Справа № 640/10549/19
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2020-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2020 року м. Київ № 640/10549/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Феррум Імпекс»
доГоловного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними певних дій та зобов`язання утриматися від таких дій,

ВСТАНОВИВ:

12.06.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Феррум Імпекс» (далі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у м. Києві від 30.05.2019 № 7390 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Феррум Імпекс» (код 39198396)»;

- визнати протиправними дії Головного управління ДФС у м. Києві з проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Феррум Імпекс» на підставі наказу Головного управління ДФС у м. Києві від 30.05.2019 № 7390 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Феррум Імпекс» (код 39198396)» та зобов`язати утриматися відповідача від проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Феррум Імпекс».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 02.04.2019 позивач отримав запит про надання пояснень та їх документального підтвердження № 56854/10/26-15-40-01-23 від 28.03.2019; 19.04.2019 позивач надав відповідачу пояснення та запитувані документи; таким чином позивач повністю виконав вимоги запиту; відповідь була надана позивачем на 13-й робочий день, тобто до спливу граничного строку надання відповіді; втім відповідачем було прийнято наказ від 30.05.2019 № 7390 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Феррум Імпекс»; правові підстави для прийняття вказаного наказу у відповідача відсутні; відповідно до п.п. 79.1, 79.2 ст. 79 та ст. 42 ПК України умовою для початку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки є завчасне повідомлення платника податків про проведення такої перевірки і направлення на його адресу наказу на проведення перевірки і повідомлення про проведення перевірки; документальна позапланова невиїзна перевірка позивача розпочалася з 03.06.2019, проте позивач отримав оскаржуваний наказ і повідомлення про проведення перевірки лише 04.03.2019; таким чином дії відповідача ї проведення перевірки є незаконними та протиправними.

Справу відповідно до протоколу автоматизованого розподілу було передано судді Пащенку К.С.

21.06.2019 ухвалою суду було відкрито провадження в адміністративній справі № 640/10549/19; ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

31.07.2019 до суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що на підставі даних інформаційних ресурсів ДФС було встановлено, що позивач здійснював реалізацію підакцизної групи товарів (нафтопродуктів) без попередньої реєстрації платником акцизного податку; позивачу було направлено письмовий запит № 56854/10/26-15-40-01-23 від 28.03.2019 щодо надання пояснень та документального підтвердження господарських відносин при придбанні та реалізації підакцизних товарів (нафтопродуктів); листом від 19.04.2019 № 1904/2019 позивач надав пояснення та документальне підтвердження господарських відносин при придбанні та реалізації підакцизних товарів (нафтопродуктів); на підставі п.п. 75.1.2. п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.1. п. 78.1 ст. 78, ст. 79 ПК України відповідачем було прийнято наказ від 30.05.2019 № 7390 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Феррум Імпекс»; документи вважають належним чином врученими платнику податків, якщо вони надіслані в порядку, визначеному п. 42.4 ст. 42 ПК України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

30.05.2019 начальником Головного управління ДФС у м. Києві Л. Демченко на підставі п.п. 75.1.2. п. 75.1. ст. 75, п.п. 78.1.1. п. 78.1. ст. 78, ст. 79 ПК України було прийнято наказ № 7390 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Феррум Імпекс» (код 39198396)», яким наказано провести документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Феррум Імпекс» з питань дотримання вимог податкового законодавства при придбанні та реалізації підакцизних товарів (нафтопродуктів), виду, обсягу і якості операцій та розрахунків (їх відображення в обліку і звітності) із підприємствами-контрагентами у періоді з 01.02.2019 по 31.03.2019, тривалістю 5 робочих днів з 03.06.2019.

Не погоджуючись із вказаним наказом, позивач звернувся із відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 та ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В свою чергу відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює ПК України.

Згідно із п. п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи (п. 75.1 ст. 75 ПК України).

Підпунктом 75.1.2. п. 75.1. ст. 75 ПК України встановлено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Порядок проведення документальних позапланових перевірок визначений законодавцем у ст. 78 ПК України, відповідно до п.п. 78.1.1 п. 78.1 якої документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, якщо отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом (п. 78.4 ст. 78 ПК України).

В ст. 79 ПК України встановлені особливості проведення документальної невиїзної перевірки.

Так, відповідно до п. 79.1 ст. 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Згідно із п. 79.2 ст. 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова. За наявності письмового звернення платника податків замість документальної невиїзної перевірки може проводитися документальна виїзна перевірка (п.п. 79.3, 79.5 ст. 79 ПК України).

Таким чином з наведеного вбачається, що документальна невиїзна перевірка передбачає певні етапи проведення: встановлення підстав для перевірки; процедурне оформлення призначення перевірки; проведення перевірки; оформлення результатів.

