Справа № 815/6555/16
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2020-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 травня 2020 року

Київ

справа №815/6555/16

адміністративне провадження №К/9901/34256/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді (судді-доповідача) - Данилевич Н.А.,

суддів - Смоковича М.І.,

Шевцової Н.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року (головуючий суддя - Завальнюк І.В.)

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2017 року (головуючий суддя - Ступакова І.Г., судді - Бітов А.І., Лук`янчук О.В.)

у справі № 815/6555/16

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області

про визнання неправомірним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

В листопаді 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі - відповідач, скаржник, ГУДМС України в Одеській області), в якому просила:

скасувати рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 11.10.2016 р. про скасування дозволу на імміграцію в Україну;

зобов`язати ГУ ДМС України в Одеській області здійснити позивачці обмін посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 15.05.2007 у зв`язку із досягненням нею 25-річного віку.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2017 року, адміністративний позов громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 11.10.2016 про скасування громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозволу на імміграцію в Україну.

Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обмін посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 15.05.2007 у зв`язку із досягненням нею 25-річного віку.

Стягнуто з бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області () на користь громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суму сплаченого судового збору в розмірі 1102,42 гривень (одна тисяча сто дві грн. 42 коп.).

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідачем порушено свій обов`язок щодо всебічності та повноти отримання необхідної інформації з різних, передбачених законодавством джерел (від ініціатора подання, органів виконавчої влади, відповідних юридичних і фізичних осіб), необхідної для вирішення питання щодо скасування відповідного дозволу на імміграцію. Крім того, при винесенні оскаржуваного рішення, відповідачем також проігноровано обов`язок щодо запрошення для надання пояснень позивача стосовно якої і розглядалося відповідне питання скасування дозволу на імміграцію. Зазначаючи в якості правової підстави абз.6 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію» - «в інших випадках, передбачених законами України», ГУ ДМС України в Одеській області не зазначає конкретний випадок та яким законом України суб`єкт владних повноважень керувався, приймаючи оскаржуване рішення. Крім того, суди критично оцінили посилання відповідача на скасування дозволів на імміграцію в Україну батькам позивача - гр. СРВ ОСОБА_2 та гр. СРВ ОСОБА_3 , оскільки це не є законною підставою для скасування дозволу на імміграцію позивачу та вилучення безстрокової посвідки на постійне проживання в Україні з метою її знищення в розумінні положень статті 12 Закону України «Про імміграцію». В той же час, судами встановлено, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 09.11.2016 по справі № 815/4498/16 за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державної міграційної служби України про часткове визнання протиправним та скасування наказу позовні вимоги задоволені у повному обсязі. Вказана постанова набрала законної сили 15.02.2017. Зазначеним судовим рішенням визнано протиправним та скасовано п.24 Наказу від 21.07.2016 року №193 «Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання», яким, зокрема, на підставі висновку ГУ ДМС в Одеській області від 07.06.2016 щодо ОСОБА_4 скасовано повністю рішення відділу ГПІС УМВС України в Одеській області від 18.02.2002 про документування посвідкою на постійне місце проживання громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є матір`ю ОСОБА_1 . Вирішуючи спір, суди також врахували, що подані позивачем документи разом з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну були достовірними, не підробленими та чинними. Відмінність дати народження « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та « ІНФОРМАЦІЯ_1» наявна в паспорті № НОМЕР_2 , виданому посольством Республіки В`єтнам в Україні 01.04.2010, на різних сторінках цього документу, зокрема: на другій та сьомій сторінках паспорту. Зазначену невідповідність суди оцінили як технічну помилку, допущену органом, що видав документ. При цьому сторінка 7 названа як « Observeations » (відмітки) та містить посилання «дивитись сторінку 2», тобто цією відміткою орган, який видав документ, здійснив виправлення помилки в даті народження, зазначеній на сторінці 2: з « ІНФОРМАЦІЯ_3» на належну дату - « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яка відповідає наданим раніше (в 2005 році) документам, зокрема свідоцтву про народження. Отже прийняття оскаржуваного рішення обумовлено нігілістичним проявом співробітників суб`єкта владних повноважень та зневажливим ставленням до правових принципів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)

