Справа № 520/8158/19
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2020-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Панов М.М.

15 травня 2020 р.Справа № 520/8158/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Рєзнікової С.С. , Макаренко Я.М. ,

за участю секретаря судових засідань - Білюк Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и л а:

16.08.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким, з урахуванням уточненого позову /а.с. 18-27/, просить:

- визнати протиправними дії відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - ГУ ПФУ в Харківській області, пенсійний орган), які полягають у невиплаті йому суми перерахованої пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області виплатити йому суму перерахованої пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року однією сумою з компенсацією за несвоєчасну виплату пенсії, згідно постанови Кабінету Міністрів № 159 від 21.02.2001 року «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати».

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що дії відповідача є неправомірними та такими, що не відповідають вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_1 , у відзиві на адміністративний позов ГУ ПФУ в Харківській області вказує на те, що пенсійний орган діяв у відповідності до вимог чинного законодавства України, відтак, відсутні підстави для задоволення вимог позивача.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.10.2019 року (рішення ухвалено за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений частково наступним чином.

Так, судовим рішенням визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області які полягають у невиплаті ОСОБА_1 суми перерахованої пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017.

Відповідач зобов`язаний виплатити ОСОБА_1 суму перерахованої пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017.

У задоволенні іншої частини позовних вимог позивачу відмовлено.

Висновок суду вмотивований тим, що в силу приписів ст. 63 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-XII в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 року № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. N 393» (далі - Порядок № 45 в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) позивач отримав право на перерахунок пенсії у січні 2016 року, вказане право не може бути обмежене нормативно-правовими актами, прийнятими пізніше, ніж таке право виникло.

Суд визнав, що право позивача на отримання перерахованого розміру пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2027 року, з урахуванням вже сплачених сум, підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу Конвенції «Захист прав власності» і, що їх можна вважати «майном» у значенні цього положення, оскільки позивач отримав право вказані суми виплат, яке до прийняття 21.02.2018 року Кабінетом Міністрів України постанови № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова № 103 в редакції, що діяла на час винесення спірних правовідносин) було законодавче передбачено та не заперечувалося відповідачем, отже, невиплата вказаних сум є втручанням у право позивача на мирне володіння майном.

Щодо вимоги позивача про виплату пенсії однією сумою суд зазначив, що згідно ч. 1 ст. 372 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у судовому рішенні. З позовної заяви не вбачається жодних обставин, які б обґрунтували необхідність виплати позивачу пенсії однією сумою.

Оскільки на цей час між сторонами існує спір щодо перерахунку пенсії, заборгованість по пенсії не нараховувалася та не виплачувалась. Відповідно, компенсація не могла бути нарахована та виплачена. Таким чином, позовні вимоги щодо компенсації втрати частини доходу є передчасними та не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.10.2019 року в частині, якою йому відмовлено у задоволенні позовних вимог, та ухвалити нове судове рішення про їх задоволення.

Аргументуючи вимоги апеляційної скарги, позивач вказує, що законодавством про пенсійне забезпечення не передбачено виплати пенсії частинами, отже, належним виконанням судового рішення у даному випадку є саме виплата перерахованої суми пенсії однією сумою, що буде ефективним способом захисту його прав.

Крім цього зазначає, що на даний час між сторонами існує спір щодо виплати вже нарахованої з порушенням строку пенсії, спір щодо перерахунку відсутній, відтак, відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону № 2262-ХІІ нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

У відзиві на апеляційну скаргу пенсійний орган вказує, що оскільки на цей час між сторонами існує спір щодо перерахунку пенсії, заборгованість по пенсії не нараховувалась та не виплачувалась, відповідно, компенсація не могла бути нарахована та виплачена. Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо компенсації втрати частини доходу є передчасними та не підлягають задоволенню.

Щодо зобов`язання здійснити виплати пенсії однією сумою, ГУ ПФУ в Харківській області зазначає, що спосіб виконання дій, які має вчинити за рішенням суду суб`єкт владних повноважень, не визначений в спірних правовідносинах нормативно. У разі задоволення позову та набрання чинності рішенням суду про зобов`язання сплатити недоплачену частину пенсії, перерахування недоплачених сум буде вважатися належним виконанням судового рішення, а повним виконанням рішення суду буде сплата відповідачем всієї недоплаченої різниці.

Вимога позивача щодо здійснення виплати суми недоплаченої частини основного розміру пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 єдиним платежем не підлягає задоволенню, оскільки з системного аналізу положень ч. 1 ст. 2 та ч. 3 ст. 2 КАС України в кореспонденції з приписами ст. 6 Конституції України, суд не може перебирати на себе функції суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта.

Згідно із ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи.

Пунктом 99-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270, установлено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

Судова повістка, скерована на адресу позивача ОСОБА_1 повернута до суду установою поштового зв`язку з позначкою «адресат відсутній».

Відповідно до ч. 11 ст. 126 КАС України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

За приписами статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , з огляду на наступне.

Судом установлено та не заперечується учасниками справи, що позивач ОСОБА_1 є пенсіонером органів внутрішніх справ, з 2011 року перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області, як отримувач пенсії, що призначена йому на умовах Закону № 2262-ХІІ /а.с. 28/.

11.11.2015 року Кабінетом Міністрів України прийнята постанова № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції».

Законом України від 23.12.2015 року № 900-VIII статтю 63 Закону № 2262-ХІІ доповнено новою частиною наступного змісту «Перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських».

