Справа № 500/598/20
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/598/20

26 травня 2020 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника - адвоката Бурика Олега Манолійовича звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.04.2019 №0-1905 на суму 30837,61 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами.

09.06.2017 рішенням Солоненської сільської ради Заліщицького району №130 затверджено Положення «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Солоненської сільської ради на 2018 рік». Згідно з пунктом «е» розділу 6.1 вказаного Положення визначено ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості для фізичних осіб в категорії «інші будівлі» у розмірі 1 відсотка.

З метою перевірки правильності нарахування податкових зобов`язань за оскаржуваним рішенням представник позивача направив адвокатський запит до сільської ради, у відповідь на який голова Солоненської сільської ради повідомив, що за рішення №130 від 09.06.2017 проголосували 7 депутатів сільської ради із 12. Під час опитування про обставини голосування про вказане рішення депутати Гриненко О.В., Симотюк В.І., Сахович І.В., Гнатюк В.Г. пояснили, що при затвердженні Положення про податок на нерухоме майно на 2018 рік в категорії «інші будівлі» було проголосовано за ставку податку 0,1 відсоток, а не 1 відсоток.

У зв`язку із наведеним на сесії Солоненської сільської ради, яка відбулась 13.06.2019, рішенням №333 внесено зміни до Положення «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території Солоненської сільської ради на 2018 рік», відповідно до яких у пункті «е» розділу 6.1 визначено ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості для фізичних осіб у категорії «інші будівлі» у розмірі 0,01 відсотка.

В подальшому до відповідача направлено лист про перерахунок податкових зобов`язань із врахуванням ставки податку, визначеної рішенням Солоненської сільської ради №333 від 13.06.2019, проте відповідь була негативна.

Представник позивача вважає, що оскільки змінено ставку податку «на інші будівлі», то стягнення нарахованої суми податку за попередньою ставкою порушує права та законні інтереси ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 06.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено судове засідання на 31.03.2020.

18.05.2019 до суду від Головного управління ДПС у Тернопільській області надійшов відзив на позов (а.с.51-53). Відповідач позов заперечує, вказує, що у власності позивача перебуває нежитлове приміщення (тютюносушарка), яке є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України) ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Рішенням Солоненської сільської ради Заліщицького району від 09.06.2017 №130 визначені ставки податку у Положенні про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території Солоненської сільської ради на 2018 рік. Подальше внесення змін до цього рішення у 2019 році є незаконним та суперечить положенням пункту 12.4 статті 12 ПК України та принципу стабільності.

Відповідач вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення правомірним та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалами суду від 31.03.2020, 27.04.2020 розгляд справи відкладався за клопотаннями учасників справи, які не прибували у судові засідання, та для забезпечення дотримання запроваджених Урядом карантинних заходів та убезпечення від ризиків життя і здоров`я учасників справи.

Ухвалою суду від 18.05.2020 розгляд справи відкладено на 11.30 год 26.05.2020 у зв`язку з неприбуттям представника відповідача.

22.05.2020 до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача, у яких наведені положення ПК України, які регулюють порядок встановлення місцевих податків, та з аналізу яких контролюючий орган робить висновок, що ставки податку не можуть змінюватися протягом бюджетного року (а.с.67-69).

У судове засідання 22.05.2020 позивач, представник позивача не прибули, причини неприбуття до суду не повідомили. На електронну адресу суду надійшло клопотання від представника позивача, адвоката Бурика О.М. про розгляд справи за відсутності позивача, та представника позивача, позовні вимоги учасники справи підтримують (а.с.70). Разом з тим таке клопотання не підписане, не скріплене електронним цифровим підписом.

Від представника відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника Головного управління ДПС у Тернопільській області.

Згідно з частиною третьою статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

На думку суду, неприбуття позивача та його представника у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті. З огляду на те, що підстав для відкладення розгляду справи, визначених КАС України, немає, та відсутня потреба заслухати свідка чи експерта, то справу розглянуто за відсутності сторін, у письмовому провадження, без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

При цьому суд також враховує, що дана справа є справою незначної складності, для якої пріоритетним є швидке її вирішення, та сторони подали письмові пояснення та докази щодо спірних правовідносин та предмету доказування у цій справі незначної складності.

З ініціативи суду відповідно до вимог частини четвертої статті 9 КАС України, якою визначено, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, до матеріалів справи долучено Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_1 , яка стосується обставин щодо предмету доказування у цій справі (а.с.48-49).

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Відповідно до даних Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за ОСОБА_1 29.03.2011 зареєстровано право власності на нежитлове приміщення (тютюносушарку), що розташоване на території Солоненської сільської ради поза межами населеного пункту, за адресою: АДРЕСА_2 , площею 828,3 кв.м (а.с.48-49).

