Справа № 820/2090/16
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2020-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 травня 2020 року

Київ

справа №820/2090/16

адміністративне провадження №К/9901/41576/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Східної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2016 року (головуючий суддя - Нуруллаєв І.С.)

та на ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року (колегія суддів: головуючий суддя - Присяжнюк О.В., судді- Курило Л.В., Русанова В.Б.)

у справі №820/2090/16

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області, Східної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, управління державної казначейської служби України у Фрунзенському районі м. Харкова Харківської області

про визнання протиправною бездіяльності та стягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, платник) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області (далі - ГУ ДКСУ у Харківській області), Східної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (далі - контролюючий орган, Східна ОДПІ), управління державної казначейської служби України у Фрунзенському районі м. Харкова Харківської області (далі - УДКСУ у Фрунзенському районі), в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Східної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області щодо неподання органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновків із зазначенням сум податку на додану вартість, що підлягають відшкодуванню з державного бюджету, на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за третій квартал 2008 року у сумі 53 339, 00 грн, четвертий квартал 2008 року в сумі 46 411, 00 грн та другий квартал 2010 року у сумі 38 944, 00 грн, усього на суму 138 694, 00 грн;

- зобов`язати Східну об`єднану державну податкову інспекцію м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області надати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновки із зазначенням сум податку на додану вартість, що підлягають відшкодуванню з державного бюджету, на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за третій квартал 2008 року у сумі 53339, 00 грн, четвертий квартал 2008 року в сумі 46 411, 00 грн та другий квартал 2010 року у сумі 38 944, 00 грн, усього на суму 138 694, 00 грн;

- стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за третій квартал 2008 року у сумі 53 339, 00 грн, четвертий квартал 2008 року в сумі 46 411, 00 грн та другий квартал 2010 року у сумі 38 944, 00, усього у розмірі 138 694, 00 грн;

- стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , пеню за порушення строків бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України на суму бюджетної заборгованості в розмірі 91 034, 22 грн.

В обґрунтування позовних вимог платник зазначила, що виконала усі необхідні умови для отримання бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, натомість відповідачами, в супереч вимог податкового законодавства, не вчинено дій, спрямованих на перерахування позивачу зазначених сум.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2016 року (з урахуванням додаткової постанови від 22 вересня 2016 року), залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року, адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Східної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області щодо неподання органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновків із зазначенням сум податку на додану вартість, що підлягають відшкодуванню з державного бюджету, на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за третій квартал 2008 року у сумі 53 339, 00 грн, четвертий квартал 2008 року в сумі 46 411, 00 грн та другий квартал 2010 року у сумі 38 944, 00 грн, усього на суму 138 694, 00 грн;

- зобов`язано Східну об`єднану державну податкову інспекцію м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області надати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновки із зазначенням сум податку на додану вартість, що підлягають відшкодуванню з державного бюджету, на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за третій квартал 2008 року у сумі 53 339, 00 грн, четвертий квартал 2008 року в сумі 46 411, 00 грн та другий квартал 2010 року у сумі 38 944, 00 грн, усього на суму 138 694, 00 грн;

- стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України витрати зі сплати судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 910 грн 34 коп;

- стягнуто на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплачений при поданні позову судовий збір в розмірі 1 378, 00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Східної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність у позивача права на бюджетне відшкодування та як наслідок, наявність правових підстав для зобов`язання контролюючого органу подати до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновків із зазначенням сум податку на додану вартість, що підлягають відшкодуванню з державного бюджету.

Не погодившись з зазначеними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просив їх скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає про порушення позивачем строку звернення до суду з даним позовом. Вказує, що заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або у випадках передбачених законодавством про їх відшкодування можуть бути подані не пізніше 1 095 днів, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування. Наголошує на тому, що позивачем пропущений строк звернення до суду з даним позовом, а також посилається на те, що контролюючий орган після закінчення судового оскарження повинен самостійно виконати рішення, що свідчить про передчасність заявлених у справі позовних вимог.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Східної ОДПІ.

26 жовтня 2017 року від позивача надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких платних зазначає про законність і обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій та безпідставність доводів, викладених у касаційній скарзі.

20 березня 2018 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду в порядку передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017).

Пунктом 4 частини першої Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року) передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій 04.11.2008 позивачем подано декларацію з податку на додану вартість за 3 квартал 2008 року (№97292 від 10.11.2008) разом з заявою про бюджетне відшкодування з ПДВ у розмірі 53 339, 00 грн.

Посадовими особами відповідача проведено документальну невиїзну перевірку достовірності заявленої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за 3-й квартал 2008 року за результатами якої складено акт від 08.12.2008 року № 3589/16-024/ НОМЕР_1 (далі - Акт перевірки від 08.12.2008).

Контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог пп. 7.4.1, п. 7.4.4 п. 7.4, п.п. 7.7.1, п.п. 7.7.2 п.п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", внаслідок чого платником завищено бюджетне відшкодування за 3 квартал 2008 року на суму 53 339 грн; занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет на суму 8 094 грн; використану суму ПДВ станом на 01.12.2008 у розмірі 20 977 грн; завищено суму ПДВ у розмірі 46 411 грн за 3 кв. 2008 року, яка включається до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (рядок 22.2 декларації за 3 кв. 2008 року).

На підставі Акту перевірки від 08.12.2008, контролюючим органом прийнято податкові повідомлення - рішення №/0, №/0 від 12.12.2008.

Також позивачем 05.02.2009 подано податкову декларацію з податку на додану вартість за 4 квартал 2008 року (вх. №130788), в якій заявлено суму відшкодування з Державного бюджету України з податку на додану вартість у розмірі 46 411, 00 грн.

Посадовими особами контролюючого органу проведено документальну невиїзну камеральну перевірку достовірності заявленої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за 4 квартал 2008 року, за результатами якої складено акт від 11.02.2009 року №407/16-024/ НОМЕР_1 (далі - Акт перевірки від 11.02.2009).

Контролюючим органом встановлено порушення позивачем вимог п.п. 7.7.1, п.п. 7.7.2 п.п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", внаслідок чого платником завищено бюджетне відшкодування за 4 квартал 2008 року на суму 46 411 грн.

На підставі Акт перевірки від 11.02.2009 Східною ОДПІ прийнято податкове повідомлення - рішення № /0 від 04.03.2009.

Зазначені податкові повідомлення - рішення були оскаржені позивачем в судовому порядку.

Так, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2012 року у справі №2а-42730/09/2070 адміністративний позов задоволено частково: скасовано податкове повідомлення-рішення №/0 від 12.12.2008, №/1 від 06.03.2009, №/2 від 29.05.2009 про відмову у бюджетному відшкодуванні на суму 53 339, 00 грн та нарахування штрафних санкцій у розмірі 2 098,00 грн; скасовано податкове повідомлення-рішення №/0 від 12.12.2008, №/1 від 06.03.2009 №/2 від 29.05.2009 про нарахування податку на додану вартість у розмірі 8 094, 00 грн та штрафних санкцій у розмірі 1 180, 00 грн; скасовано податкове повідомлення-рішення №/0 від 04.03.2009, №/1 від 29.05.2009 про відмову у бюджетному відшкодуванні на суму 46 411, 00 грн та нарахування штрафних санкцій у розмірі 722, 3 грн. В іншій частині вимог позов залишено без задоволення.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2012 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою до Індустріальної міжрайонної Державної податкової інспекції м. Харкова Харківської області Державної податкової служби.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.04.2013 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Індустріальної міжрайонної Державної податкової інспекції м. Харкова Харківської області Державної податкової служби на ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2012.

Крім того, 14.09.2012 позивачем подано розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за звітний (податковий) період 9-й місяць 2012 року; звітний (податковий) період, за який виправляються помилки - 2 квартал 2010 року № з додатками. До вказаного уточнюючого розрахунку ФОП ОСОБА_1 додано заяву про повернення суми бюджетного відшкодування у розмірі 38 944, 00 грн.

Індустріальною міжрайонною Державною податковою інспекцією м. Харкова Харківської області Державної податкової служби було проведено камеральну перевірку даних задекларованих в уточнюючому розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість за 2 квартал 2010 року №, в якому заявлена сума відшкодування з Державного бюджету України з податку на додану вартість у розмірі 38 944, 00 грн.

За результатами камеральної перевірки складено акт № 2294/17-109/ НОМЕР_1 від 08.10.2012.

Згідно з висновками акта камеральної перевірки встановлено порушення позивачем вимог п.п. 7.7.11 п.7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" та п. 200.5 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення р. 23, р. 23.1 у сумі 38 944 грн (завищення суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку, заявлену в уточнюючому розрахунку податкових зобов`язань з ПДВ за 2 квартал 2010 року), в результаті чого ФОП ОСОБА_1 не має права на отримання заявленої суми бюджетного відшкодування ПДВ 38 944 грн.

На підставі висновків акту камеральної перевірки від 08.10.2012 №2294/17-109/ НОМЕР_1 Індустріальною міжрайонною Державною податковою інспекцією м. Харкова Харківської області Державної податкової служби прийнято податкове повідомлення - рішення № від 19.11.2012.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2013 у справі № 820/4773/13-а, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.08.2013, скасовано податкове повідомлення - рішення Індустріальної міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова форми В3 № від 19.11.2012.

