Справа № 1.380.2019.006302
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2020-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.006302 пров. № А/857/2864/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Судової-Хомюк Н.М., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року (головуючий суддя Кухар Н.А., м. Львів, повний текст складено 03.02.2020) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного про визнання протиправними дій, зобов`язання виплатити індексацію грошового забезпечення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного в якому просив визнати протиправними дії НАСВ щодо не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 22.08.2019, зобов`язати НАСВ виплатити йому індексацію грошового забезпечення з період з урахуванням проведеного розрахунку у сумі 130 215, 50 гривень та зобов`язати НАСВ провести виплату індексації заробітної плати у сумі 130 215, 50 гривень за КЕКВ 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними дії Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного щодо не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 22.08.2019. Зобов`язано Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 22.08.2019. У задоволенні решти вимог - відмовлено.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу на суму 2000,00 грн (дві тисячі гривень).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та Національна академія Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного оскаржили його в апеляційному порядку, вважають, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Відповідно ОСОБА_1 просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю, а Національна академія Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову у відповідній частині.

В апеляційній скарзі Національна академія Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного зазначає, що судове рішення мотивовано тим, що позивачу з 01.01.2016 по 22.08.2019 не нараховано та не виплачено індексацію грошового забезпечення, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванні і виплаті.

Позивач проходив військову службу в Національній академії на посаді заступника начальника інституту морально-психологічного забезпечення Національної академії.

Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 15.07.2019 №270 підполковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас за підпунктом «б» пункту 2 частини 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час). Наказом начальника Національної академії (по стройовій частині) від 22.08.2019 № 220 ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу академії та з усіх видів забезпечення з 22.08.2019.

Міністерство оборони України є уповноваженим органом, який здійснює відповідні функції держави у спірних відносинах, а Національна академія являється бюджетною установою і утримується виключно за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» і п. 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року № 1078 (далі - Порядку № 1078) індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів.

Згідно з ст. 51 Бюджетного Кодексу України керівники бюджетних установ здійснюють фактичні видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду грошового забезпечення.

Відповідно до п. 14 Порядку №1078, визначено, що роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики.

Листами від 09.06.2016 № 252/10/136-16, від 08.08.2017 року № 78/0/66-17, від 08.09.2017 №13700 Міністерство Соціальної політики надало роз`яснення щодо індексації грошових доходів військовослужбовців.

Відповідно до п.5 Порядку № 1078, визначено, що значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків, у місяці в якому відбувається підвищення посадових окладів (тарифних ставок). Зміна розміру доплат, надбавок та премій не впливає на початок обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації, якщо не підвищується посадовий оклад.

Єдині правила нарахування індексації грошового забезпечення запроваджені як для військовослужбовців, які проходять службу, так і для новоприйнятих або переведених військовослужбовців (пункт 10-2 Порядку № 1078).

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця наступного за місяцем підвищення посадового окладу за посадою, яку займає військовослужбовець.

Відповідно до п.6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню

Проведення індексації грошових доходів, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, тобто у межах коштів передбачених на ці цілі.

При цьому, Порядок № 1078 не передбачає механізм нарахування та виплати індексації за попередні періоди.

Вищезазначений Порядок не передбачає механізм виплати сум індексації у поточному році за минулі періоди.

У межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016 - лютому 2018 роках у Міноборони не було (лист Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 26.03.2018 № 248/1485).

Враховуючи зазначене, виплата сум індексації грошового забезпечення має здійснюватись у межах коштів установ та організацій, передбачених на ці цілі.

Згідно з п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. Після видання наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби підстава звільнення зміні не підлягає, якщо при звільненні не допущені порушення законодавства і не виникли нові обставини, пов`язані зі звільненням (п. 243 Положення).

На момент виключення із списків особового складу Національної академії 22.08.2019 року з ОСОБА_1 було здійснено всі розрахунки, а саме :

виплачено за 2019 рік грошову допомогу на оздоровлення згідно наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам»;

виплачено премію по 22.08.2019 у повному розмірі; виплачено по 22.08.2019 надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 65% до посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років;

виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 383386,25 грн.;

виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 63111,29 грн;

виплачено компенсацію за піднайом (найом) житлових приміщень у розмірі 2714,52 грн.

Про дані розрахунки свідчить і виданий грошовий атестат форми №2 серія ЗУ №415770, при отриманні якого з позивачем було здійснено необхідні розрахунки.

ОСОБА_1 не заперечував щодо виключення його із списків особового складу та всіх видів забезпечення до проведення з ним усіх необхідних розрахунків, про що свідчить поданий ОСОБА_1 рапорт на ім`я начальника Національної академії в якому він наголосив, що претензій до Міністерства Оборони України та керівництва Національної академії немає.

