Справа № 826/8207/18
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2020-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2020 року м. Київ № 826/8207/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу:

за позовомПублічного акціонерного товариства «Укрнафта»
доРоменської об`єднаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області; Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» (далі - позивач/ ПАТ «Укрнафта») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Роменської об`єднаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області (далі - відповідач-1/ Роменська ОДПІ ГУ ДФС у Сумській обл.), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.05.2015 №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.06.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №826/8207/18.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2018 у справі №826/8207/18 залучено до участі у справі в якості другого відповідача Головне управління Державної фіскальної служби у Сумській області (далі - відповідач-2/ ГУ ДФС у Сумській обл.).

Позовні вимоги вмотивовані протиправністю спірного податкового повідомлення-рішення з огляду на наступне:

- податковий орган на підстав статті 126 Податкового кодексу України не може нараховувати штрафні санкції за фактом та за датою самостійного списання коштів з рахунків платника податку;

- відповідач при прийняття спірного податкового повідомлення-рішення порушив вимоги п. 11 Підрозділу 10. Інші перехідні положення Податкового кодексу України (в редакції станом на 19.05.2015);

- відповідач не міг нараховувати позивачу штрафні (фінансові) санкції у розмірі 20% від суми задекларованих податкових зобов`язань за вересень 2014 року, оскільки податкові зобов`язання були уточненні (зменшені) шляхом подання уточнюючих податкових розрахунків на підставі п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України;

- до податкового повідомлення-рішення відповідачем не додано розрахунку штрафної санкції.

Відповідачі проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, прийнятого у межах наданих контролюючому органу повноважень, у зв`язку з виявленими під час перевірки порушеннями вимог податкового законодавства з боку позивача.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Співробітниками Роменської об`єднаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ПАТ «Укрнафта» (), з питань дотримання вимог податкового законодавства, а саме своєчасності сплати плати за користування надрами для видобування газового конденсату за жовтень 2014 року, плати за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення за IV-й квартал 2014 року та екологічного податку за IV-й квартал 2014 року, результати якої оформлені актом від 27.04.2015 №000177/18-13-15-01/00135390 (акт перевірки).

Згідно висновків акту перевірки, дані документальної позапланової невиїзної перевірки ПАТ «Укрнафта» свідчать про порушення платником підпункту 263.12.1 пункту 263.12 статті 263 та пункту 250.2 статті 250 Податкового кодексу України щодо несвоєчасної сплати узгоджених сум грошових зобов`язань з плати за користування надрами для видобування газового канденсату за жовтень 2014 року, платі за користування надрами для видобування корсних копалин загальнодержавного значення за IV-й квартал 2014 року (зазначена норма діяла до 31.12.2014 року) та екологічного податку за IV-й квартал 2014 року та пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України.

На підставі акту перевірки від 27.04.2015 №000177/18-13-15-01/00135390, Роменською ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 19.05.2015 №, відповідно до якого, за затримку на 146 календарних днів сплати суми грошового зобов`язання з рентної плати за користування надрами для видобування газового конденсату в розмірі 5924,80 грн., до ПАТ «Укрнафта» застосований штраф в розмірі 20% в сумі 1184,96 грн.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно з п/п. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України (у редакції до 01.01.2015) податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до п/п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України (у редакції до 01.01.2015) податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Згідно з п/п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України (у редакції до 01.01.2015) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 38.1 ст. 38 ПК України (у редакції до 01.01.2015) визначено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

В той же час, відповідно до п. 54.1 ст. 54 ПК України (у редакції до 01.01.2015) крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.

Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

За приписами п. 57.1 ст. 57 ПК України (у редакції до 01.01.2015) платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У взаємозв`язку з наведеним слід додати, що відповідно до п/п. 9.1.9. ПК України (в редакції до 01.01.2015) плата за користування надрами входила до переліку загальнодержавних податків та зборів.

Відповідні відносини, пов`язані із платою за користування надрами, регулювалися розділом XI («Плата за користування надрами») ПК України (в редакції до 01.01.2015).