21.02.2018 року Кабінетом Міністрів України прийнята постанова № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», пунктом 3 якою визначено:

«Перерахувати з 1 січня 2016 р. пенсії, призначені згідно із Законом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) за прирівняною посадою з розміру грошового забезпечення поліцейського, враховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, відсоткову надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за січень 2016 р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 р. N 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" (Офіційний вісник України, 2015 р., N 96, ст. 3281). Розмір премії визначається у середніх розмірах, що фактично виплачені за відповідною посадою (посадами) поліцейського за січень 2016 року.

Виплату перерахованих відповідно до абзацу першого цього пункту пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) проводити з 1 січня 2018 року. Сума перерахованих пенсій для виплати за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 р. обчислюється органами Пенсійного фонду України станом на 1 січня 2018 р. та виплачується після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету в такому порядку:

з 1 січня 2019 р. по 31 грудня 2019 р. - щомісяця окремою сумою у розмірі 50 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 року;

з 1 січня 2020 р. - щомісяця окремою сумою у розмірі 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 р. та до забезпечення повної виплати розрахованої суми» (частковим рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.05.2019 року, що набрало законної сили 19.11.2019 року, п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 визнаний протиправним та скасований).

Після виконання алгоритму дій, передбачених Порядком № 45, у березні 2018 року до пенсійного органу надійшла довідка № 100/33232 - НОМЕР_1 про грошове забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку пенсії.

У наслідок проведеного перерахунку пенсії, розмір пенсії позивача склав: з 01.01.2016 року по 01.04.2016 року 3.714,72 грн, з 01.05.2016 року по 01.11.2016 року - 3.742,72 грн, з 01.12.2016 року по 0.04.2017 року - 3.801,22 грн, з 01.05.2017 року по 01.09.20.17 року - 3.833,72 грн, з 01.10.2017 року по 01.03.2018 року - 3.903,72 грн.

Загальний розмір різниці між розміром підвищеної пенсії та місячним розміром, отриманою ОСОБА_1 пенсії, за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, склав 38.679,28 грн.

З січня 2019 року пенсійним органом окремою сумою проводилась виплата ОСОБА_1 означеної різниці у розмірі 50% щомісячного платежу, з 01.01.2020 року - у розмірі 100% цього щомісячного платежу, усього станом на 01.05.2010 року виплачено 17.728,04 грн.

Як зазначено в постанові вище, звертаючись до суду з адміністративним позовом, ОСОБА_1 , окрім іншого, вимагав зобов`язати відповідача виплатити йому суму перерахованої пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року однією сумою.

В задоволені цієї вимоги судовим рішенням позивачу відмовлено.

Разом з тим, фактично вийшовши за межі вимог ОСОБА_1 , суд своїм рішенням зобов`язав ГУ ПФУ виплатити позивачу суму перерахованої пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року.

Колегія суддів зазначає, що один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, передбачає, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства.

Визнавши протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області щодо невиплати позивачу фактично решти різниці між місячним розміром підвищеної пенсії та місячним розміром отриманої ОСОБА_1 пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, суд визначився із способом захисту права позивача, а саме, - зобов`язав ГУ ПФУ виплатити позивачу суму перерахованої пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року.

Колегія суддів звертає увагу на відсутність підстав для зобов`язання пенсійного органу у судовому порядку здійснювати ОСОБА_1 щомісячні виплати вищеозначеної різниці, оскільки з 01.01.2020 року такі виплати відповідачем проводяться у 100-відсотковому розмірі.

Колегія суддів, також, звертає увагу, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 з цього приводу зводяться лише до констатації факту наявності у листі Пенсійного фонду України від 17.04.2019 року № 11945/02-12 наступного змісту: «У випадку, коли рішенням суду зобов`язано провести виплату різниці пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року «однією сумою» та/або здійснити виплату різниці пенсії за вказаний період «без відстрочення її виплати згідно Постанови № 103» заборгованість пенсії за вказаний період виплачується в плановий виплатний період».

Таким чином, у наведений вище спосіб суд першої інстанції визначився із способом захисту порушеного права позивача. Доводів стосовно неефективності обраного судом способу захисту порушеного права апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить.

Частиною 2 ст. 55 Закону №2262-XII установлено, що нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Статтею 4 Закону України від 09.10.2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» унормовано, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Звертаючись до суду одночасно з вимогою зобов`язати пенсійний орган провести виплату заборгованості однією сумою та з вимогою зобов`язати цей орган здійснити компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати, позивач фактично просить суд зобов`язати відповідача здійснити нарахування і, відповідно, виплату суми компенсації частини доходу (фактично решти різниці між місячним розміром підвищеної пенсії та місячним розміром отриманої ним пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року), у зв`язку з порушенням строків їх виплати, тобто просить суд зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області виплатити йому означену компенсацію за суму строк виплати якої ще не настав.

Колегія суддів зазначає, що такі вимоги позивача не ґрунтуються на приписах ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Аналізуючи наведене у його сукупності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та, передбачених ст. 317 КАС України, підстав для скасування судового рішення.

При цьому, колегія суддів відповідно до положень п.п. 1, 4 ч. 1 ч. 4 ст. 317 КАС України змінює судове рішення в оскаржуваній частині з підстав та мотивів його прийняття.

Інші доводи апеляційної скарги та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2019 року змінити з підстав та мотивів його прийняття.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) С.С. Рєзнікова Я.М. Макаренко
Постанова у повному обсязі складена і підписана 25 травня 2020 року.