Справа № 398/792/20
Суддя: Ніколаєв М. В.
Дата ухвалення: 2020-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 398/792/20
Провадження №: 2-а/398/42/20
РІШЕННЯ

Іменем України

"21" травня 2020 р., Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області

у складі головуючого судді Ніколаєва М.В.,

з участю секретаря Безкоровайної А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Олександрії справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 роти 1-го батальйону УПП в Житомирській області Консевич Олександра Миколайовича, Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ЕАК № 2177162 від 29.02.2020 року, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн., а провадження у вказаній адміністративній справі закрити.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідно до постанови ЕАК № 2177162, винесеної 29.02.2020 року інспектором 1 роти 1-го батальйону УПП в Житомирській області Консевич О.М., його було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. В постанові вказано, що він 29.02.2020 року о 13:49 год., керуючи транспортним засобом рухався зі швидкістю 103 км. год в зоні дії д.з. 5.45,5.70 с. Пилиповичі Новоград-Волинського району Житомирської області, чим перевищив швидкість на 53 км. год. чим порушив вимоги п. 12.4. ПДР - перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на 50 км/год. Швидкість вимірювалася приладом трукам ТС 000545.

Позивач вважає, що вказана постанова винесена незаконно, при цьому посилається на те, що факт перевищення ним швидкості більш як на 50 км/год. не підтверджений належними і допустимими доказами. Крім того, позивач посилається на те, що дорожній знак 5.45 розміщений з порушенням вимог. Так, позивач зазначає, що траса, по якій він рухався, має дві смуги руху. Він рухався в правій смузі, в лівій потоком їхали вантажівки. З правої сторони дороги, тобто з права від смуги, в якій він рухався, на узбіччі дороги дорожній знак 5.45 «початок населеного пункту» - відсутній. Такий знак мається на розділювальній смузі, однак його не було видно через вантажний транспорт. Знак про закінчення населеного пункту мається на іншій стороні дороги. Таким чином, позивач вважає, що він об`єктивно не міг його бачити під час руху, а відтак в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП. Позивач також зазначає, що неналежна організація дорожнього руху не може бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

Ухвалою суду від 13.03.2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду, до участі у справі у якості другого відповідача залучено Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Позивач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі. На позові наполягає в повному обсязі, та просить його задовольнити.

Представник відповідача Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлений належним чином - шляхом направлення судової повістки на електронну адресу, відзиву, інших клопотань до суду не направив.

Відповідач - інспектор 1 роти 1-го батальйону УПП в Житомирській області Консевич Олександр Миколайович в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлений належним чином - шляхом направлення судової повістки на електронну адресу. 27.03.2020 року на адресу суду від інспектора 1 роти 1-го батальйону УПП в Житомирській області Консевич Олександра Миколайовича надійшов відзив на адміністративний позов, у якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі, посилаючись на те, що ним за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000545) було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме: водій транспортного засобу Тоуоtа з номерним знаком НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 103 (сто три) км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 53 (п`ятдесят три) км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України.

Після цього ним (інспектором) подано сигнал про зупинку транспортному засобу на підставі ст. 35 ЗУ "Про Національну поліцію". Підійшовши до водія, яким виявився ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , він належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів та попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 а) ПДР України. Водій виконав законну вимогу патрульного та надав запитувані документи для перевірки.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 12.4 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст. 122 КУпАП, було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача.

Також відповідач у відзиві зазначив, що Позивачем не представлено належних доказів в обґрунтування обмеження реалізації ним прав, закріплених статтею 268 КУпАП. Напроти, як вбачається, Позивач був присутній на місці складання постанови, був повідомлений про її складання, під час спілкування ним висловлювались свої заперечення та доводи по суті вчиненого правопорушення, але працівник поліції не взяв їх до уваги, що свідчить про можливість реалізації своїх прав та об`єктивне рішення інспектора, як посадової особи, що приймає рішення у справі. Постанова виносилась у присутності позивача на місці зупинки транспортного засобу. Доводи адміністративного позову обґрунтовані виключно посиланням на формальні підстави для скасування спірної постанови, проте такі не підтверджені жодним належним і допустимим доказом.

В якості доказу перевищення швидкості відповідачем надано фото- та відеозапис з приладу TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000545), на якому зафіксовано швидкість транспортного засобу Позивача. Крім того, відповідач надав фото з приладу TruCam LTI 20/20, на якому зафіксовано автомобіль саме позивача та в графі 2, оскаржуваної постанови, вказано місце розгляду справи, а саме а/д Київ Чоп 238 км.

