Справа № 520/13626/19
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2020-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 р. Справа № 520/13626/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бенедик А.П.,

Суддів: Донець Л.О. , Гуцала М.І. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Заічко О.В.) від 04.02.2020 року (повний текст рішення складено 13.02.2020 року) по справі № 520/13626/19

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, рішень та вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 22.11.2019 року № 6, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за наслідками річного декларування 73333,89 грн., у т.ч. основний платіж - 58695,91грн., штрафна санкція - 14673,98 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 22.11.2019 року № 6, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору 6114,15 грн., у т.ч. основний платіж - 4891,32грн., штрафна санкція - 1222,83 грн;

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 15.11.2019 року №6 на суму штрафу 35869,69 грн;

- визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу № Ф-6 від 15.11.2019 року на суму 71739,37 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що висновки перевірки, за наслідками якої складено спірні податкові повідомлення-рішення, рішення та вимогу є хибними, оскільки у перевяряємому періоді позивачем було правомірно включено до складу витрат, пов`язаних зі здійсненням діяльності, витрат на придбання запчастин до транспортних засобів.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2020 року та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на безпідставність та необґрунтованість оскаржуваного рішення суду внаслідок порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку щодо законності та обґрунтованості оскаржуваних рішень відповідача. Зазначив, що оскільки сідельні тягачі та причепи (напівпричепи) як окремо, так і в поєднанні (автопоїзд), є транспортними засобами спеціального призначення, то витрати на закупівлю запчастин з метою їх обслуговування і ремонту необхідно відносити саме до складу витрат підприємця. Натомість, висновки суду про віднесення вказаних транспортних засобів до категорії вантажних автомобілів є помилковими.

Відповідач правом надання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Позивачем та його представником додатково подано до суду апеляційної інстанції письмові пояснення з підстав апеляційної скарги.

Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що позивач у перевіряємому періоді перебував на загальній системі оподаткування, був платником податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності, єдиного внеску, військового збору, податку на додану вартість.

В межах здійснення господарської діяльності та з метою отримання прибутку позивачем використовувалися транспортні засоби згідно з укладеними договорами оренди із фізичними особами.

Позивачем протягом 2018 року були придбані запчастини на суму 326088, 39 грн., відповідно до накладних, видаткових накладних та актів на списання, виключно для ремонту та технічного обслуговування: транспортного засобу ДАФ CF 85.430 д.н.з. № НОМЕР_1 ; причіпу Berger Sapl- 24LT-M д.н.з. № НОМЕР_2 ; транспортного засобу ДАФ CF 85.430, д.н.з. № НОМЕР_3 ; причіпу BODEX KIS 33 д.н.з. № НОМЕР_4 ; причіпу ГБК 8350 д.н.з. № НОМЕР_5 ; причіпу СЗАП 8355 д.н.з. № НОМЕР_6 ; причіпу SCHMITZ AFW 18 д.н.з. № НОМЕР_8 ; транспортного засобу ДАФ FT 85.380 д.н.з. № НОМЕР_9 ; причіпу STAS SA 33-8k д.н.з. № НОМЕР_10 .

Реальність придбання запчастин та їх подальше використання з метою проведення технічного обслуговування і ремонту вказаних транспортних засобів сторонами не заперечувалась.

Співробітниками податкового органу проведено документальну планову виїзну перевірку позивача, за наслідкам якої складено Акт від 27.09.2019 року № 155/20-40-13-06-07/ НОМЕР_11 .

За наслідками перевірки відповідач дійшов висновку про завищення позивачем у 2018 році валових витрат в сумі 326 088, 39 грн., за рахунок включення до витрат коштів на придбання запчастин до вантажних автомобілів, їх технічне обслуговування і ремонт, що є порушенням вимог пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

На підставі висновків акту перевірки податковим органом винесено, зокрема:

- податкові повідомлення - рішення: від 22.11.2019 року № 6, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за наслідками річного декларування 73333,89 грн., у т.ч. основний платіж - 58695,91грн., штрафна санкція - 14673,98 грн; від 22.11.2019 року № 6, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору 6114,15 грн., у т.ч. основний платіж - 4891,32грн., штрафна санкція - 1222,83 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 15.11.2019 року №6 на суму штрафу 35869,69 грн;

- вимогу про сплату боргу № Ф-6 від 15.11.2019 року на суму 71739,37 грн.

Не погодившись з вищезазначеними рішеннями, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку про їх необґрунтованість.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (ст. 1 ПК України).

За визначенням пп.16.2.1.1 п. 162.1 ст.162 ПК України, платником податку з доходів фізичних осіб є, зокрема, фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Об`єктом оподаткування резидента є, серед іншого, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (пп.163.1.1 п.163.1 ст.163 ПК України).

Відповідно п.164.1 ст.164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

У свою чергу, згідно з пунктом 177.2 статті 177 ПК України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

За приписами пп. 177.4.5. п.177.4 ст.177 ПК України, не включаються до складу витрат підприємця, зокрема, витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею.