14 вересня 2017 року на адресу суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2017 року, в якій, скаржник, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані рішення судів, та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування поданої касаційної скарги ГУДМС України в Одеській області вказує на те, що дозвіл на імміграцію в Україні позивачці було надано з порушенням чинного законодавства. Так, скаржник стверджує, що у відповідності до ст. 9 Закону України «Про імміграцію» , разом із заявою про надання дозволу на імміграцію подаються документи про місце проживання особи в Україні та за кордоном; про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання; довідку про відсутність судимості. У разі неподання всіх визначених Законом документів, скаржник зазначає, що заява про надання дозволу не приймається. Зважаючи на те, що вказані документи відсутні в матеріалах особової справи позивачки, а також враховуючи розбіжності у даті народження позивачки, то дозвіл на імміграцію був отриманий позивачкою з порушенням вимог чинного законодавства.

Позивачем відзиву чи заперечень на подану касаційну скаргу не подано, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 листопада 2017 року за даною касаційною скаргою відкрито касаційне провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 25 травня 2020 року касаційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області призначено до касаційного розгляду в попередньому судовому засіданні.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Фу Тхо , В`єтнам, прибула в Україну в 2002 р. з метою проживання. Батьки позивачки: ОСОБА_3 , 1961 р.н., та ОСОБА_4 , 1966 р.н., згідно Закону України «Про імміграцію» в 2005 р. отримали дозвіл на постійне проживання в Україні та звернулися до ВПР та МР УМВС України в Одеській області щодо документування їхньої неповнолітньої доньки ОСОБА_1 та надання дозволу на її постійне проживання. Також 23.05.2005 позивачка звернулася до ВГІРФО УМВС України в Одеській області з клопотанням про залишення в Україні на постійне проживання як неповнолітня дитина іммігранта.

За результатами розгляду матеріалів клопотання гр. В`єтнаму ОСОБА_3 , 1961 р.н., та ОСОБА_4 , 1966 р.н., інспектором ВГІРФО УМВС України в Одеській області, майором міліції, Дацюк Л.А. складений висновок від 25.05.2005 про залишення на постійне мешкання в України, на підставі якого ОСОБА_1 отримала дозвіл на імміграцію в Україну та документована тимчасовою посвідкою на проживання в Україні серії НОМЕР_3 , терміном дії «безстроково». Також 15.05.2007 ВГІРФО ГУ МВС України в Одеській області позивач документована посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 , терміном дії «безстроково».

В квітні 2016 року позивач звернулася до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою щодо обміну довідки на постійне проживання в Україні у зв`язку з досягненням 25-річного віку.

За результатами перевірки вищезазначеної заяви ГУ ДМС України в Одеській області 11.10.2016 прийнято рішення № 291484 про скасування дозволу на імміграцію в України громадянці СРВ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно п.6 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію».

Підставою для видання оскаржуваного рішення слугував висновок щодо скасування дозволу на імміграцію в України громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 від 11.10.2016, складений головним спеціалістом відділу з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Одеській області Швець Т.П.

Зі змісту зазначеного висновку вбачається, що 12.04.2016 до Головного управління ДМС України в Одеській області надійшла заява щодо обміну посвідки на постійне проживання Україні у зв`язку з досягненням 25-тирічного віку громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , що стало підставою для проведення перевірки матеріалів справи про надання заявниці дозволу на імміграцію в Україну (справа № 291484).

Відповідно до справи: громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка В`єтнаму, 23.05.2005 звернулась до ВГІРФО УМВС України в Одеській області з клопотанням про залишення в Україні на постійне проживання як неповнолітня дитина іммігрантів (батьки громадяни СРВ мають посвідки на постійне проживання в Україні). Разом із клопотанням були надані: копія паспортного документа громадянина СРВ з перекладом на українську мову серії НОМЕР_4 виданого 07.04.2005 терміном дії до 07.04.2010; свідоцтво про народження заявниці; копія посвідки на постійне проживання в Україні матері заявниці ОСОБА_4 серії НОМЕР_5 , видана 02.03.2004 ВГІРФО УМВС України в Одеській області терміном дії «безстроково»; копія посвідки на постійне проживання в Україні батька заявниці ОСОБА_3 серії НОМЕР_6 , видана 28.07.2003 ВГІРФС УМВС України в Одеській області, терміном дії «безстроково»; заява батьків на імміграцію доньки в Україну та на реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчена нотаріально; довідка посольства СРВ в Україні від 02.04.2005 щодо залишення заявниці в Україні на постійне проживання разом із батьками.