Відповідно до ст. 262 ПК України (в редакції до 01.01.2015) плата за користування надрами - загальнодержавний платіж, який справляється у вигляді, зокрема, плати за користування надрами для видобування корисних копалин.

Згідно з п/п. 263.1.1 ПК України (у редакції до 01.01.2015) платниками плати за користування надрами для видобування корисних копалин є суб`єкти господарювання, у тому числі громадяни України, іноземці та особи без громадянства, зареєстровані відповідно до закону як підприємці, які набули права користування об`єктом (ділянкою) надр на підставі отриманих спеціальних дозволів на користування надрами (далі - спеціальний дозвіл) в межах конкретних ділянок надр з метою провадження господарської діяльності з видобування корисних копалин, у тому числі під час геологічного вивчення (або геологічного вивчення з подальшою дослідно-промисловою розробкою) в межах зазначених у таких спеціальних дозволах об`єктах (ділянках) надр.

Об`єктом оподаткування плати за користування надрами для видобування корисних копалин по кожній наданій у користування ділянці надр, що визначена у відповідному спеціальному дозволі, є обсяг товарної продукції гірничого підприємства - видобутої корисної копалини (мінеральної сировини), що є результатом господарської діяльності з видобування корисних копалин у податковому (звітному) періоді, приведеної у відповідність із стандартом, встановленим галузевим законодавством (п/п. 263.2.1. ПК України в редакції до 01.01.2015).

Відповідно до п/п. 263.5.1. ПК України (в редакції до 01.01.2015) базою оподаткування є вартість обсягів видобутих у податковому (звітному) періоді корисних копалин (мінеральної сировини), яка окремо обчислюється для кожного виду корисної копалини (мінеральної сировини) для кожної ділянки надр на базових умовах поставки (склад готової продукції гірничодобувного підприємства).

Відповідно до п/п. 263.12.1 ПК України (у редакції до 01.01.2015) платник плати за користування надрами для видобування корисних копалин та уповноважена особа, визначена відповідно до підпункту 263.1.4 пункту 263.1 статті 263 цього Кодексу, протягом десяти календарних днів після закінчення граничного строку подання податкового розрахунку за податковий (звітний) період сплачують податкові зобов`язання у сумі, визначеній в розрахунку з плати, поданому ними контролюючому органу.

При цьому, згідно з п/п. 263.13.1 ПК України (у редакції до 01.01.2015) платник несе відповідальність за правильність обчислення суми плати за користування надрами для видобування корисних копалин, повноту і своєчасність її внесення до бюджету, а також за своєчасність подання контролюючим органам відповідних розрахунків згідно з нормами цього Кодексу та інших законів України.

В той же час, приписами п. 87.9 ПК України (у редакції до 01.01.2015) визначено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Як вбачається з правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 13.02.2018 у справі № 808/2290/17 (провадження № К/9901/3879/17), у разі не сплати платниками податків протягом відповідного терміну податкових зобов`язань за період та у сумі, визначеній платниками податків у розрахунку, податковий орган у майбутніх платежах зобов`язаний зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

У вказаній постанові, Верховний Суд зазначив, що відповідальність у вигляді штрафу не поставлена в залежність від способу та порядку погашення податкового боргу (добровільного чи примусового, в повній сумі або частинами).

В контексті наведеного, слід зазначити, що відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо правового регулювання спірних відносин у період з 01.01.2015, суд зазначає наступне.

До 01.01.2015 р. податковим законодавством серед загальнодержавних податків та зборів, зокрема, було регламентовано два окремі самостійні види податків - плату за користування надрами та рентну плату за транспортування нафти і нафтопродуктів магістральними нафтопроводами та нафтопродуктопроводами, транзитне транспортування трубопроводами природного газу та аміаку територією України, особливості сплати яких визначалися до вказаної дати розділами ІХ та ХІ ПК України.

Однак, з 01.01.2015 р. законодавцем змінено перелік загальнодержавних податків та зборів: зазначені податки виключено та введено новий окремий самостійний податок - рентну плату, порядок нарахування та сплати зобов`язань з якої визначено у розділі ІХ ПК України.

