Справа № 415/306/20
Суддя: Луньова Д. Ю.
Дата ухвалення: 2020-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 415/306/20
Провадження № 2-а/415/140/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Луньової Д.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) до поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Орлова Дмитра Олеговича (місцезнаходження: вул. Штейгерська, буд. № 8, м. Лисичанськ, Луганська область, 93100) про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Лисичанського міського суду Луганської області з даним адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову серії ДП 18 № 678229 від 01 січня 2020 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн., а провадження у справі закрити.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01 січня 2020 року поліцейським взводу № 2 роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції рядовим поліції Орловим Д.О. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ПД18 № 678229 за ч. 1 ст. 126 КУпАП, за те, що позивач керував транспортним засобом без мотошолому, та не надав посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги п. 2.1 «а» правил дорожнього руху.

Позивач вважає постанову протиправною, зазначає, що транспортний засіб стояв на прилеглій ділянці двору.

Ухвалою судді Лисичанського міського суду Луганської області Луньової Д.Ю. від 14 травня 2020 року справу прийнято до провадження та призначено судове засідання, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Копії ухвали від 14 травня 2020 року було направлено позивачу та відповідачу в порядку, передбаченому ст. 268 КАС України.

Раніше, 27 січня 2020 року на адресу Лисичанського міського суду Луганської області від відповідача надійшло клопотання в якому він заперечив проти позовних вимог позивача та долучив до матеріалів диск з відеозаписом.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи останній був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень статті 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи.

Станом на дату розгляду справи, відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подачу до суду відзиву на адміністративний позов у строки, визначені судом в ухвалі про відкриття провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно оскаржуваної постанови ДП18 № 678229 від 01 січня 2020 року на водія ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 425 грн. за ч. 1 ст. 126 КУпАП; в постанові щодо складу правопорушення зазначено наступне:

01 січня 2020 року о 15 годині 10 хвилин за адресою вул. Шушинська біля буд. № 8, у м. Лисичанську Луганської області, ОСОБА_1 керував транспортним засобом та не був в застебнутому мотошоломі, та не надав для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, чим останній порушив п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП.

В графі "до постанови додаються" зазначено відео з бодікамери DSJX300032_BB0032, DSJX300012_BB0012, DSJX300150_BB0150, відео реєстратор НОМЕР_1 .

Розглядаючи справу по суті, суд робить наступні висновки.

Щодо процедури: у даному випадку розгляд справи відбувся на місці зупинки транспортного засобу, протокол не складався. Такі дії відповідача позивач не оспорює.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що позивач не керував транспортним засобом 01 січня 2020 року, оскільки транспортний засіб знаходився на прилеглій ділянці двору.

Відеозаписом з відео реєстратора Xiaomi, спростовуються твердження водія, з якого вбачається, що 01 січня 2020 року о 15 годині 40 хвилин позивач разом з дитиною їдуть на мотоциклі.

У ст. 1 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Стаття 35 ЗУ «Про національно поліцію» передбачає виключний перелік підстав для зупинення транспортного засобу. Статтею 32 цього закону передбачено випадки коли поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи.

Враховуючи зазначене, поліцейський має право вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення. Відповідного висновку дійшла і колегія суддів Касаційного адміністративного суду у справі від 15 березня 2019 року № 686/11314/17, який суд, відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, враховує при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Зі змісту оскарженої постанови вбачається, що підставою зупинення мотоцикла ОСОБА_1 стало керування транспортним засобом позивачем, який не був в незастебнутому мотошоломі, що підтвердилось дослідженим відеозаписом, позивач даний факт в позовній заяві не заперечує.

Отже суд, вважає, що відповідач прийняв правомірне рішення про зупинення транспортного засобу ІЖ-ЮПІТЕР-5 державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 та мав право вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката Зелена картка), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний, зокрема, мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

У ч. 1 ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП встановлено обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

За змістом положень п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно із вимогами підпункту "а" п. 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;.

За приписами п. 2.4 ПДР на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також п. «а» - пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1.

Верховний Суд у постанові від 25 вересня 2019 року у справі № 127/19283/17 висловив правову позицію та наголосив на тому що, право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи. Суд, відповідно до положень ч. 5 ст. 242 КАС України враховує даний висновок при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Позивач у позовній заяві зазначає, що притягнення його до адміністративної відповідальності є неправомірним. Однак, відеозаписом DSJX300150_BB0150 встановлено, що після зупинення транспортного засобу позивачу повідомили про причину зупинки, відповідач попросив надати посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, однак позивач вказав, що документів у нього немає та попросив дружину принести документи, які знаходились в іншому транспортному засобі.

Враховуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, є доведеною.

У зазначеній постанові від 25 вересня 2019 року у справі № 127/19283/17 Верховний Суд вказав на те, що стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП за одне правопорушення з числа вчинених, є обґрунтованим, навіть коли факт притягнення до адміністративної відповідальності за інші порушення ПДР не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VІІ визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону № 580-VІІ надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

З постанови у справі про накладення адміністративного стягнення серія ДП18 № 678229 від 01 січня 2020 року вбачається, що згідно приписів ст. 283 КУпАП, в ній містяться відомості про технічний запис, яким здійснювався відеозапис під час встановлення правопорушення та накладення адміністративного стягнення, а тому надані відеозаписи вважається належними та допустимими доказами вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Докази, надані відповідачем, в повній мірі підтверджують скоєне позивачем адміністративне правопорушення, а також підтверджують, що відповідач діяв правомірно, на підставі та у межах повноважень при винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення, тому оскаржувана постанова прийнята за наявності достатніх для цього підстав.

Приймаючи до уваги зазначені вище обставини, суд встановив відсутність підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч. 1 ст. 12 6 КУпАП, відповідачем правомірно накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн., тобто в межах санкції зазначеної норми КУпАП.

Керуючись ст. ст. 2, 5-10, 72-77, 242-246, 257, 268-272, 286 КАС України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Орлова Дмитра Олеговича про скасування постанови про адміністративне правопорушення - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

На підставі ч. 2 ст. 271 КАС України копії рішення невідкладно надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до ст. 286 КАС України апеляційну скаргу на судове рішення може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення до Першого апеляційного адміністративного суду з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.Ю. Луньова