Згідно з пунктом 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад; оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 № 1294 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

В 2016 році відбулося збільшення грошового забезпечення (посадових окладів) військовослужбовців в тому числі і позивача (довідки про доходи за 2015-2019 роки додаються).

Індексація грошового забезпечення не може вважатися тією складовою грошового забезпечення, в розумінні статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», так як вона не є постійною та сталою величиною, яка не змінюється, має несистематичний характер, оскільки індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка, що виключає можливість включення її до складу грошового забезпечення, яким забезпечується військовослужбовець, звільнений з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини.

З огляду на це, апелянт вважає, що відсутні підстави для визнання дій Національної академії по невиплаті індексації грошового забезпечення протиправними, оскільки Національна академія керувалася роз`ясненнями Міністерства Соціальної політики.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що він просив суд зобов`язати НАСВ виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 22.08.2019, з врахуванням проведеного розрахунку у сумі - 130 215,50 гривень. При цьому, у позовній заяві позивач вказав, що такий розрахунок проведено з врахуванням базового місяця січня 2008 року, тоді як НАСВ неправильно застосовувала для нарахування індексації грошового забезпечення позивача базовий місяць січень 2014 року.

Усі аргументи щодо незаконності та безпідставності визначення відповідачем базовим місяцем січня 2014 року були викладені у позовній заяві. Власне і ціна позову (позовні вимоги) формувались з огляду на той базовий місяць (січень 2008 року), який на думку позивача мав застосовуватись при нарахуванні індексації його грошового забезпечення, а не той, який використовує відповідач (січень 2014 року).

Однак, у своєму рішенні суд не надав мотивовану оцінку кожного аргументу, наведеному учасниками справи і зокрема аргументам позивача про неправильність застосування відповідачем базового місяця січня 2014 року для нарахування індексації його грошового забезпечення. Отже, незважаючи на те, що базовий місяць при нарахування індексації грошового забезпечення має суттєвий вплив на її розмір, а позовні вимоги позивача формувались і обґрунтовувались з огляду на базовий місяць січень 2008 року, у своєму рішенні суд першої інстанції проігнорував даний аргумент, і не дав йому правової оцінки.

У своєму рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Однак, прийнявши рішення від 28.01.2020 по справі суд всупереч основним принципам та засадам судочинства, фактично змушує позивача повторно звертатись до суду з новими позовними вимогами, а саме щодо перерахунку індексації через неправильно визначений базовий місяць відповідачем.

Саме тому, апелянт вважає рішення суду першої інстанції по даній справі таким, що винесено з порушеннями норм матеріального та процесуального права і таким, що через вищенаведені обставини підлягає скасуванню.

Крім того, апелянт зазначає, що у рішенні суд першої інстанції зазначив, що дана справа згідно положень ст.ст. 12, 262 КАС України є справою незначної складності, з невеликим обсягом досліджуваних доказів, яка розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін за наявними матеріалами у справі.

Суд зазначив, що дослідивши надані представником позивача докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, він дійшов висновку, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу в суді не є співмірними по відношенню до складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а розмір заявлених витрат не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору. За підсумками такого аналізу суд дійшов висновку, що присудженню на користь позивача підлягають судові витрати на правничу допомогу адвоката на рівні мінімальної ставки гонорару адвоката у розмірі 2000 грн.

З аналізу норм КАС України апелянт вража, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону судового спору, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги і тільки при наявності такого клопотання іншої сторони та на підставі проведеного аналізу суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу. КАС України не наділено суд повноваженнями з власної ініціативи, за відсутності таких клопотань від сторін, переглядати витрати на професійну правничу допомогу, а також проводити їх зменшення. Такий обов`язок законодавець покладає виключно на сторони, що є правильним з огляду на основні засади (принципи) адміністративного судочинства зазначені у ч.3 ст.2 КАС України.

В матеріалах справи відсутні клопотання відповідача про зменшення відповідно до ч.б ст. 134 КАС України витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, при прийнятті рішення у даній справі щодо перегляду з власної ініціативи співмірності витрат позивача на професійну правничу допомогу та зменшення їх наполовину, суд першої інстанції фактично вийшов за межі своїх процесуальних повноважень і незважаючи на відсутність клопотання відповідача з власної ініціативи доводить таку не співмірність.

У відзивах на апеляційні скарги ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного відхилити, а його апеляційну скаргу задовольнити, відповідно Національна академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до витягу з наказу начальника Національної академії сухопутних військ імені Гетьман Петра Сагайдачного (по стройовій частині) від 22.08.2019 № 230, підполковника ОСОБА_1 заступника начальника Інституту морально-психологічного забезпечення Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного звільнено наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 15.07.2019 № 270 з військової служби в запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час) пункт 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з правом носіння військової форми одягу.