У зв`язку з цим Головним управління ДПС у Тернопільській області 17.04.2019 прийняте податкове повідомлення-рішення №0-1905 про визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік на суму 30837,61 грн (а.с.12).

Ставка податку, яка застосовувалась контролюючим органом, для визначення зобов`язань по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, була встановлена рішенням Солоненської сільської ради Заліщицького району № 130 від 09.06.2017, яким затверджено Положення про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території Солоненської сільської ради на 2018 рік (а.с.21-22).

Відповідно до підпункту «е» пункту 6.1 розділу 6 цього Положення ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості зі статусом «інші будівлі» становить 1 відсоток до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м бази оподаткування.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 № 2246-VIII з 01.01.2018 установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 3723,00 грн.

Відповідно до наведеного відповідачем розрахунку по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, податкові зобов`язання ОСОБА_1 нараховані за 12 місяців за об`єкт нерухомого майна нежитлове приміщення (тютюносушарку), що розташоване на території Солоненської сільської ради поза межами населеного пункту, площею 828,30 кв.м, а саме 828,30 кв.м х (3723,00 грн х 1%) = 30837,61 грн (а.с.56).

В подальшому рішенням Солоненської сільської ради від 13.06.2019 №333 внесено зміни до Положення про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території Солоненської сільської ради на 2018 рік, яке викладене у новій редакції. Відповідно до підпункту «е» пункту 6.1 розділу 6 ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості категорії «інші будівлі» визначена у розмірі 0,01 відсотка до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м бази оподаткування.

На думку позивача (його представника), зміна у 2019 році ставки податку за 2018 рік для об`єктів нежитлової нерухомості, що віднесені до категорії «інші будівлі», для фізичних осіб з 1 відсотка до 0,01 відсотка є підставою для перерахунку податкових зобов`язань за 2018 рік. Проте податковим органом у зв`язку з цими обставинами відмовлено за зверненням ОСОБА_1 провести перерахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік (а.с.11).

Тому позивач, не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням контролюючого органу про визначення йому податкових зобов`язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відтак, суд, зважаючи на предмет позову, перевіряє чи оскаржуване рішення відповідача прийняте у відповідності до зазначених вище умов.

До місцевих податків належать: податок на майно (підпункт 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 ПК України).

Відповідно до статті 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

За правилами підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункт 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Відтак, позивач як власник об`єкта нерухомості - нежитлового приміщення (тютюносушарки), що розташоване на території Солоненської сільської ради поза межами населеного пункту, є платником податку на нерухоме майно.

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України).

Відповідно до пункту 12.3. статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 12.3.1 пункту 12.3 статті 12 ПК України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (підпункт 12.3.2 пункту 12.3 статті 12 ПК України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів або про внесення змін до них надсилається в електронному вигляді у десятиденний строк з дня прийняття до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів, але не пізніше 1 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін до них (підпункт 12.3.3 пункту 12.3 статті 12 ПК України).

За правилами підпункту 12.3.4. пункту 12.3 статті 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

У разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю (підпункт 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 ПК України).

Офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті (пункт 12.5 статті 12 ПК України).

Згідно з статтею 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Неприйняття Верховною Радою України закону про Державний бюджет України до 1 січня відповідного року не є підставою для встановлення іншого бюджетного періоду.

Як встановлено судом, органом місцевого самоврядування Солоненською сільською радою Заліщицького району прийняте рішенням від 09.06.2017 №130, яким затверджено Положення про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території Солоненської сільської ради на 2018 рік.

На підставі ставок податку на нерухоме майно, визначених у цьому Положенні, контролюючим органом визначено податкові зобов`язання ОСОБА_1 .

Разом з тим, 13.06.2019 Солоненська сільська рада приймає рішення №333 «Про внесення змін до Положення про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Солоненської сільської ради на 2018 рік», яким змінює ставку податку на нерухоме майно за категорією «інші будівлі». Підстави (обставини) у зв`язку з якими вносяться зміни у 2019 році до нормативно-правового акта, яким визначено ставки податку за 2018 рік, не наведені, окрім як посилання на таке: «з метою наповнення сільського бюджету».

23.11.2018 Верховною Радою України прийнято Закон України № 2628-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів».

Пунктом 3 розділу II Прикінцевих та перехідних положень цього Закону установлено, що у 2019 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Рішення Солоненської сільської ради від 13.06.2019 №333 «Про внесення змін до Положення про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Солоненської сільської ради на 2018 рік», прийняте не на виконання вимог Закону України від 23.11.2018 № 2628-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів», а тому до нього мають застосовуватися законодавчі обмеження щодо строку прийняття такого рішення про встановлення ставок податку на нерухоме майно у 2018 році, тобто ставка податку на 2018 рік у 2019 році не могла бути переглянута органом місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що контролюючий орган здійснив нарахування податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на підставі рішення Солоненської сільської ради від 09.06.2017 №130 «Про затвердження Положення про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Солоненської сільської ради на 2018 рік». Відповідно до пункту 2 рішення воно набирає чинності з 01.01.2018. Таке рішення прийняте з дотриманням вимог підпункту 12.3.4. пункту 12.3 статті 12 ПК України та підлягає застосуванню з початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом, тобто з 01.01.2018.

