Т. О.
Дата ухвалення: 2020-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2020 р. № 400/863/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Гордієнко Т. О. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001

про:визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.02.2020 р. № 7, № 7, вимоги від 10.02.2020 р. № Ф-11, рішення від 10.02.2020 р. № 07,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкові повідомлення-рішення від 10.02.2020 № 7 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 324370грн.95коп., в т.ч. за податковими зобов`язаннями - 259496,76 грн., за штрафними санкціями-64874,19 грн., № 7 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір на загальну суму 27030грн.91коп, в т.ч. за податковим зобов`язанням - 21624,73грн. за штрафними санкціями-5406,18грн., визнання протиправним та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10.02.2020 зі сплати єдиного внеску в сумі 182 433,71 грн., визнання протиправним та скасування рішення від 10.02.2020 № 07 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 26581,46грн.

Позивач обґрунтовує позов тим, що контролюючий орган в акті перевірки не визначає перелік первинних документів із даними витрат, які на його думку не включаються до складу оподатковуваного доходу, перелік основних засобів подвійного призначення та критерії, за якими контролюючим органом віднесено таке майно до основних засобів подвійного призначення, не деталізує кожні витрати за їх видом (придбання запчастин, ПММ, послуги з ремонту та/або технічного обслуговування) до певного основного засобу із визначенням періоду та сум витрат, підстав для їх неприйняття в складі оподатковуваного доходу. Відповідач безпідставно, невмотивовано та власним суб`єктивним трактуванням без законодавчого визначення поняття та ознак терміну «основні засоби подвійного призначення» дійшов висновку, що вантажні автомобілі, які позивач використовує у власній підприємницькій діяльності є основними засобами подвійного призначення. Відсутність законодавчого визначення критеріїв, обставин, умов за наявності яких основний засіб може вважатись таким, що має ознаки подвійного призначення, не дозволяє дійти висновку, що перелічені в акті перевірки автомобілі є основними засобами подвійного призначення.

Відповідач надав заперечення проти позову, просить у задоволенні позову відмовити, оскільки при проведені перевірки позивача було встановлено включення до складу витрат, пов`язаних з провадженням господарської діяльності витрати на утримання, технічне обслуговування і ремонт вантажних автомобілів, що є порушенням п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК України, тому спірні податкові повідомлення-рішення, вимога та рішення про застосування штрафних санкцій прийнято правомірно та позов задоволенню не підлягає.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що відзив відповідача є необґрунтованим, побудованим на помилковому однобічному на користь суб`єкта владних повноважень застосуванні норм права.

Позивач надав суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч.5 ст.250КАС України).

Дослідив докази, суд дійшов висновку:

Атом «Про результати документальної планової виїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018» встановлено порушення ст.177 ПК України, п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, п.2 ч.2 ст.6,п.2 ч.1 ст.7, ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

За наслідками перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 10.02.2020 :

- № 7, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на суму 259494,76 грн. та 64874,19грн. штрафні санкції,

- № 7 від 10.02.2020, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем - військовий збір в сумі 21624,73грн. та штрафні санкції 5406,18 грн.

- Вимога про сплату богу (недоїмки) від 10.02.2020 № Ф-11 на суму 182433,71грн. заборгованість зі сплати єдиного внеску.

- Рішення № 07 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів від 10.02.2020 на суму 26581,46 грн.

Перевіркою встановлено, що фактично за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 платник податків ОСОБА_1 здійснював такі види діяльності: 46.21-оптова торгівля зерном, 68.20-надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого майна, 49.41 - вантажний автомобільний транспорт, 52.10- складське господарство.

Згідно отриманої інформації від Регіонального сервісного центру МВС в Миколаївській області за платником податків зареєстровані транспортні засоби: 13 вантажних транспортних засобів, 8 причепів, які використовуються в підприємницькій діяльності.

Контролюючий орган в акті перевірки з аналізу ст.177 ПК України дійшов висновку, що фізичні особи-підприємці не можуть включати до складу витрат - 1) витрати на утримання, 2) технічне обслуговування і 3) ремонт легкових та вантажних автомобілів.

Що стосується віднесення до складу витрат вартість придбаних ПММ для заправки легкових та вантажних автомобілів, які використовуються у господарській діяльності, в акті зазначено, що відповідно до пп.177.4.1 п.177.4 ст.177 ПКУ ФОП має право віднести до складу витрат такі витрати, підтверджені документально.

Списання ПММ здійснюється, виходячи з даних пробігу автомобіля та норм витрат ПММ на автомобільному транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 43 від 10.02.1998. Витрати ПММ понад такі норми вважаються витратами, що використані не в господарській діяльності ФОП та відповідно до пп177.4.5 п.177.4 ст.177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця.