Відповідач зазначає також, що прилад TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000545) ним застосовано правомірно, згідно чинного законодавства.

У відзиві зазначено також, що у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в Кодексі України про адміністративні правопорушення.

28.04.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив від позивача ОСОБА_1 , у якому позивач наполягав на своїх позовних вимогах, та зазначив, що при складанні постанови про адміністративне правопорушення ним було надано інспектору пояснення про відсутність дублювання знаку населеного пункту, та наявності перешкод в правій смузі руху, за яких він міг не побачити знак початку населеного пункту, проте вказані пояснення не було інспектором взято до уваги, при цьому позивач посилається положення Національного стандарту України «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» ДСТУ 4100-2014. Крім того, позивач вважає, що інспектором патрульної поліції неналежним чином було розглянуто його клопотання про перенесення розгляду справи та про забезпечення права на захист.

У відповіді на відзив позивач змінив свої пояснення, наведені в позові та вказав, що права смуга руху була зайнята великогабаритним транспортом, у зв`язку із чим він не зміг побачити відповідний дорожній знак, на підтвердження цього долучив схему, відповідно до якої вбачається, що позивач рухався прямо у лівій смузі руху, а вантажні автомобілі рухались на правій смузі.

14.05.2020 року до суду від відповідача по справі інспектора 1 роти 1-го батальйону УПП в Житомирській області Консевич Олександра Миколайовича надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивач із підстав, що зазначалися у відзиві, при цьому додатково зазначив, що позивач стверджує, що дорожні знаки, які встановленні на автомобільній дорозі «Київ-Чоп», не відповідають нормам ДСТУ. Відповідач наголошує, що під часу руху транспортного засобу в обов`язки водія не входить з`ясування законності встановлення дорожніх знаків та відповідність їх нормам ДСТУ. Так, згідно п. 1.5 ДДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. При цьому відповідач зазначає, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своєї позиції щодо незаконності встановлення певних дорожніх знаків, лише висловлено суб`єктивну думку, що не має жодного нормативного та доказового підґрунтя.

Крім того, посилання позивача на невиконання вимог ДСТУ 4100-2002 не знаходять свого об`єктивного підтвердження з фото встановлених дорожніх знаків на вказаній ділянці дороги. Доводи позивача про те, що дорожній знак 5.45 встановлений з порушенням ДСТУ 4100-2014 є безпідставними, оскільки до повноважень патрульного поліцейського не входить визначення місяця розташування та правильності встановлення дорожніх знаків, а конкретної необхідності встановлення дублюючого знаку 5.45 ДСТУ не передбачена та вирішується вказане питання спеціалістами, які встановлюють вказані дорожні знаки. Водій в свою чергу, згідно з пп. "б" п. 2.3. Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху, повинен бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі та виконувати вимоги дорожній знаків та розмітки.

Відповідно до ч. 3 ст. 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалась.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановою серії ЕАК № 2177162 від 29.02.2020 року на ОСОБА_1 накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 гривень, оскільки останній, 29.02.2020 року о 13:49 год., керуючи транспортним засобом «ToyotaHighlander», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 103 км. год в зоні дії дорожніх знаків 5.45, 5.70 в с. Пилиповичі Новоград-Волинського району Житомирської області, чим перевищив швидкість на 53 км/год., таким чином порушив вимоги п. 12.4. ПДР - перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на 50 км/год, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП. Швидкість вимірювалася приладом трукам ТС-000545.

Постановою Кабінету Міністрів Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 затверджено Правила дорожнього руху України. Пунктом 1.1 зазначених правил встановлено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з п. 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Відтак, згідно з п. 1.10 ПДР населений пункт - це забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45 , 5.46 , 5.47 , 5.48.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно ч. 3 ст. 122 КУпАП перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на 50 кілометрів на годину тягне за собою накладення штрафу від 15 до 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ЕАК № 2177162 від 29.02.2020 року, швидкість руху транспортного засобу, яким керував позивач вимірювалася технічним приладом трукам ТС 000545.

