Справа № 160/2892/20
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2020-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року Справа № 160/2892/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Златіна Станіслава Вікторовича
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання рішення неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Міністерства оборони України, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, в якій просить:
- визнати неправомірним та скасувати пункт 1 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, № 182 від 27 грудня 2019 року щодо відмови ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ), в призначенні одноразової грошової допомоги при встановленні II групи інвалідності, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» №975 від 25 грудня 2013 року;
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що під час проходження строкової військової служби в період 13.11.1984 року по 01.11.1986 року, приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у зв`язку з чим отримав захворювання. З 26.04.2018 році позивача визнано особою з інвалідністю - ІІ групи. За наведених обставин, позивач вважає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.
Ухвалою від 16.03.2020 відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) та надано відповідачам 15-денний строк з дня її вручення для подання відзиву на позов.
На виконання вимог ухвали суду, Міністерством оборони України направлено до суду відзив на адміністративний позов. В обґрунтування відзиву зазначено, що позивачем при обґрунтуванні позову не враховано приписи ч.2 ст.16 закону №2011-ХІІ, яким законодавець серед осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, розмежовує такі категорії осіб як військовослужбовці та військовослужбовці строкової служби. Крім того, постановою Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №750/5074/17 було підтримано позицію Міністерства оборони України в даній категорії справ. Зокрема, вказано, що за приписами ч.6 ст.16 Закону №2011-ХІІ (в редакції з 01.01.2007 до 01.01.2014 так і з 01.01.2017 року) у разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції ст.16 Закону після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної допомоги у військовослужбовця строкової служби не виникає. Так як позивач був звільнений з строкової військової служби в 1986 році, а первинно інвалідність встановлена через 32 роки після звільнення. З огляду на це, вважає рішення правомірним, а позов безпідставним.
08.04.2020 року від третьої особи надійшли письмові пояснення, в якому просив відмовити у задоволенні позову та зазначили, що позивач проходив військову службу з 13.11.1984 року по 01.11.1986 рік у військовій частині НОМЕР_2 яка відносилась до Міністерства внутрішніх справ, що підтверджується як військовим квитком /копія якого наявна в матеріалах справи/, та довідкою військової частини НОМЕР_3 №5/274 від 21.08.1997 року /копія військової частини НОМЕР_3 №5/274 від 21.08.1997 року наявна в матеріалах справи/. Позивач звільнений з військової служби у грудні 1986 року до набуття чинності Закону України від 4 квітня 2006 року № 3597- IV «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу »», яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги. Отже він немає права на отримання одноразової грошової допомоги.
Дослідивши всі письмові докази, які містяться у матеріалах справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 підчас проходження строкової військової служби в період 13.11.1984 року по 01.11.1986 року, приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в складі військової частини №5446 в період з 20.05.1986 року по 08.06.1986 року в тридцяти кілометровій зоні ЧАЕС , отримав дозу опромінення 34,48 рентген, є учасником ліквідації наслідків аварії На ЧАЕС І категорії.
Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною комісією серія 12ААА №994111 від 07.05.2018 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 26.04.2018 року за загальним захворюванням.
Згідно Експертного висновку засідання Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України №269 від 29.10.2018 року у ОСОБА_1 було виявлено гіпертонічну хворобу ІІІ ступеню, ускладнений кризовий перебіг ХІХС, стабільна стенокардія напруги, ФК III, атеросклеротичний та після інфарктний коронарокарділсклероз, дилятація порожнин ЛП та ПП, недостатність мітрального клапану II ступеню та трикуспідального клапану II ступеню СНІІА ст.,,висновок - захворювання пов`язані з виконанням військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Відповідно до Довідки до акту огляду медико-соціальною комісією серія 12ААА № 994397 від 20.42.2018 року ОСОБА_1 встановлено 2 групу інвалідності з 11.12.2018 року, захворювання пов`язані з виконанням військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, безстроково. На підставі цього Обласною МСЕК № 4 видано Довідку про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серія 12ААА № 051532 від 20.12.2018 року встановлено 75% втрати працездатності. Згідно Витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 2956 від 24 жовтня 2019 року - захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Таким чином, з 24 жовтня 2019 року, на думку позивача, він набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року та Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від №975 від 25.12.2013 року у розмірі кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у разі встановлення інвалідності II групи, та Наказу МОУ №530 від 14.08.2014р.