Згідно листа Національної академії сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного № 6886 від 15.11.2019 відповідно до вимог телеграми ТВО директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 20.02.2016 № 248/3/9/1/108 та роз`яснень Міністерства соціальної політики України від 08.08.2017 № 13700/з та від 08.08.2017 №78/0/66-17 за період з 01.10.2016 по день звільнення позивача індексація грошового забезпечення йому не проводилась. У листі вказують, що для виплати індексації фінансового ресурсу в Міністерстві оборони України не було. Фінансування на виплату індексації не здійснювалося. Відповідно в Академії в цей період індексація грошового забезпечення не проводилась.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції правильно врахував, що згідно з статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 № 2017-III (далі - Закон № 2017-III) законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Статтею 19 Закону №2017-III передбачено, що держав;ні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частини друга і третя статті 9 Закону № 2011-XII).

Згідно статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.2001 № 1282-ХІІ (далі - Закон № 1282-ХІІ), індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

За приписами статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Статтею 4 Закону 1282-XII встановлено підстави для проведення індексації, зокрема, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Законом України від 24.12.2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» у частині першій статті 4 Закону № 1282-XII цифри « 101» замінено цифрами « 103».

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Приписами частини другої статті 5 Закону № 1282-XII передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Відповідно до статті 6 Закону № 1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з статтею 9 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Крім того, судом першої інстанції вірно вказано, що правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюються на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначаються Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078).

Згідно п. 1-1 Порядку № 1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету (пункт 6 Порядку № 1078).

З огляду на це, суд першої інстанції правильно вважав, що на підприємства, установи, організації, незалежно від форм власності, покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації. При цьому, нормами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку № 1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Пунктом 6 Порядку № 1078 безпосередньо не скасовано виплату індексації заробітної плати (грошового забезпечення) та не пов`язано індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції також вірно врахував і висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 07.08.2019 у справі № 825/694/17, відповідно до яких виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення; звільнення особи з військової служби жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.

Як уже зазначалось вище, з наданої відповідачем відповіді №6886 від 15.11.2019 стосовно нарахування і виплати індексації грошового забезпечення вбачається, що за період з 01.01.16 по 22.08.19 індексація грошового забезпечення позивачу не проводилася.

З огляду на викладене, правильним є висновок суду першої інстанції, що не проведення виплати позивачу індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 є обмеженням його конституційних прав відповідачем, що є незаконним, а твердження відповідача про відсутність коштів для виплати індексації, у зв`язку з відсутністю бюджетного фінансування для проведення індексації не заслуговують на увагу та не впливає на обов`язок відповідача її нараховувати та виплачувати.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1 Конвенції, про захист прав людини і основоположних свобод, зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 Рішення).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Крім того, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5- рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

При цьому, колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що вимога нарахувати індексацію за вказаний період саме в сумі 130 215, 50 гривень є необґрунтована, бо нарахування суми індексації за певний період належить до дискреційних повноважень Національної академії сухопутних військ імені гетьмана П. Сагайдачного.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 відповідно до умов статті 15 під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке надає певний адміністративному органу ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість втручання в дискреційні повноваження відповідача, а відповідно про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 22.08.2019, з врахуванням проведеного розрахунку у сумі 130 215, 50 гривень. З цих же підстав колегія судів відхиляє доводи апелянта в цій частині.

Відповідно відновлення порушеного суб`єктом владних повноважень прав позивача можливе шляхом прийняття судом рішення про визнання протиправними дії Національної академії сухопутних військ імені гетьмана П. Сагайдачного щодо не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 22.08.2019 та зобов`язанням Національної академії сухопутних військ імені гетьмана П. Сагайдачного нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 22.08.2019.

Крім того, суд першої інстанції підставо відхилив вимогу позивача зобов`язати Національну академію сухопутних військ імені гетьмана П. Сагайдачного провести виплату індексації заробітної плати позивачеві за КЕКВ 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців», бо саме визначення конкретних рахунків для стягнення коштів за судовим рішенням може утруднити або й унеможливити виконання такого, оскільки коди економічної класифікації видатків можуть бути змінені, що в подальшому утруднить виконання судового рішення. Тому, суд першої інстанції дійшов підставного висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги в цій частині.

Також, колегія погоджується з доводами та висновками суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2000 грн., оскільки у даному випадку дана справа згідно положень статей 12, 262 КАС України є справою незначної складності, з невеликим обсягом досліджуваних доказів, яка розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін за наявними матеріалами у справі, а заявлені витрати на професійну правничу допомогу в суді не є співмірними по відношенню до складності справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), і відповідно розмір заявлених витрат у сумі 4000 грн. не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Враховуючи викладене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги ОСОБА_1 та Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року по справі № 1.380.2019.006302 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Н.М. Судова-Хомюк

Н.В. Ільчишин

повний текст складено 20.05.2020