При цьому, з 01.01.2015 р. законодавцем також передбачено й відповідальність за несвоєчасну сплату суб`єктами господарювання їхніх зобов`язань за вказаним новим загальнодержавним податком - рентною платою.

Суд акцентує увагу, згідно акту перевірки від 27.04.2015 №000177/18-13-15-01/00135390 контролюючим податковим органом було встановлено несвоєчасну сплату ПАТ «Укрнафта» його податкових зобов`язань з плати за користування надрами, але до відповідальності товариство притягнуто за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань з рентної плати, тобто зовсім іншого загальнодержавного податку.

З огляду на це, ототожнення вказаних юридично різних податків є неприпустимим, порушує принцип правової визначеності і передбачуваності та фактично позбавляє платника податків можливості передбачити, чи буде його поведінка суперечити закону та якими можуть бути вірогідні наслідки порушень. Оскільки виконуючи належним або неналежним чином певні зобов`язання у 2014 році зі сплати одного податку (у даному випадку плати за користування надрами) суб`єкт господарювання не має реальної можливості передбачити наступну зміну законодавства у 2015 році і, тим більше, передбачити можливість притягнення його до відповідальності за порушення зобов`язань зі сплати зовсім іншого податку, якого у 2014 році легітимно навіть не існувало.

Разом з тим, суд враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 11.04.2013 р. по справі «Вєренцов проти України», в якому Суд зазначив, що саме законодавство має бути сформульованим з достатньою чіткістю, щоб надати особі можливість визначити, чи буде її поведінка суперечити закону, та якими можуть бути вірогідні наслідки порушень. Передбачення у національному законодавстві чітких визначень є істотною умовою для того, щоб закон залишався нескладним для розуміння та застосування, а також для запобігання спробам регулювати діяльність, яка не підлягає регулюванню.

Крім того, у рішенні від 03.04.2008 р. по справі «Корецький та інші проти України», ЄСПЛ наголосив, що закон має бути сформульований з достатньою чіткістю. Щоб положення національного закону відповідали цим вимогам, він має гарантувати засіб юридичного захисту від свавільного втручання органів державної влади у права особи.

У рішенні від 09.01.2013 р. по справі «Олександр Волков проти України» (OleksandrVolkov v. Ukraine), заява № 21722/11 ЄСПЛ наголошено, що чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону визначають принцип законності, який частково співпадає з принципом верховенства права, одним з визначальних проявів якого є принципи «доброго врядування» і «належної адміністрації».

Крім того, у п.п. 70, 71 рішення у справі RYSOVSKYY v. UKRAINE («Рисовський проти України») заява № 29979/04 Європейським судом з прав людини підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування», відповідно до якого, в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). При цьому, Суд наголосив, що саме на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій та мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року).

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права .

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що порушення позивачем його зобов`язань зі сплати одного податку - плати за користування надрами в жодному разі не може бути підставою для притягнення його до фінансової відповідальності за порушення зобов`язань з іншого податку - рентної плати.

При цьому, відсутність чіткої, однозначної та конкретної норм в ПК України, якою було б передбачено відповідальність за порушення зобов`язань зі сплати саме плати за користування надрами, платежі по якому позивачу зараховані несвоєчасно (внаслідок черговості погашення боргу), не є підставою для застосування до нього штрафних санкцій за статтею ПК України, якою регламентовано відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань з іншого податку - рентної плати.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення Роменської ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області від 19.05.2015 №, відповідно до якого, за затримку на 146 календарних днів сплати суми грошового зобов`язання з рентної плати за користування надрами для видобування газового конденсату в розмірі 5924,80 грн., до ПАТ «Укрнафта» застосований штраф в розмірі 20% в сумі 1184,96 грн.

Стосовно інших доводів та заперечень сторін, то такі не спростовують наведених висновків суду щодо протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та не доводять протилежного.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов публічного акціонерного товариства «Укрнафта» задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Роменської ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області від 19.05.2015 №.

3. Витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 00 коп.) стягнути на користь публічного акціонерного товариства «Укрнафта» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя С.К. Каракашьян