Справа № 465/3256/17
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2020-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 рокуЛьвівСправа № 465/3256/17 пров. № А/857/3561/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської міської ради на рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 травня 2019 року, головуючий суддя - Ванівський Ю.М., ухвалене о 11:25 год .у м. Львові, у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Галторг-сервіс» до Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про визнання протиправними та скасування рішення органу владних повноважень і зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2017 року позивач - ТзОВ «Галторг-сервіс» звернулося в суд з позовом до Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, в якому просило визнати протиправними та скасувати ухвалу Львівської міської ради №629 від 30.06.2016 року в частині вилучення із Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд павільйону за адресою: м . Львів, вул. Виговського, 77 (п.25 Додатку 1-В до ухвали міської ради №629 від 30.06.2016 року); зобов`язати Львівську міську раду внести зміни до ухвали №1568 від 02.03.2017 року шляхом включення до Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Залізничному районі м. Львова тимчасової споруди за адресою: м . Львів, вул. Виговського, 77 із вказанням її власником Товариства з обмеженою відповідальністю «Галторг-сервіс» (Додаток 1 до ухвали міської ради №1568 від 02.03.2017 року); зобов`язати Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради укласти з ТзОВ «Галторг-сервіс» договір оренди окремих конструктивних елементів благоустрою для розміщення тимчасової споруди за адресою: м . Львів, вул. Виговського, 77 на умовах типових договорів.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, що 07 серпня 2015 року відповідно до договору купівлі-продажу Товариство з обмеженою відповідальністю «Галторг-сервіс» придбало у Товариства з обмеженою відповідальністю «Західуніверсалплюс» павільйон загальною площею 50 м.кв. за адресою: м. Львів, вул. Виговського, 77 (надалі - «тимчасова споруда», «павільйон», «об`єкт»). Передача зазначеного об`єкта від продавця покупцю відбулась у цей же день.

Під час укладення вказаного договору ТзОВ «Західуніверсалплюс» повідомило позивача, що згаданий павільйон включено до «Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові» згідно із ухвалою Львівської міської ради №4527 від 23.04.2015 року та пояснило, що для подальшого здійснення господарської діяльності у придбаному об`єкті Позивачеві необхідно звернутись до Львівської міської ради (надалі - «Відповідач») із заявою щодо внесення змін до зазначеної ухвали в частині зміни власника тимчасової споруди.

Для внесення відповідних змін до «Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові» для продовження своєї господарської діяльності 26.08.2015 року позивач подав через «Центр надання адміністративних послуг» до Львівської міської ради звернення за вхідним №2-16376.

На вказане звернення ТзОВ «Галторг-сервіс» отримало відповідь Департаменту економічної політики Львівської міської ради №23-123 від 26 січня 2016 року, в якій зазначено про недоцільність внесення змін до «Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові» в частині зміни власника тимчасової споруди, оскільки ТзОВ «Західуніверсалплюс» допустив порушення Ухвали Львівської міської ради №4526 від 23.04.2015 року «Про затвердження Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові». Порушення полягало в неукладенні ТзОВ «Західуніверсалплюс» договору оренди окремих конструктивних елементів благоустрою для розміщення тимчасової споруди протягом восьми місяців з моменту винесення Відповідачем згаданої ухвали.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 15 травня 2019 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправною та скасовано Ухвалу Львівської міської ради №629 від 30.06.2016 року в частині вилучення із Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд павільйону за адресою: м . Львів, вул. Виговського, 77 (п. 25 Додатку 1-В до ухвали міської ради №629 від 30.06.2016 року); зобов`язано Львівську міську раду внести зміни до ухвали №1568 від 02.03.2017 року шляхом включення до Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Залізничному районі м. Львова тимчасової споруди за адресою: м . Львів, вул. Виговського, 77 із вказанням її власником Товариства з обмеженою відповідальністю «Галторг-сервіс» (Додаток 1 до ухвали міської ради №1568 від 02.03.2017 року); закрито провадження у справі в частині зобов`язання Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради укласти з Товариством з обмеженою відповідальністю «Галторг-сервіс» договір оренди окремих конструктивних елементів благоустрою для розміщення тимчасової споруди за адресою: м. Львів, вул. Виговського, 77 на умовах типових договорів.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Львівська міська рада оскаржила його в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ТзОВ «Західуніверсалплюс» не уклало договору оренди окремих конструктивних елементів благоустрою для розміщення ТС, та втратило право на встановлення ТС та виключено з Комплексної схеми розміщення ТС. А ТзОВ «Галторг-сервіс» повинно пройти всю процедуру відповідно до вимог, передбачених ухвалою Львівської міської ради від 23.04.2015 року №4526, чого зроблено не було.

19 травня 2020 року о 11:32 год. Львівською міською радою подано клопотання про відкладення розгляду справи, яке передане судді цього ж дня о 11:40 год.