При цьому, особливості регулювання проведення документальної невиїзної перевірки, встановлені ст. 79 ПК України, не виключають необхідності дотримання загальних вимог до наявності підстав та порядку проведення документальних позапланових перевірок.

Як зазначалось вище, п. 79.1 ст. 79 ПК України визначено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам органу державної податкової служби право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки. Таким чином, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу керівника контролюючого органу та за наявності підстав для її проведення; у свою чергу можливість для прийняття наказу про проведення документальної позапланової перевірки на підставі п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України виникає за умови ненадання платником пояснень та їх документального підтвердження на письмовий запит контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня отримання запиту.

Аналогічна правова позиція була висловлена й колегією суддів Верховного Суду у постанові від 17.01.2018 по справі № 1570/7146/12 (провадження № К/9901/1895/18).

В свою чергу, право фіскального органу звернутися до платника податку із запитом передбачене ст. 73 ПК України.

Так, згідно із п. 73.3 ст. 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити:

1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує;

2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати;

3) печатку контролюючого органу.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав:

1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

2) для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки" під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом;

3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків;

4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків:

податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування;

акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної;

5) у разі проведення зустрічної звірки;

5-1) виявлено недостовірність даних, що містяться у звіті про підзвітні рахунки, поданому фінансовим агентом;

5-2) отримано повідомлення від компетентного органу іноземної держави, з якою Україною укладено міжнародний договір, що містить положення про обмін інформацією для податкових цілей, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або укладених на їх підставі міжвідомчих договорів, про виявлення таким органом помилок, неповних або недостовірних даних, наданих фінансовим агентом щодо підзвітного рахунка особи, яка є резидентом відповідної іноземної держави, або про невиконання фінансовим агентом зобов`язань, передбачених таким міжнародним договором;

6) в інших випадках, визначених цим Кодексом.

Запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом).

Як слідує із матеріалів справи, відповідачем на адресу позивача було надіслано запит «Про надання пояснень та їх документального підтвердження» (вих. № 56854/10/26-15-40-01-23 від 28.03.2019) із вимогою надати копії документів, що безпосередньо стосуються господарських відносин при придбанні та реалізації підакцизних товарів (нафтопродуктів), виду, обсягу і якості операцій та розрахунків (їх відображення в обліку і звітності) із підприємствами-контрагентами у періоді з 01.02.2019 по 28.02.2019, а саме:

- укладені договори купівлі-продажу та інші договори, як і укладені із підприємствами-контрагентами;

- податкові накладні, видаткові накладні або акти виконаних робіт;

- документи, що підтверджують транспортування продукції, надання робіт (послуг);

- форми розрахунків (грошова, вексельна, взаємозалік), стан таких розрахунків станом на кінець періоду, що перевіряється, та на дату запиту, платіжні доручення;

- наявності відповідних складських приміщень, умов зберігання товарно-матеріальних цінностей, документального оформлення їх руху (оприбуткування, переміщення та відвантаження), проведення (в разі необхідності) інвентаризації та/або опитування матеріально-відповідальних осіб;

- відображення у первинних документах та документах бухгалтерського обліку проведених операцій;

- фактичної наявності у підприємства транспортних засобів, матеріальних і фінансових ресурсів, наявності необхідної кількості працюючих із відповідними фаховими знаннями для здійснення виробництва (надання послуг, виконання робіт) тощо (у разі виробництва).

Як стверджує позивач, запит був отриманий ним 02.04.2019. Вказаний факт відповідачем по справі не оспорюється.

19.04.2019 листом (вих. № 1904/2019 від 19.04.2019) позивач повідомив відповідача, що:

- одним із видів діяльності товариства є оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами;

- між ТОВ «Феррум Імпекс» та Компанією «AGTG S.A» було укладено зовнішньоекономічний контракт № 05/02/19-AG/FI від 05.02.2019, відповідно до умов якого Компанія «AGTG S.A» зобов`язана передати, а ТОВ «Феррум Імпекс» прийняти та оплатити нафтопродукти в об`ємі до 25 000,00 тон;

- з метою подальшої реалізації придбаного у Компанії «AGTG S.A» дизельного палива, ТОВ «Феррум Імпекс» уклало із ТОВ «Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат» договір поставки нафтопродуктів № 50/50110 від 05.02.2019.