Позивач у відповіді на відзив поставив під сумнів застосування поліцейським вказаного технічного засобу для вимірювання швидкості.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», засоби вимірювальної техніки - засоби вимірювань, вимірювальні системи, матеріальні міри, стандартні зразки та будь-які частини засобів вимірювань або вимірювальних систем, якщо ці частини можуть бути об`єктом спеціальних вимог та окремого оцінювання відповідності, а тому прилад TruCам є засобом вимірювальної техніки. Крім того, затвердження типу засобу вимірювальної техніки - рішення призначеного органу з оцінки відповідності, прийняте на основі звіту про оцінку типу, про те, що тип засобу вимірювальної техніки відповідає встановленим вимогам і може використовуватися у сфері законодавчо регульованої метрології у спосіб, за якого він, як очікується, забезпечить надійні результати вимірювань протягом визначеного періоду часу.

Періодична повірка засобів вимірювальної техніки - повірка, що проводиться протягом періоду експлуатації засобів вимірювальної техніки через встановлений проміжок часу (міжповірочний інтервал), а повірка засобів вимірювальної техніки - сукупність операцій, що включає перевірку та маркування та/або видачу документа про повірку засобу вимірювальної техніки, які встановлюють і підтверджують, що зазначений засіб відповідає встановленим вимогам.

Проведення перевірки передбачено Порядком проведення перевірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08.02.2016 року № 193.

Так, із наявних в матеріалах справи відеофіксації та фотознімків, зроблених за допомогою лазерного вимірювача TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000545), вбачається, що транспортний засіб «Toyota Highlander», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухається зі швидкістю 103 км/год..

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012р. № UА-МІ/1-2903-2012.

Відповідно до експертного висновку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 27.09.2018 року лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 відповідає вимогам щодо конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних, термін дії експертного висновку - до 27.09.2021 року.

До того ж, лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 № ТС 000545 відповідно до чинного законодавства пройшов повірку, що підтверджується копією свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/17942.

Тому, лазерний вимірювач TruCam LTI 20/20 № ТС 000545 є належним технічним засобом для встановлення швидкості руху транспортних засобів.

Щодо посилань позивача на те, що дорожній знак «5.45» розміщений з порушенням вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до п 10.2.4 положення Національного стандарту України «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» ДСТУ 4100-2014, дорожні знаки повинні встановлюватись з правого боку дороги поза проїзною частиною та узбіччям (допускається установлювати на присипній бермі), на тротуарі, розділювальній смузі, газоні тощо та над дорогою, крім випадків, що спеціально обумовлені цим стандартом. На дорогах з двома і більше смугами для руху в одному напрямку знаки можуть дублюватись. Необхідність дублювання знаків визначають залежно від конкретних дорожніх умов. Дублюючі знаки повинні установлюватись на розділювальній смузі, а у разі її відсутності - над дорогою або на лівому боці дороги, якщо для руху у зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги.

Як вбачається з фото, які знаходяться на дискові, що долучений відповідачем до матеріалів справи разом з відзивом, дорожній знак 5.45 «Пилиповичі» встановлено з правого боку дороги поза проїзною частиною та узбіччям, вказаний знак чітко видно, дорога, понад якою розміщено вказаний знак - пряма, без поворотів, підйомів та спусків.

Вказаний знак дійсно не дублюється, проте чинним законодавством і не встановлено імперативної норми дублювання дорожніх знаків на дорогах з двома і більше смугами для руху.

Окрім того, суд зазначає, що згідно п.11.2 ПДР, на дорогах, які мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об`їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом.

Відповідно до положень п. 11.5 розділу 11 ПДР , на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).

Суд також вказує, що п. 1.10 ПДР визначено, що дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Згідно із п. 2.3 ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Позивач у позовній заяві зазначав, що він рухався у правій смузі, в лівій потоком їхали вантажівки, вказана обставина не позбавляла позивача бачити дорожній знак 5.45 «Пилиповичі» при в`їзді до населеного пункту. Однак, у відповіді на відзив та долученій схемі руху позивач змінив свої пояснення та зазначив, що права смуга була зайнята великогабаритним транспортом, і таким чином позивач рухався у лівій смузі руху, що зашкодило йому побачити дорожній знак «5.45».

Діаметральну зміну позивачем своїх пояснень під час розгляду справи суд розцінює як спосіб захисту від висунутого обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Щодо посилання позивача на незабезпечення його право на захист, та не задоволено його клопотання про перенесення розгляду справи за місцем його проживання, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначених Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Як вже зазначалося, поліцейським було виявлено перевищення швидкості руху автомобіля під керуванням позивача, таким чином правомірно було здійснено зупинку вказаного транспортного засобу.