Так, згідно з пп. 177.4.6 п.177.4 ст.177 ПК України, не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Судовим розглядом встановлено, що фактичною підставою для висновків про порушення позивачем вимог діючого законодавства, слугували висновки перевіряючих про протиправне включення позивачем до складу витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, витрат на поліпшення, утримання та ремонт транспортних засобів - сідельних тягачів та напівпричепів, які використовувались у господарській діяльності, що є порушенням вимог пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України.

Натомість, на думку скаржника, сідловий тягач та напівпричіп не є вантажними автомобілями, а тому не підпадають під категорію основних фондів подвійного призначення, зазначених в підпункті 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту регулюються Законом України "Про автомобільний транспорт".

В розумінні статті першої цього Закону, автомобільним транспортним засобом є колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій (далі - транспортний засіб).

Згідно з визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобілем вантажним є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів.

Таким чином, основною ознакою вантажного автомобіля, в порівнянні з іншими транспортними засобами, є його використання з метою перевезення вантажів.

Разом з тим, відповідно до Закону України "Про автомобільний транспорт", транспортні засоби за своїм призначенням поділяються на такі різновиди:

- загального призначення - транспортний засіб, не обладнаний спеціальним устаткуванням і призначений для перевезення пасажирів або вантажів, до якого, в тому числі, відноситься напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу;

- спеціалізованого призначення - транспортний засіб, який призначений для перевезення певних категорій пасажирів чи вантажів, до яких, в тому числі, відноситься сідельний тягач);

- спеціального призначення - транспортний засіб, призначений для виконання спеціальних робочих функцій.

Відповідно до норм Закону України "Про автомобільний транспорт", напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

Згідно з визначенням поняття "сідельний тягач", наведеним у Правилах перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, таким є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

З наведеного слідує, що сідельний тягач та напівпричіп, враховуючи їх цільове призначення, відносяться до транспортних засобів в розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт", а тому підлягають під класифікацію за критеріями, визначеними даним законодавчим актом.

Відповідно до класифікації колісних транспортних засобів за ознаками загальної маси транспортного засобу, наданої в Єдиних вимогах до конструкції та технічного стану колісних транспортних засобів, що експлуатуються, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22.10.2010 №1166, до засобів категорії N належать колісні засоби, що мають не менш як чотири колеса і призначені для перевезення вантажів:

N 1 - колісний засіб максимальною масою не більш як 3,5 тонни;

N 2 - колісний засіб максимальною масою більш як 3,5 тонни, але не більш як 12 тонн;

N 3 - колісний засіб максимальною масою більш як 12 тонн.

Для позначення колісного засобу, що належить до категорій M, N та придатний для руху поза дорогами, використовується також літера G.

Частиною третьою статті 19 Закону України "Про автомобільний транспорт", передбачено, що при державній реєстрації вантажних автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автомобіль-мішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо).

В силу п.1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, сідельний тягач в поєднанні з напівпричепом складають автомобільний поїзд, що не заперечується позивачем.

В контексті наведених норм, дослідивши надані позивачем на підтвердження своїх доводів докази, колегія суддів дійшла висновку, що сідельний тягач в поєднанні з напівпричепом складають автомобільний поїзд та є транспортним засобом, єдиним призначенням якого є перевезення вантажів, відтак, відносяться до категорії вантажних автомобілів.

Водночас, колегією суддів враховано, що автомобільний поїзд не є окремим видом транспортних засобів, а тільки різновидом вантажних автомобілів за ознакою конструктивної схеми.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що використовувані позивачем сідельні тягачі та напівпричепи у розумінні пп.177.4.6 п.177.4 ст.177 ПК України є основними засобами подвійного призначення.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 12.11.2019 по справі № 807/250/18, яка є обов`язковою для врахування в силу ч.5 ст.242 КАС України.

Верховний Суд зробив висновок, що сідельний тягач та напівпричіп, враховуючи їх цільове призначення, відносяться до вантажних автомоблів як автомобільний поїзд.

Колегією суддів не вбачається підстав для відступу від такого правового висновку, оскільки він ґрунтується на ретельному аналізі норм Закону України "Про автомобільний транспорт", Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 та положень УКТЗЕД, а також даних реєстраційних документів транспортних засобів.

Про відсутність підстав для відступу від вищевказаного правового висновку також вказано Верховним Судом у справі №560/2764/19 (ухвала від 02.04.2020 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає вірним висновки податкового органу, з якими погодився суд першої інстанції, про завищення позивачем у перевіряємий період витрат, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, за рахунок включення до їх складу видатків на утримання основних засобів подвійного призначення - вантажних автомобілів.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 77 та ч. 1 ст. 90 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, в суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що позивачем, як під час розгляду справи у суді першої інстанції так і під час її апеляційного перегляду, не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Натомість, відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правовірність висновків перевірки про порушення позивачем вимог діючого законодавства.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та податкову вимогу відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження їй надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Згідно ч.1 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2020 року по справі №520/13626/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, з урахуванням положень п. 3 Прикінцевих положень розділу VI КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Донець Л.О. Гуцал М.І.
Повний текст постанови виготовлений 22.05.2020 року