Справа № 640/4283/19
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2020-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/4283/19 Головуючий у І інстанції Чудак О.М.
Суддя-доповідач Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Бабенка К.А., Собківа Я.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Відповідача: Івано-Франківський обласний військовий комісаріат, про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Відповідача: Івано-Франківський обласний військовий комісаріат, в якому просив:

- визнати дії Міноборони щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги протиправними;

- зобов`язати Міноборони здійснити йому виплату одноразової грошової допомоги згідно із Законом України від 20.12.1991 року № 2011-XII «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 (далі - Порядок № 975) у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності ІІІ групи.

Позовні вимоги мотивовані тим, що, на думку Позивача, відмова у призначенні йому одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІІ групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби є протиправною, оскільки він вважає, що має право на отримання такої допомоги.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Визнано дії Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги протиправними.

Зобов`язано Міністерство оборони України здійснити виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги згідно із Законом України від 20.12.1991 року № 2011-XII «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності ІІІ групи.

Не погоджуючись з постановленим рішенням, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Міністерство оборони України посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Міністерство оборони України в апеляційній скарзі зазначає, що Позивачу первинно 10.06.2015 року встановлено 25 % втрати працездатності без встановленні інвалідності внаслідок травми, пов`язано із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія ААА № 001679). 02 березня 2018 року під час огляду органами МСЕК Позивача визнано інвалідом III групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія 12 ААБ № 166202 від 14.05.2018 року). Тобто, Позивачу встановлено вищу групу інвалідності (змінено) понад дворічний термін після встановлення первинної інвалідності. Законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності, однак право на отримання такої допомоги обмежено дворічним строком з моменту первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. В зазначеному випадку дана умова не дотримана, оскільки між встановленням Позивачу III групи інвалідності та встановлення 25 % втрати працездатності без встановлення інвалідності минуло більше 2-х років. Оскілки на момент виникнення спірних правовідносин, строки реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено та чітко регламентовано, то Позивач не має права на отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном після первинного встановлення групи інвалідності. Відтак, рішення Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги Позивачу є правомірними, а тому відсутні правові підстави для зобов`язання Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу одноразову грошовому допомогу, як інваліду III групи, з урахуванням виплаченої раніше суми одноразової грошової допомоги.

ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства. Також, Позивач звертає увагу на те, що особа при первинному отримання інвалідності, має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірах визначених нормативно-правовими актами не в залежності від того чи отримувала вона відсотки втрати працездатності і протягом якого періоду. Оскільки, втрата працездатності без встановлення інвалідності та інвалідність не є тотожним поняттям. І дворічний термін, слід застосовувати у випадку, якщо при повторному огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної комісії вище групу чи іншу причину інвалідності.

Іншими учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 учасник бойових дій, безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в період з 15.04.2014 року по 04.07.2014 року, що підтверджується довідкою від 05.02.2015 року № 239, виданою військовою частиною НОМЕР_1 .

10 червня 2015 року Позивачу встановлено 25% втрати працездатності без встановлення інвалідності, внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків служби.

З 02 березня 2018 року ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії (далі МСЕК) від 14 травня 2018 року, серія 12 ААБ № 166202.

У цій довідці МСЕК причиною інвалідності визначено травму, пов`язану із захистом Батьківщини.

Відповідно до свідоцтва про хворобу від 19 липня 2018 року № 156 та продовженням до нього, також зазначено, що травма, пов`язану із захистом Батьківщини.

Згідно із довідкою від 15.07.2014 року № 351, виданою військовою частиною НОМЕР_2 мінно-вибухове поранення отримано при виконанні бойового завдання в ході антитерористичної операції.

17 вересня 2018 року Позивач звернувся до військового комісару Івано-Франківського обласного військового комісаріату із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини.

18 вересня 2018 року військовий комісар Івано-Франківського обласного військового комісаріату листом № 11/1224 відповідно до пункту 13 Порядку № 975 направив висновок Директору Департаменту фінансів Міноборони щодо можливості виплати Позивачу одноразової грошової допомоги, який з 02 березня 2018 року визнаний інвалідом ІІІ групи, внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини, із зазначенням того, що останній має право на таку допомогу в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня поточного року та надіслано документи, подані ОСОБА_1 .

Згідно витягу з протоколу засідання комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим протоколом від 21 грудня 2018 року № 133 (пункт 40), майору ОСОБА_1 відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ та пункту 8 Порядку № 975 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки групу інвалідності йому встановлено понад дворічний термін після встановлення втрати 25% працездатності. Також зазначено, що допомога у зв`язку із встановленням 25% втрати працездатності виплачена у розмірі 21315,00 грн.