25 травня 2005 року на підставі пункту 6 частини 2 статті 4 Закону України «Про імміграцію» (особа, що є неповнолітньою дитиною іммігрантів) громадянка СРВ ОСОБА_1 отримала дозвіл на імміграцію в Україну та ВГІРФО УМВС України Одеської області була документована тимчасовою посвідкою на проживання в Україні серії НОМЕР_3 , терміном дії «безстроково».

15 травня 2007 року ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області громадянка СРВ ОСОБА_1 була документована посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 , терміном дії «безстроково».

Відповідно до матеріалів справи наявні розбіжності у даті народження заявниці: згідно наданого в 2005 році свідоцтва про народження та паспортного документу ОСОБА_1 народилась « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а згідно паспортного документу наданого заявницею в 2016 році датою народження зазначена: « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

У висновку також зазначено, що в результаті перевірки особових справ про документування посвідками на постійне проживання батьків заявниці ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було встановлено, що посвідками на постійне проживання вони були документовані в порушення чинного законодавства. Не теперішній час згідно наказу ДМС України від 21.07.2016 за № 193 посвідки на постійне проживання на території України видані на ім`я громадян СРВ ОСОБА_4 (серії НОМЕР_5 від 02.03.2004) та ОСОБА_3 (серії НОМЕР_7 від 28.07.2003) визнані недійсними.

На підставі викладеного спеціаліст відділу вважав за доцільне дозвіл на імміграцію в Україну громадянці СРВ ОСОБА_1 скасувати згідно пункту 6 статті 12 Закону України «Про імміграцію»; посвідку на ПМП в Україні серії НОМЕР_1 визнати недійсною та вилучити для знищення в установленому законом порядку; в паспортному документі штамп «Дозволено постійне проживання в Україні» - анулювати.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

Частина 2 статті 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до абз.6 ст. 1 Закону України «Про імміграцію» посвідка на постійне проживання - це документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Згідно п.9 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 року №251 строк дії посвідки на постійне проживання не обмежується. Посвідка на постійне проживання підлягає обміну в разі досягнення особою 25- і 45-річного віку.

Пунктом 15 Порядку №251 передбачено, що для обміну посвідки подаються: заява, зразок якої встановлюється МВС; паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред`явлення повертається), та його копія; посвідка, що підлягає обміну; квитанція про сплату державного мита або документ, який підтверджує наявність пільг щодо його сплати; документи, що підтверджують обставини, на підставі яких посвідка підлягає обміну (документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України); дві фотокартки іноземця та особи без громадянства розміром 3,5 х 4,5 сантиметра (на матовому папері).

Пунктом 16 Порядку №251 визначено, що для обміну посвідки на постійне проживання в разі досягнення іноземцем та особою без громадянства 25- і 45-річного віку подаються документи, зазначені у підпунктах 1-4 і 6 пункту 15 цього Порядку.

Згідно п.4.2 Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання №681 від 15 липня 2013 року, разом із заявою про обмін посвідки (додаток 13) іноземцями та особами без громадянства до територіальних органів чи підрозділів ДМС за місцем проживання подаються: паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред`явлення повертається), та його копія; посвідка, що підлягає обміну, а в разі її пошкодження чи втрати - довідка про звернення із заявою про втрату посвідки (довідка органів внутрішніх справ з цього питання) у довільній формі; квитанція про сплату державного мита або документ, який підтверджує наявність пільг щодо його сплати; документи, що підтверджують обставини, на підставі яких посвідка підлягає обміну (документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України); дві фотокартки іноземця та особи без громадянства розміром 3,5 х 4,5 сантиметра (на матовому папері) (допускається подання фотографій в головних уборах, що не приховують овалу обличчя особи, громадянами, релігійні переконання яких не дозволяють з`являтися перед сторонніми особами без головних уборів, за умови, якщо в їхніх паспортних документах вони зображені в головних уборах).