Відповідно до довідки № 7083 від 22.11.2019 року, довідки № К/101 від 20.01.2020 року зазначеної одноразової грошової допомоги позивач не отримував.
Також, Дніпропетровським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки було направлено усі належні документи до розпорядника бюджетних коштів - Міністерства оборони України - для прийняття рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у разі інвалідності.
ОСОБА_1 не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки згідно пунктом 6 частини 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а також підпунктом 3 пункту 6 Порядку призначення виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975, одноразова грошова допомога призначається особам, звільненим зі строкової служби, якщо інвалідність настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби. Заявнику інвалідність встановлено понад 3-місячний термін.
Вважаючи прийняте МО України рішення, виражене у формі Протоколу, - протиправним, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, судом встановлено наступне.
Згідно з частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ (надалі - Закон №2232-ХІІ).
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (надалі - Закон №2011-ХІІ), у статті 1 якого, зокрема, встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Нормами ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Частиною другою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога.
Пунктом 6 частини 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобовязаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.
В контексті спірних правовідносин, саме пункт 6 частини 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції чинній у травні 2018 року) є спеціальною правовою нормою, що містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги особам, які проходять строкову військову службу, зокрема:
- особливі суб`єкти отримання допомоги - військовослужбовці строкової військової служби;
- визначений час настання інвалідності - період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби;
- відсутність умови про настання інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення зі служби.
Суд звертає увагу, що до моменту набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 1774-VIII від 06 грудня 2016 року (далі - Закон № 1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017 року) право на одноразову грошову допомогу мали всі особи, в разі встановлення їм інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок вказаних причин, незалежно від виду проходження військової служби.
Проте з 01 січня 2017 року, після набрання чинності Закону № 1774-VIII, для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби.
Тобто, у разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції статті 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а саме з 01 січня 2017 року, після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач був військовослужбовцем строкової служби, яку він проходив у період з 13.11.1984 по 01.11.1986 та приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
26.04.2018 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності в зв`язку з захворюванням пов`язаним з виконанням ним обов`язку військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Отже, враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що на момент встановлення позивачу ІІ групу інвалідності в зв`язку з захворюванням пов`язаним з виконанням ним обов`язку військової служби, під час проходження строкової служби, по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, пройшло більше ніж три місяці після звільнення зі служби, а тому не має підстав для на виплати йому одноразової грошової допомоги, передбаченої статті 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.
Таким чином, статтею 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яка діяла на час настання інвалідності позивача, не передбачалось можливості отримання одноразової допомоги військовослужбовцю строкової військової служби у разі настання інвалідності після спливу трьох місяців від дати звільнення зі служби.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що інвалідність позивачу встановлено 26.04.2018 року, після проходження строкової служби, тобто понад трьохмісячний строк, а із заявою про призначення виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 звернувся лише у 2019 році.
Враховуючи вищенаведене, суд погоджується з доводами відповідача, що оскільки у позивача право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності виникло 26.04.2018, тобто після набрання чинності вищевказаними змінами до частини четвертої статті 16-3 Закону №2011-ХІІ, останні мають застосовуватись до спірних правовідносин.
Крім того, згідно частини 6 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби.
Міністерство оборони України у 1986 році не здійснювало розрахунок під час звільнення з МВС СРСР.
Таким чином, витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в МВС СРСР, має здійснюватися Міністерством внутрішніх справ України.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Виходячи з вищевикладеного, суд робить висновок, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.
Позивач від сплати судового збору звільнений, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) С.В. Златін

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Помічник судді Лісна А.М.

Рішення не набрало законної сили станом на 25.05.2020 року

Помічник судді Лісна А.М.