Листом від 08 лютого 2019 року № 12/156 Івано-Франківський обласний військовий комісаріат направив Позивачу завірену копію зазначеного вище витягу із протоколу комісії Міноборони про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги.

Не погоджуючись з цією відмовою ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції у виходив того, що у разі встановлення військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у них виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується їм з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги. Оскільки, на момент виникнення спірних правовідносин, строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено не було, отже, Позивач має право на отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном після первинного встановлення групи інвалідності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно з ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до положень ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Так, підставою для отримання одноразової грошової допомоги є встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Частинами 2, 4 статті 16-3 наведеного Закону (в редакції, чинній на час первинного огляду Позивача органами МСЕК та встановлення відсотку втрати працездатності), було передбачено, що у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Положення норми ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» застосовуються при вирішення питання щодо отримання доплат між розміром раніше отриманої одноразової грошової допомоги при встановленні інвалідності нижчої групи (меншого відсотка втрати працездатності) та розміром одноразової грошової допомоги яка повинна виплачуватись при встановлені інвалідності вищої групи (більшого відсотка втрати працездатності).

Так, ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, а стаття 16-3 Закону визначає порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги, строків же реалізації права на одноразову грошову допомогу не передбачено, ані цим Законом, ані іншими нормативно-правовими актами.

У силу норм ч. 9 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України, а саме, постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 (далі Порядок № 975).

Відповідно до положень ч. 2 п. 3 Порядку № 975, визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що ступінь 25 % втрати професійної працездатності первинно встановлено 10 червня 2015 року, а повторний огляд Позивача та встановлення йому ІІІ групи інвалідності первинно відбулося 02 березня 2018 року.

Колегія суддів зазначає, що 01.01.2017 року набрав чинності Закон України від 06.12.2016 року № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким було доповнено ч. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» абзацом 2, відповідно до якого у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися, не здійснюється.

Так, в силу статті 58 Конституції України, норма Закону України № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яка набрала чинності 01 січня 2017 року, не може розповсюджуватись на спірні правовідносини, а саме, встановлення первинно групи інвалідності за часовий проміжок з 2015 по 2018 рік, оскільки це фактично означатиме застосування зворотної дії закону в часі. Застосування даної норми можливе лише у разі повторного встановлення інвалідності для Позивача.

Стаття 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у редакції до 01.01.2017 року, не містила часових обмежень на виплату одноразової грошової допомоги у разі, якщо після призначення первинної групи інвалідності (меншого відсотку втрати працездатності) особі було встановлено вищу групу інвалідності (більшого відсотку втрати працездатності), зокрема, після двох років з часу первинного встановлення інвалідності.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у разі встановлення військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у них виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується їм з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги, а тому, з врахуванням зазначених правових норм, Відповідач протиправно відмовив Позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги. Оскільки, на момент виникнення спірних правовідносин, строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено не було, отже, Позивач має право на отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном після первинного встановлення групи інвалідності.

Аналогічна правова позиція вкладена в постановах Верховного Суду, зокрема від 28 лютого 2018 року у справі № 806/694/16, від 21 червня 2018 рокуу справі № 760/11440/17, від 30 вересня 2019 року у справі № 825/1380/18.

Згідно практики Європейського Суду з прав людини (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п. 59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України») та статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод дійшов висновку, право особи на одноразову грошову допомогу не може підлягати часовим обмеженням і залежати від того чи пройшов дворічний термін з часу первинного огляду і встановлення інвалідності (меншого відсотка втрати працездатності). В даному випадку основним критерієм для призначення одноразової допомоги має слугувати той факт, що особа отримала незворотні негативні зміни стану здоров`я внаслідок перебування на військовій службі.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Щодо твердження Відповідача в апеляційній скарзі про те, що висновки суду першої інстанції про зобов`язання здійснити виплату Позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 250 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності ІІІ групи є втручанням в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки під час вирішення спору встановлено, що Позивачем виконано усі вимоги Порядку № 975 та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», надано повний перелік документів, а також встановлено відсутність підстав для відмови в призначенні одноразової грошової допомоги, що свідчить про те, що Відповідач мав прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, проте, прийняв протилежне, з огляду на що, Відповідачем вже реалізовано свободу розсуду, інших шляхів для дій суб`єкта владних повноважень в нього не залишилось, а тому, резолютивна частина оскаржуваного рішення цілком відповідає приписам законодавства та не є втручанням у дискрецію Міністерства оборони України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Міністерства оборони України викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: К.А. Бабенко

Я.М. Собків