Відповідно до п.4.3 Порядку №681 у разі обміну посвідки на постійне проживання при досягненні іноземцем та особою без громадянства 25- і 45-річного віку документи, зазначені в підпункті 4 пункту 4.2 цього розділу, не подаються. Даний перелік необхідних документів як додаток до заяви є вичерпним.

Згідно ст. 12 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

08 лютого 2020 року набрали чинності зміни до Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), внесені Законом України від 15.01.2020 № 460-ІХ, за правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що відповідно до частини 1 статті 341 КАС України, Суд переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).

Суд зазначає, що з дослідженого судами попередніх інстанцій та наявного в матеріалах справи рішення від 11.10.2016 про скасування дозволу на імміграцію вбачається, що прийнятий даний документ на підставі пункту 6 частини 1 статті 12 Закону № 2491-III, тобто за наявності інших випадків, передбачених законами України.

Разом з цим, жодної норми іншого закону України, якою б конкретизувалася причина скасування дозволу на імміграцію відповідачем не зазначено. Не вказано про це також і у висновку головного спеціаліста відділу з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУДМС України в Одеській області щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 від 11.10.2016.

Відтак, рішення відповідача про скасування дозволу на імміграцію з підстав, передбачених п. 6 ч. 1 ст. 12 Закону № 2491-III без наведення прямої норми іншого закону, яка чітко регламентує причини щодо скасування даного рішення, що надає право іноземцю та особі без громадянства на імміграцію, не може вважатися правомірним та обґрунтованим.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25.09.2019 у справі № 813/119/16.

Суд також зауважує, що недотримання відповідачем приписів пункту 23 Порядку № 1983 в частині неповідомлення ОСОБА_1 про розгляд питання про скасування дозволу на імміграцію позбавило можливості позивачку брати участь у даній процедурі та надавати пояснення, які б слугували складовою частиною інформації, на підставі результату аналізу якої відповідач повинен прийняти відповідне обґрунтоване рішення.

Суд також вважає помилковими посилання скаржника на відмінність дати народження « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у свідоцтві про народження та паспортного документа, оскільки наявна розбіжність в паспорті № НОМЕР_2 , виданому посольством Республіки В`єтнам в Україні 01 квітня 2010 року, на різних сторінках цього документу, а саме на другій та сьомій сторінках паспорту.

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, сторінка 7 «Observeations» (відмітки) містить посилання «дивитись сторінку 2», тобто цією відміткою орган, який видав документ, здійснив виправлення помилки в даті народження, зазначеній на сторінці 2 з « ІНФОРМАЦІЯ_3» на належну дату - « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яка відповідає наданим раніше (в 2005 році) документам, зокрема свідоцтву про народження.

Суд зауважує, що у зазначеній справі, відповідач, скасовуючи дозвіл на імміграцію, мав би також виходити з правових та фактичних наслідків такої дії, а тому був зобов`язаний обґрунтувати суттєву суспільну необхідність прийняття такого рішення та врахувати наявність у позивачки двох малолітніх дітей - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які народились і проживають в Україні, а відтак - право позивачки на сім`ю, інтереси для добробуту дітей та міцність соціальних, культурних і родинних зв`язків.

Крім того, згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини «для матері/батька і дитини головним елементом сімейного життя є можливість постійного спільного проживання» (постанова по справі «МакМайкл проти Сполученого Королевства» (McMichael v. UnitedKingdom) від 24.02.1995 р., Series A, № 307, р. 55, § 86).

Таким чином, втручання органу державної влади в сімейне життя позивача є неправомірним, під час прийняття рішення не враховувалась наявність двох малолітніх дітей та їх законне право на проживання разом з батьками.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів касаційної інстанції вважає зазначені в касаційній скарзі доводи Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області безпідставними та правомірно спростованими судами першої та апеляційної інстанцій, а висновки судів - правильними, обґрунтованими, та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, з огляду на що і підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 341, 343, п.1 ч.1.ст.349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.А. Данилевич

Судді М. І. Смокович

Н. В. Шевцова