Перевіркою встановлено, що ФОП включив до складу витрат, пов`язаних з провадженням його господарської діяльності витрати на утримання, технічне обслуговування і ремонт вантажних автомобілів у сумі 1 441648,68 грн. Заниження платником податків ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету складає 259496,76 грн. (1 441648,68х18%).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464 єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від діяльності, що підлягає обкладенню платником на доходи фізичних осіб. Нарахування здійснювалось в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску та не менше за розмір мінімального страхового внеску. Перевіркою встановлено заниження платником податків єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що підлягає перерахуванню до бюджету за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 у сумі 182433,71грн.

Перевірка правильності нарахування сум військового збору платника податків ОСОБА_1 з період з 01.01.2017 по 31.12.2018 проведена відповідно до вимог п.16 прим.1 Підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України від 02.12.2010.

Оскільки ОСОБА_1 не включив до оподатковуваного доходу за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 суму 1 441648,68 грн. ( за 2017-984877,40грн. та 456771,28 грн. за 2018), тому сума військового збору за 2017-2018 роки донараховується на суму 1 441648,68 х1,5 = 21624,73грн.

Відповідно до п.177.2,п.177.4,п.177.5, 177.4.6. ст.177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Не включаються до складу витрат підприємця:

-витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;

-витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

-витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;

-документально не підтверджені витрати.

Зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Виходячи із зазначених норм Податкового Кодексу України витрати на утримання основних засобів подвійного значення та витрати на проведення ремонту основних засобів мають різний податковий облік. Підпунктом 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 ПКУ прямо передбачено включення витрат на проведення ремонту, реконструкції та модернізації та інших видів поліпшення основних засобів до складу витрат звітного періоду. А враховуючи норму пп.177.4.5 п.177.4 ст.177 ПКУ, фізична особа - підприємець не має права включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням його діяльності, витрати на утримання основних засобів подвійного призначення, таких як, вантажні автомобілі.

Податковий Кодекс України не містить визначення, що саме розуміється під терміном "утримання основних засобів", а що вважається "ремонтом" та « технічним обслуговуванням», які ж витрати слід вважати витратами на утримання автомобіля, а які витрати відносяться до його ремонту, оскільки наслідки понесення цих витрат в податковому обліку є різними, одні витрати відносяться до витрат підприємця, а інші ні.

Відповідач виключив зі складу витрат позивача витрати на : утримання, технічне обслуговування та ремонт вантажних автомобілів.

Хоча відповідно до ст.177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця:

- витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею.

Стосовно ремонту основних засобів навпаки зазначено, що вони не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту та інших видів поліпшення основних засобів.

Посилань на витрати на технічне обслуговування та з чого складаються ці витрати вищезазначена ст.177 ПК України не містить.

В акті перевірки зазначено, що перелік контрагентів з номерами, датами податкових накладних та назвами запчастин наведено у додатку № 4 до акта перевірки. Судом встановлено, що відповідач виключив із складу витрат позивача витрати за 2017-2918, а саме витрати на придбання клема, хомут, термостат, болти, фільтри, ключ рижковий, щітка, стартер, вимикач маси, важіль склоочисника, амортизатор кабіни, кран зливу, кільце глушника, ремкомплект системи охолодження, рукав, трос, олія трансмісійна, мастило, рідина охолоджуюча і т.і.

Але ні в акті перевірки, ні у відзиві відповідач не зазначив, яким чином контролюючий орган дійшов висновку, що придбані у контрагентів позивача запасні частини (товар) є витратами за 2017-2018 років на утримання вантажних автомобілів, а не на ремонт вантажних автомобілів, будь-якого правового обґрунтування відповідачем не наведено.

Згідно з пп. 4.1.4. п. 4.1. ст. 4 ПК України, податкове законодавство України ґрунтується на такому принципі, як презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Відповідач всупереч ст.77 КАС України не довів суду, що податкове повідомлення-рішення від 10.02.2020 № 7 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та застосування штрафної санкції прийнято правомірно, тому його належить скасувати.

Податкове повідомлення-рішення № 7 від 10.02.2020, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем - військовий збір в сумі 21624,73грн. та штрафні санкції 5406,18 грн., вимога про сплату богу (недоїмки) від 10.02.2020 № Ф-11 на суму 182433,71грн. заборгованість зі сплати єдиного внеску та рішення № 07 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів від 10.02.2020 на суму 26581,46 грн. є похідними від грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, тому вони також підлягають скасуванню.

За таких обставин, позов належить задовольнити .

Судовий збір розподіляється відповідно до ст.139 КАС України та підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 194, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 43144729) задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 10.02.2020 № 7, № 7, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.02.2020 № Ф-11, рішення від 10.02.2020 № 07.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 43144729) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 5604,17 грн. (п`ять тисяч шістсот чотири гривні 17 коп.), сплачений квитанцією № 55 від 17.02.2020 року.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду - 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження - 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 295-297 КАС України, п. 3 розділу Прикінцевих положень КАС України, п. 15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя Т. О. Гордієнко