Виходячи зі ставки податку, визначеної у підпункті «е» пункту 6.1 розділу 6 цього Положення для об`єктів нежитлової нерухомості категорії «інші будівлі», - 1 відсоток до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м бази оподаткування, відповідач правомірно і підставно визначив ОСОБА_1 суму податкових зобов`язань за об`єкт нерухомого майна в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні від 17.04.2019.

Щодо мотивації представника позивача про те, що при прийняті Солоненською сільською радою рішення від 09.06.2017 №130 «Про затвердження Положення про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Солоненської сільської ради на 2018 рік» було допущено помилку у ставці податку для об`єктів нежитлової нерухомості категорії «інші будівлі», яка усунута шляхом прийняття у 2019 році нового рішення, то суд оцінює її критично з огляду на таке.

Рішенням Солоненської сільської ради від 13.06.2019 №333 «Про внесення змін до Положення про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Солоненської сільської ради на 2018 рік» внесено зміни до Положення про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Солоненської сільської ради на 2018 рік, яке викладене у новій редакції. Таке рішення прийнято з метою наповнення сільського бюджету, про що зазначено у його змісті. Іншої підстави, зокрема, допущення описки, помилки тощо в рішення не наведено.

Відповідно до підпункту «е» пункту 6.1 розділу 6 ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості категорії «інші будівлі» згідно з внесеними 13.06.2019 змінами визначена у розмірі 0,01 відсотка до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м бази оподаткування.

Зі змісту позовної заяви слідує, що при прийнятті рішення від 09.06.2017 було проголосовано ставку податку 0,1 відсотка для категорії «інші будівлі», така інформація стала відома представнику позивача при опитуванні депутатів сільської ради (а.с.10, 17-18). Проте, ці обставини не узгоджуються з прийнятим сільською радою рішенням 04.06.2019, яким ставка податку на цю категорію визначена не 0,1 відсоток, а 0,01 відсоток на 2018 рік.

У пункті 2 рішення Солоненської сільської ради від 13.06.2019 №333 вказано: вважати, що рішення №130 від 09.06.2017 втратило чинність.

Рішення сільської ради про встановлення ставок податку є нормативно-правовими актами. За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З огляду на це та наведені вище положення підпункту 12.3.4. пункту 12.3 статті 12 ПК України, суд вважає, що рішення Солоненської сільської ради від 13.06.2019 №333 «Про внесення змін до Положення про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Солоненської сільської ради на 2018 рік» не є підставою для перерахунку контролюючим органом у 2019 році податкових зобов`язань по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік.

Згідно з частиною п`ятою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР від 21.05.1997 акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

Встановлення місцевих податків і зборів входить до компетенції органів місцевого самоврядування, податковий же орган, яким є відповідачем у справі, наділений повноваженнями по застосуванню в межах своєї компетенції вже прийнятих нормативно-правових актів, у тому числі рішень органів місцевого самоврядування, норми яких є чинними на час їх застосування та обов`язковими.

На момент прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення були чинними та підлягали до застосування ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які встановлені Солоненською сільською радою у рішенні від 09.06.2017 № 130 на 2018 рік. Чинність такого рішення ради на час прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення дає підстави для висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України.

Крім того, суд звертає увагу, що у даному випадку сільською радою не виправлялася помилка, як вважає представник позивача, а були внесені зміни до нормативно-правового акта, про що свідчить зміст рішення. Відтак, внесення змін 04.06.2019 (після закінчення бюджетного року) до рішення сільської ради від 09.06.2017 про встановлення ставок податку у 2018 році, не узгоджується з наведеними нормами податкового законодавства, зокрема принципу стабільності, та не є підставою для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У цій справі, заперечуючи проти позову, відповідачем доведено правомірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскаржуване рішення прийняте з дотриманням інших вимог частини другої статті 2 КАС України, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення належить відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 72-77, 90, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк на апеляційне оскарження, визначений статтею 295 цього Кодексу, продовжується на строк дії такого карантину.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Тернопільській області (вулиця Білецька, 1, місто Тернопіль, 46003, ідентифікаційний код юридичної особи в ).

Повний текст рішення складено та підписано 26.05.2020.

Суддя Чепенюк О.В.

Згідно з оригіналом:

Суддя Чепенюк О.В.