На моменту отримання такого клопотання апеляційним судом було прийнято рішення у даній справі, розгляд якої відбувався 19 травня 2020 року о 11:15 год.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 07 серпня 2015 року відповідно до договору купівлі-продажу Товариство з обмеженою відповідальністю «Галторг-сервіс» придбало у Товариства з обмеженою відповідальністю «Західуніверсалплюс» павільйон загальною площею 50 м.кв. за адресою: м. Львів, вул. Виговського, 77 (надалі - «тимчасова споруда», «павільйон», «об`єкт»). Передача зазначеного об`єкта від продавця покупцю відбулась у цей же день.

Під час укладення вказаного договору ТзОВ «Західуніверсалплюс» повідомило позивача, що згаданий павільйон включено до «Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові» згідно із ухвалою Львівської міської ради №4527 від 23.04.2015 року та пояснило, що для подальшого здійснення господарської діяльності у придбаному об`єкті позивачу необхідно звернутись до Львівської міської ради (надалі - «Відповідач») із заявою щодо внесення змін до зазначеної ухвали в частині зміни власника тимчасової споруди.

Для внесення відповідних змін до «Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові» для продовження своєї господарської діяльності 26.08.2015 року позивач подав через «Центр надання адміністративних послуг» до Львівської міської ради звернення за вхідним №2-16376.

На вказане звернення ТзОВ «Галторг-сервіс» отримало відповідь Департаменту економічної політики Львівської міської ради №23-123 від 26 січня 2016 року, в якій зазначено про недоцільність внесення змін до «Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові» в частині зміни власника тимчасової споруди, оскільки ТзОВ «Західуніверсалплюс» допустив порушення Ухвали Львівської міської ради №4526 від 23.04.2015 року «Про затвердження Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові». Порушення полягало в неукладенні ТзОВ «Західуніверсалплюс» договору оренди окремих конструктивних елементів благоустрою для розміщення тимчасової споруди протягом восьми місяців з моменту винесення Відповідачем згаданої ухвали.

Після отримання позивачем листа №23-123 від 26 січня 2016 року позивач звертався до уповноважених органів Львівської міської ради з відповідними клопотаннями про внесення змін до Ухвали Львівської міської ради №4527 від 23.04.2015 року в частині зміни власника цієї споруди та надання інформації, зокрема: 01.02.2016 року - із заявами на ім`я директора Департаменту економічної політики та Голови постійної комісії архітектури, містобудування та охорони історичного середовища; 19.12.2016 року - із заявами на ім`я директора Департаменту містобудування Львівської міської ради та Голови постійної комісії архітектури, містобудування та охорони історичного середовища; 09.02.2017 року - із зверненням до «Центру надання адміністративних послуг» (вхідний №2-2975-Л-23).

На останнє звернення з вхідним №2-2975-Л-23 позивачем отримано відповідь директора Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради №2301-450 від 17.02.2017 року про те, що тимчасова споруда за адресою: м . Львів, вул. Виговського, 77 ТзОВ «Західуніверсалплюс» вилучена з «Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові» ухвалою Львівської міської ради №629 від 30.06.2016 року «Про внесення змін до ухвали міської ради від 23.04.2015 року №4527» у зв`язку із невиконанням п.5.10. розділу 5 ухвали міської ради від 23.04.2015 року №4526 «Про затвердження положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові».

На момент звернення позивача із даним адміністративним позовом діяла ухвала Львівської міської ради від 02.03.2017 року №1568 «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова», якою продовжено термін здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах, що розміщені на території м. Львова, до 31.05.2018 року згідно з додатком 1, відповідно до якого тимчасова споруда за адресою: м. Львів, вул. Виговського, 77 не включена до переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача порушують права позивача, закріплені у ст.ст. 41, 42 Конституції України, зокрема, щодо права володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності та права на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Конституцією та законами України встановлено максимальний захист права власності особи на майно, складовою частиною якого є право користування власністю в тому числі для здійснення підприємницької діяльності.

Правила розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові (надалі - Правила), затверджені ухвалою Львівської міської ради від 23.04.2015 року №4526, розроблені з врахуванням Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", постанови Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 № 198 "Про затвердження Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони", наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244 "Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності", Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Закону України "Про благоустрій населених пунктів".

Розділом 5 Правил визначено Порядок укладення та продовження договору оренди окремих конструктивних елементів благоустрою для розміщення тимчасових споруд.

Для укладення договору оренди окремих конструктивних елементів благоустрою заявник подає в управління "Дозвільний офіс" або відділ "Центр надання адміністративних послуг" пакет документів.

Адміністратор управління "Дозвільний офіс" не пізніше наступного робочого дня після отримання вхідного пакета документів передає його в управління комунальної власності департаменту економічної політики.

Управління комунальної власності департаменту економічної політики у 20-ти денний термін з дня надходження документів готує договір оренди окремих конструктивних елементів благоустрою, здійснює розрахунок орендної плати і після підписання договору оренди скеровує його в управління "Дозвільний офіс".

Договір оренди окремих конструктивних елементів благоустрою для розміщення ТС укладається на термін, визначений у відповідній ухвалі міської ради.

Продовження терміну дії договору оренди окремих конструктивних елементів благоустрою для розміщення ТС здійснюється на підставі відповідних ухвал міської ради з дотриманням вказаних в ухвалах термінів.