Позивач не погодившись з бездіяльністю Східної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області щодо неподання органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновків із зазначенням сум податку на додану вартість, що підлягають відшкодуванню з державного бюджету на її користь, звернулася до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку вищевикладеним обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно із п. 200.1, 200.2 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п. 200.3 ст. 200 ПК України).

Пунктом 200.4 статті 200 ПК України встановлено, що якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від`ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від`ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов`язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від`ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації (п. 200.7 ст. 200 ПК України).

Згідно із п. 200.10 ст. 200 ПК України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

За наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки (п. 200.11 ст. 200 ПК України).

Пункт 200.12 статті 200 ПК України встановлено, що орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Відповідно до п. 200.14 ст. 200 ПК України якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки орган державної податкової служби виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган: а) у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної органом державної податкової служби за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування та враховує її згідно з пунктом 200.6 цієї статті у зменшення податкових зобов`язань з цього податку в наступних податкових періодах; б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною органом державної податкової служби за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування; в) у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

Згідно з абзацем 2 п. 200.15 ПК України після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження орган державної податкової служби протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що у разі виконання платником податків, який має право на отримання бюджетного відшкодування, вимог статті 200 Податкового кодексу України, за умови підтвердження достовірності нарахування такого відшкодування за результатами судового оскарження, орган державної податкової служби протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету

В обґрунтування вимог касаційної скарги контролюючий орган посилався на те, що позивачем пропущений встановлений ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України, тут і надалі в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) строк звернення до суду з даним позовом. Зазначив, що заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках передбачених законодавством можуть бути подані не пізніше 1 095 днів, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Під час розгляду справи, судами попередніх інстанцій не надано жодної правової оцінки вказаним вище доводам контролюючого органу, не встановлено чи дотримано платником строк звернення до суду з даним позовом, строк подання заяви про бюджетне відшкодування та не з`ясовано наявність/відсутність у платника сум податкового боргу.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю і передати справу на новий розгляд.

Частиною першою статті 353 КАС України обумовлено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Під час нового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене у цій постанові і відповідно до положень частини четвертої статті 9 КАС України вжити визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, запропонувати сторонам надати докази на підтвердження їх доводів та заперечень, тощо.

Крім того, судам слід врахувати правову позицію Великої Палати Верховного суду, викладену у постанові від 12 лютого 2019 року у справі №826/7380/15, в якій Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про необхідність відступити від правової позиції Верховного Суду України, згідно з якою, стягнення бюджетної заборгованості з ПДВ визнано неналежним способом захисту прав платника податків, натомість правильним механізмом захисту прав платників визнано зобов`язання контролюючого органу виконати покладені на нього законом і підзаконними актами обов`язки щодо надання органу казначейства висновку щодо суми, яка підлягає відшкодуванню з бюджету.

Так, Верховний Суд зазначив, що відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував, що поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як «майнові права», а отже, як «майно» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Бейелер проти Італії» від 05 січня 2000 року) (Beyeler v. Italy, заява № 33202, § 100)).

За певних обставин «легітимне очікування» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatis mutandis рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26 червня 2014 року (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, заяви № 68385/10 та № 71378/10, § 35)).

СПЛ у рішенні у справі «Інтерсплав проти України» від 09 січня 2007 року зазначив, що юридична особа-платник ПДВ мала достатньо підстав сподіватись на відшкодування цього податку, так само як і на компенсацію за затримку його виплати, та встановив, що заявник мав захищений статтею 1 Першого протоколу до Конвенції майновий інтерес (Intersplav v. Ukraine, заява № 803/02, § 31-32). ЄСПЛ констатував порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції у справі з огляду на постійні затримки відшкодування і компенсації ПДВ у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, та зазначив, що і стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника порушували «справедливий баланс» між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном (§ 40).

Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Ураховуючи наведене та з огляду на те, що такі способи захисту як зобов`язання контролюючого органу надати висновок про підтвердження заявленої платником податків суми бюджетного відшкодування або внести заяву товариства до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не призведуть до ефективного відновлення права платника податків, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права позивача, є стягнення з Державного бюджету України через ГУ ДКС України у м. Києві на користь товариства заборгованості бюджету із відшкодування ПДВ та пені, нарахованої на суму такої заборгованості.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю і передати справу на новий розгляд.

Частиною першою статті 353 КАС України обумовлено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Під час нового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене у цій постанові і відповідно до положень частини четвертої статті 9 КАС України вжити визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, запропонувати сторонам надати докази на підтвердження їх доводів та заперечень, тощо.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Східної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області - задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року- скасувати.

Справу 820/2090/16 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. А. Гончарова

Судді І. Я. Олендер

Р. Ф. Ханова