Справа № 540/928/20
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2020-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 р. м. ХерсонСправа № 540/928/20

Суддя Херсонського окружного адміністративного суду Дубровна В.А., перевіривши виконання вимог статей 160-161 КАС України за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановила:

09 квітня 2020 року до суду через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ), від імені якої діє адвокат Авер`янова Світлана Броніславівна (далі - представник позивачки) до Головного управління Пенсійного фонду України у Херсонській області (надалі - відповідач, ГУ ПФУ в Херсонській області), у якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 784 від 05.09.2019 р. "Про утримання надміру виплачених сум пенсій" відділу з питань перерахунків пенсій № 9 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повернути позивачу утримані пенсійні кошти з 01.10.2019 року на підставі рішення № 784 від 05.09.2019 року " Про утримання надміру виплачених сум пенсій ".

Ухвалою суду від 13.04.2020 року позовну заяву залишено без руху із встановленням позивачу строку для усунення її недоліків, а саме, шляхом надання документу про сплату судового збору в сумі 840,80 грн. або докази звільнення від його сплати та зазначення інших підстави для поновлення строку звернення до суду із наданням доказів поважності причин пропуску такого строку.

На виконання даної ухвали суду, 22 травня 2020 року представником позивачки надано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучено оригінал платіжного документа про сплату судового збору та виписку з медичної карти стаціонарного хворого № 1242 .

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для поновлення строку звернення до суду з урахуванням наданих представником позивачки доказів поважності причин пропуску такого строку, суд вказує про таке.

Як вбачається зі змісту заяви про усунення недоліків позовної заяви, представник позивачки в обґрунтування поважності причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду вказує на перебування позивачки на стаціонарному лікуванні у КЗ "Обласний кардіологічний диспансер" у період з 04.10.2019 р. по 12.10.2019 р., після чого вона продовжувала лікування вдома. При цьому, за позицією представника позивачки погане самопочуття ОСОБА_1 стало перешкодою для своєчасного звернення за правовою допомогою до Херсонського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Враховуючи незначний пропуск строку звернення до суду, представник позивачки просить суд визнати вказані обставини поважними причинами пропуску такого строку та поновити його.

Надаючи правову оцінку вказаним доводам представника позивачки, суд враховує наступне.

Відповідно до приписів частин 1-2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин у її наданні, тощо (ч. 6 статті 161 КАС України).

Отже, процесуальний строк звернення до суду призначений забезпечувати принцип правової визначеності і є гарантією захисту прав сторін, тому вирішуючи питання про поновлення строку звернення до суду, останній надає оцінку причинам, що зумовили пропуску строку.

При вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для поновлення строку на звернення до суду висновок в кожній конкретній справі залежить від вказаних у відповідній заяві причин, підтверджених належними доказами.

У відповідності до статті 121 Кодексу адміністративного суду України пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Зокрема, причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

При цьому, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 грудня 2019 року у справі №9901/379/19 вказала, що правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Як зазначалось вище, в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду представник позивачки посилається на факт перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні у КЗ "Обласний кардіологічний диспансер" у період з 04.10.19 р. по 12.10.2019 р.

Проте, суд вказує, що перебування позивачки на стаціонарному лікуванні протягом 8 днів не може свідчити про поважність пропуску 6-місячного строку звернення до суду з даним позовом, який законодавець визнав достатніми для того, що особа визначилися, чи буде вона звертатися до суду.

При цьому, ані позивачкою, ані її представником не наведено інших обставин, явищ чи факторів, які б свідчили про непереборний їх характер та завадили позивачці з дотриманням установлених законом строків звернутися до належного суду з позовом.

Щодо доводу представника позивачки про незначний строк пропуску звернення до суду, то суд вважає його необґрунтованим, оскільки з дати початку перебігу процесуального строку звернення до суду (05.09.2019 р.) та дати фактичного звернення позивачки до суду (09.04.2020 р.) суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом більше ніж не місяць, а тому він не є "незначним".

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Таким чином, особі гарантується право на звернення до суду.

Водночас, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000, пункт 33).

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом в ухвалах від 17 квітня 2018 року у справі № 9901/473/18, від 11 березня 2019 року у справі № 9901/95/19, від 08 квітня 2019 року у справі № 9901/138/19 та від 03 червня 2019 року у справі № 640/3940/19.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Суд зауважує, що норми КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводи ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку на звернення до суду.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з частиною 1 статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Водночас, позивачкою пропущений встановлений законом строк звернення до суду з даними позовними вимогами, проте обґрунтованих обставин та належних доказів про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від її волі причини, які б зумовили поважність пропуску строку звернення до суду не наведено,

З огляду на викладене суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати обставини, вказані у заяві від 22.05.2020 р., поважними причинами пропуску позивачкою строку звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до приписів ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою у зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані судом неповажними, суд повертає позовну заяву.

Аналогічні приписи містяться у ч. 4 ст. 169 КАС України, згідно якої позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених ч. 2 ст. 123 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд повертає позивачу позовну заяву, як таку, що подана з пропуском строку звернення до адміністративного суду, а наведені підстави для поновлення строку звернення до суду визнані неповажними.

Відповідно до ч. 1 ст. 294 КАС України окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції, зокрема, щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

При цьому, суд приймає до уваги положення постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 року № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів", якою установлено з 22 травня 2020 р. до 22 червня 2020 р. із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Крім того, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30.03.2020 № 540-IX, який набрав чинності 02.04.2020 р., розділ VI "Прикінцеві положення" КАС України доповнено пунктом 3 яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Керуючись ч. 2 ст. 123, ч. 4 ст. 169, 243, 248 КАС України,

ухвалила:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, разом з доданими документами повернути позивачці.

Роз`яснити позивачці, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали надіслати позивачці.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня складання повного судового рішення, але не пізніше 15-денного строку з дня закінчення карантину. При цьому, відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомукаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя В.А. Дубровна