Наказом Міністерства внутрішніх справ № 1395 від 07.11.2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Відповідно до п.5 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:

1) чи належить до його компетенції розгляд цієї справи;

2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;

3)чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці);

4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи;

5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників та адвоката.

Розгляд справи про адміністративні правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП, відповідно до положень ст. 222 КУпАП відноситься до компетенції Національної поліції України.

Як встановлено статтею 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою,якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У наведених положеннях цього Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Суд не може погодитися з твердженнями позивача в тій частині, що відповідачем були порушені його права, зокрема, що було порушено його право на захист. Так, з відеозаписах, долучених позивачем та відповідачем, вбачається, що позивач повідомив поліцейському, що його права йому відомі, та роз`ясненню не потребують. Крім того, згідно вказаних відеозаписів, в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення інспектор поліції після того, як позивач заявив клопотання про залучення захисника, надав позивачеві час для залучення такого захисника, зазначивши, що розгляд даної справи почекає до прибуття на місце вчинення правопорушення захисника позивача, проте позивач відмовився залучати свого захисника, та просив перенести розгляд справи за місцем його (позивача) проживання. Натомість, інспектором поліції було повідомлено позивачеві, що дана справа розглядається за місцем вчинення адміністративного правопорушення, що відповідає чинному законодавству, так як пунктом 2 розділу III інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, передбачено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

За наведених обставин поліцейський правомірно відмовив позивачу у задоволенні його клопотання про перенесення розгляду справи за місцем його проживання, після чого розгляд справи про адміністративне правопорушення продовжився.

Також суд вважає необґрунтованими твердження позивача про порушення його права на захист, оскільки поліцейський надав позивачу можливість залучити захисника для розгляду справи за місцем вчинення правопорушення, однак останній не скористався цим правом та почав безпідставно вимагати перенести розгляд справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що інспектор 1 роти 1-го батальйону УПП в Житомирській області Консевич О.М. згідно чинного законодавства зупинив автомобіль позивача, який допустив порушення правил дорожнього руху, після чого, надавши можливість запросити адвоката, іншого фахівця у галузі права, розглянувши усі клопотання, що були заявлені позивачем, розглянув справу про адміністративне правопорушення, за наслідками розгляду якої виніс постанову про накладення адміністративного стягнення відносно позивача, роз`яснивши строки та порядок її оскарження.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, суд приходить до переконання, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КпАП України.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до інспектора 1 роти 1-го батальйону УПП в Житомирській області Консевич Олександра Миколайовича, Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про визнання незаконною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Суд також звертає увагу, що інспектор 1 роти 1-го батальйону УПП в Житомирській області Консевич Олександр Миколайович не може бути належним відповідачем у справі виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (ч. 2 ст. 222 КУпАП).

Приписами ч.1 ст.1 ЗУ "Про Національну поліцію" визначено, що національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно ч.1 ст.13 ЗУ "Про Національну поліцію" систему поліції складають:

1) центральний орган управління поліцією;

2) територіальні органи поліції.

Згідно до п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг;

Відповідно до ч.1 ст.17 цього Закону поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ст. 122 КУпАП інспектори відповідного орану поліції діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції, а саме - від імені Департаменту патрульної поліції Національної поліції України і її територіальних органів.

Отже, відповідні інспектори не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст. 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення.

Використання у зазначених вище нормах формулювань "від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення", "розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст.222 - 244-20 КУпАП" вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.12.2019р. у справі за №724/716/16-а.

Так, Верховний Суд у вказаній справі виклав правовий висновок, що у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення належним відповідачем у таких справах є саме орган, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи з положень п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 26.12.2019р. у справі за №724/716/16-а, суд дійшов висновку, що відповідачем у даній категорії справ повинен бути територіальний орган поліції, який утворений та діє від імені Департаменту патрульної поліції.

Враховуючи викладене, належним відповідачем у вказаній справі є не інспектор 1 роти 1-го батальйону УПП в Житомирській області Консевич Олександр Миколайович, який є працівником територіального органу поліції, а сам вказаний територіальний орган поліції, а саме Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 241, 242, 244, 246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до інспектора 1 роти 1-го батальйону УПП в Житомирській області Консевич Олександра Миколайовича, Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про визнання незаконною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 21 травня 2020 року.

Суддя М.В. Ніколаєв