На підтвердження проведених господарських операцій позивач подав контролюючому органу копії договорів та додаткових угод до них, копії попередніх та фінальних інвойсів, копії специфікацій, копії рахунків на оплату, копії видаткових накладних, копії податкових накладних, копії залізничних накладних, копії паспортів якості, копії вантажно-митних декларацій, копії платіжних доручень та банківських виписок, копію договору доручення про надання послуг із декларування товарів та транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України; копії рахунків на оплату послуг митного брокера, копії актів надання послуг митного брокера тощо.

Лист позивача (вих. № 1904/2019 від 19.04.2019) був отриманий відповідачем 19.04.2019, що підтверджується штампом канцелярії на копії листа.

За вказаних обставин суд вважає, що позивачем виконані вимоги контролюючого органу щодо надання пояснень та запитуваних документів.

Разом з тим 30.05.2019 начальником Головного управління ДФС у м. Києві Л. Демченко на підставі п.п. 75.1.2. п. 75.1. ст. 75, п.п. 78.1.1. п. 78.1. ст. 78, ст. 79 ПК України було прийнято наказ № 7390 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ Феррум Імпекс» (код 39198396)», яким наказано провести документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Феррум Імпекс» з питань дотримання вимог податкового законодавства при придбанні та реалізації підакцизних товарів (нафтопродуктів), виду, обсягу і якості операцій та розрахунків (їх відображення в обліку і звітності) із підприємствами-контрагентами у періоді з 01.02.2019 по 31.03.2019, тривалістю 5 робочих днів з 03.06.2019.

При цьому, посилаючись на п.п. 78.1.1. п. 78.1 ст. 78 ПК України, ГУ ДФС у м. Києві не зазначило ані конкретних недоліків наданих позивачем пояснень, ані обґрунтованих причин, чому поданих позивачем документів є недостатньо, та не конкретизувало, яких саме документів не вистачає.

За вказаних обставин суд вважає, що прийняття спірного наказу відповідачем відбулось без належної на те правової підстави, а відтак такий наказ є протиправним та підлягає скасуванню.

Аналогічну позицію висловив і Верховний суд в постанові від 24.04.2018 у справі № 826/12168/17 (адміністративне провадження №К/9901/13097/18).

Принагідно суд акцентує увагу, що згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ст. 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії та/або рішення. Отже, вирішення даної справи залежить від доведеності відповідачем правомірності прийняття оспорюваного наказу.

Однак, в порядку виконання обов`язку, встановленого ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідачем не спростовані доводи позивача, та не надані суду належні та допустимі докази правомірності прийняття спірного наказу.

За вказаних обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДФС у м. Києві від 30.05.2019 № 7390 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Феррум Імпекс» (код 39198396)» є такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправними дій ГУ ДФС у м. Києві з проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Феррум Імпекс» на підставі наказу Головного управління ДФС у м. Києві від 30.05.2019 № 7390 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Феррум Імпекс» (код 39198396)» суд зазначає наступне.

Частинами 1 та 2 ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до ст. 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР та вона набула чинності для України 11.09.1997.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у п. 50 рішення від 13.01.2011 (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява № 28924/04) зазначив, що суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 ст. 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10.07.2003, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Суд вважає, що в даному випадку задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління ДФС у м. Києві з проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Феррум Імпекс» на підставі наказу Головного управління ДФС у м. Києві від 30.05.2019 № 7390 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Феррум Імпекс» (код 39198396)» є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, та належним способом захисту порушеного права.

Втім, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача утриматися від проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Феррум Імпекс».

Так, відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.

Як зазначалось вище, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДФС у м. Києві від 30.05.2019 № 7390 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Феррум Імпекс», а також позовних вимог про визнання протиправними дії Головного управління ДФС у м. Києві з проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Феррум Імпекс» на підставі наказу Головного управління ДФС у м. Києві від 30.05.2019 № 7390 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Феррум Імпекс» (код 39198396)».

Натомість, задоволення позовних вимог про зобов`язання Головного управління ДФС у м. Києві утриматись від проведення документальної планової невиїзної перевірки позивача без конкретизації такої перевірки буде втручанням у дискреційні повноваження податкового органу, адже за умов дотримання вимог податкового законодавства відповідач наділений правом проводити податкові перевірки платників податків.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача за поданим адміністративним позовом є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, то судові витрати підлягають частковому відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, як то відповідача у справі.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 9, 72-78, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Феррум Імпекс» - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 30.05.2019 № 7390 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Феррум Імпекс» (код 39198396)».

3. Визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві з проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Феррум Імпекс» на підставі наказу Головного управління ДФС у м. Києві від 30.05.2019 № 7390 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Феррум Імпекс» (код 39198396)».

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Феррум Імпекс» (, адреса: 01042, м. Київ, вул. Патриса Лумумби, 4/6, корпус А) на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, судові витрати у сумі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя К.С. Пащенко