У разі зміни власника тимчасової споруди новий власник тимчасової споруди звертається із відповідною заявою на підставі ухвали міської ради про внесення змін до управління комунальної власності департаменту економічної політики для укладення договору оренди окремих конструктивних елементів благоустрою.

Якщо суб`єкт підприємницької діяльності не сплачує орендну плату за користування окремими конструктивними елементами благоустрою для розміщення тимчасової споруди більше 5-ти місяців управління комунальної власності департаменту економічної політики подає інформацію в управління економіки департаменту економічної політики та постійній комісії архітектури, містобудування та охорони історичного середовища для підготовки проекту ухвали щодо виключення ТС з Комплексної схеми розміщення ТС.

Якщо протягом 8 місяців з дати прийняття ухвали міської ради суб`єкт підприємницької діяльності не уклав договору оренди окремих конструктивних елементів благоустрою для розміщення ТС, він втрачає право на встановлення ТС та виключається з Комплексної схеми розміщення ТС.

Таким чином, норми вказаних Правил надають можливість новому власнику тимчасової споруди укласти договір оренди окремих конструктивних елементів благоустрою тільки після внесення відповідних змін до ухвали стосовно власника такої споруди.

В розумінні ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції в зміст поняття «майно» до об`єктів права власності відноситься «правомірні очікування»/»законні сподівання» вчиняти певні дії відповідно до виданого державними органами дозволу. При цьому «правомірні очікування»/«законні сподівання», у разі, коли вони дійсно мають місце, підлягають захисту навіть тоді, коли не порушено принцип юридичної визначеності. Наявність в особи заснованих на обіцянках влади очікувань (джерело яких - владні діяння й рішення) свідчить про взаємодію влади з особою, а тому для забезпечення якості влади (управління) необхідно, щоб відповідні очікування були предметом ефективного правового, в тому числі судового, захисту.

У справі «ПайнВеліДевелопмент ЛТД» та інші проти Ірландії» Європейський суд з прав людини постановив, що ст. 1 Першого протоколу до Конвенції можна застосовувати для захисту «правомірних очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. «Правомірні очікування» виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей.

Тобто, отримавши у власність павільйон, позивач правомірно очікував на те, що його право на розпорядження належним на праві власності майном відповідно до законодавства в майбутньому, не буде порушено чи обмежено.

Матеріалами справи підтверджено, що набувши право власності на павільйон за адресою: м . Львів, вул. Виговського, 77 позивач невідкладно звернувся до Львівської міської ради з проханням про внесення змін стосовно власника об`єкту у «Комплексній схемі розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові», оскільки без відображення таких змін у відповідній ухвалі він був позбавлений можливості укласти договір оренди окремих конструктивних елементів благоустрою для розміщення тимчасової споруди, а попередній власник споруди - ТзОВ «Західуніверсал плюс» цього зробити вже не міг. На момент вказаного звернення позивача - 26.08.2015 року - ще не минув восьмимісячний строк на укладення згаданого договору, який відраховувався з 23.04.2015 року.

Після звернення позивача Львівська міська рада не лише не внесла відповідних змін до своєї ухвали, але й аж більш ніж через 6 місяців повідомила позивача про порушення вимог п.5.10. розділу 5 ухвали міської ради від 23.04.2015 року №4526 «Про затвердження положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові» та ініціювання виключення цієї споруди з «Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові».

Позивач вчинив всі необхідні дії, що залежали від його волі щодо внесення змін стосовно власника об`єкту у «Комплексній схемі розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові».

Дані спірні правовідносини виникли в результаті зволікання відповідача реалізувати таке право позивача, як це передбачено п. 5.8 Правил.

З огляду на наведене, порушення прав позивача відбулось в результаті дій/бездіяльності Львівської міської ради, які виявились у невнесенні змін до «Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові» стосовно зміни власника павільйону за адресою: м. Львів, вул. Виговського, 77 з ТзОВ «Західуніверсалплюс» на ТзОВ «Галторг-сервіс» та виключенні вказаної тимчасової споруди із цієї схеми Ухвалою №629 від 30.06.2016 року «Про внесення змін до ухвали міської ради від 23.04.2015 року №4527».

Відтак, колегія суддів погоджується висновком суду попередньої інстанції про те, що відновлення порушених прав позивача можливе шляхом задоволення позовних вимог про визнання протиправною та скасування Ухвали Львівської міської ради №629 від 30.06.2016 року в частині вилучення із Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд павільйону за адресою: м. Львів, вул. Виговського, 77, зобов`язання Львівської міської ради внести зміни до ухвали №1568 від 02.03.2017 року шляхом включення до Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Залізничному районі м.Львова тимчасової споруди за адресою м.Львів, вул. Виговського, 77 із вказанням її власником Товариства з обмеженою відповідальністю «Галторг-сервіс».

Крім цього, згідно із ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Львівської міської ради залишити без задоволення, а рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 травня 2019 року у справі №465/3256/17 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький

Повний текст постанови складено 22.05.2020 року.