Справа № 120/1619/20-а
Суддя: Шаповалова Тетяна Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 травня 2020 р. Справа № 120/1619/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шаповалової Т.М., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач), у якому просила:

визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 73 від 07.02.2020 року про відмову в призначенні пенсії за віком позивачу на пільгових умовах по Списку № 1 згідно ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати позивачу пільгову пенсію по Списку № 1 з 31.01.2020 року згідно ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

стягнути на її користь судові витрати по сплаті судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що 31.01.2020 року у віці 46 років 6 місяців вона звернулася до відповідача з заявою щодо призначення пенсії за вислугу років по Списку № 1 згідно ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням № 73 від 07.02.2020 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058), з огляду на відсутність у неї віку, встановленого абзацом 2 п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону 1058 - 48 років 06 місяців.

При цьому, до пільгового стажу роботи за Списком № 1 зараховано наступні періоди роботи заявниці: з 01.07.2005 року по 30.09.2012 року, з 03.10.2012 року по 30.09.2014 року та з 03.10.2014 року по 31.01.2020 року, що фактично становить - 14 років 6 місяців 25 днів.

Також, у рішенні вказано, що страховий стаж, обчислений у відповідності до норм чинного законодавства, становить 28 років 03 місяці 22 дні.

На думку позивача, відповідач не врахував рішення Конституційного Суду № 1-5/2018(746/15) від 23.01.2020 року, оскільки зміни щодо збільшення пенсійного віку втратили чинність з дня ухвалення цього рішення.

Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 17.04.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

08.05.2020 року представником відповідача подано відзив на адміністративний позов. У відзиві зазначено, що позивач звернулася до відповідача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058), а не ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Також відповідач зазначає, що посилання позивача на рішення Конституційного Суду № 1-5/2018(746/15) від 23.01.2020 року є хибним, оскільки Законом України від 3 жовтня 2017 року №2148-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» внесено зміни до Закону №1058 та доповнено його розділом XIV-1 «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян».

А тому з 01.01.2018 року пенсія за віком на пільговим умовах призначається відповідно до ст.114 Закону №1058.

Рішенням Конституційного суду від 23.01.2020 року зазначені норми Закону №1058 не визнавалися такими, що суперечать Конституції України.

Відповідачем до пільгового стажу за Списком № 1 було зараховано наступні періоди роботи позивач: з 01.07.2005 року по 30.09.2012 року, з 03.10.2012 року по 30.09.2014 року та з 03.10.2014 року по 31.01.2020 року, що фактично становить 14 років 06 місяців 25 днів.

При цьому, періоди з 01.10.2012 по 02.10.2012, з 01.10 2014 по 02.10.2014 неможливо зарахувати до пільговою стажу за Списком №1, з огляду на те, що згідно відомостей персоніфікованого обліку простежується трудова діяльність заявниці за сумісництвом на роботах без шкідливих умов праці без документального підтвердження її зайнятості у вільний від основної роботи час.

Страховий стаж позивача складає 28 років 03 місяці 22 дні.

Отже, Головне управління рішенням № 73 від 07.02.2020 року відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 114 Закону № 1058, з огляду на те, що позивач не досягла віку встановленого Законом, а саме - 48 років 6 місяців. На момент звернення вік позивача становить - 46 років і 6 місяців.

Згідно чинного законодавства, позивач набуде права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах лише 29.01.2022 року.

За таких обставин, відповідач вважає, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Щодо підрахунку пільгового стажу та страхового стажу відповідачем у позовній заяві заперечення позивача відсутні.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши інші докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

31.01.2020 року вона звернулася до відповідача з заявою щодо призначення пенсії за вислугу років по Списку № 1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До заяви позивач надав: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; заяву про призначення/перарахунок пенсії; паспорт; трудову книжку; диплом (свідоцтво, атестат) про навчання; довідку про зміну назви організації; довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників; атестацію робочих місць; свідоцтво про народження дитини; витяг з ДР про шлюб.

За результатами розгляду заяви відповідачем прийнято рішення № 73 від 07.02.2020 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

У рішенні вказано, що згідно записів у трудовій книжці заявниця з 02.07.2001 року прийнята на роботу у Вінницький облонкодиспаксер на посаду молодшої медичної сестри- прибиральниці радіологічного відділення; з 01.07.2005 року - переведена на посаду молодшої медичної сестри радіоізотопного відділення: з 04.10.2007 року - радіоізотопне відділення перейменовано у відділення радіонуклідної діагностики; з 03.04.2013р. - переведена на посаду техніка-дозиметроста відділення радіонуклідної діагностики; з 16.10.2019 року - заклад перейменовано у Комунальне некомерційне підприємство «Подільський регіональний центр онкології» Вінницької ОР.

Заявницею було надано уточнюючу довідку №17 від 31.01.2020 року, згідно якої вона в період з 01.07.2005 року по 31.01.2020 року (по дату видачі довідки протягом повного робочого дня безпосередньо працювала в зоні іонізуючого випромінювання із радіоактивними речовинами з активністю на робочому місці понад 10 мілікюрі радію-226 за професією: з 01.07.2005 року по 02.04.2013 року - молодша медична сестра; з 03.04.2013 року по 31.01.2020 року (по дату видачі довідки) - технік-дозиметрист; з посилання на розділ XXII Списку № 1, затвердженого постановами КМУ №36 від 16.01.2003 року (невірно зазначено рік) та № 461 від 24.06.2016 року.

Також було надані наступні накази про результати атестації робочих місць: № 94/а від 15.06.2004 року, згідно якого підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 для молодших медичних сестер, зайнятих в радіоізотопному відділенні з посиланням на код професії - 19.1; №104/А від 15.06.2009 року, згідно з яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1 для техніків-дозиметристів відділення радіонуклідної діагностики з посиланням на код професії згідно Списків - 19.1; №179/а від 12.06.2014р., згідно з яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 радіонуклідної діагностики з посиланням на код професії згідно Списків - 19.1; №179/а від 12.06.2014 року, згідно з яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1 для техніків-дозиметристів відділення радіонуклідної діагностики з посиланням на код професії згідно Списків - 19.1; № 54 від 12.06.2014 року, згідно яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1 для техніків - дозиметристів відділення радіонуклідної діагностики з посиланням на розділ XXII Списку № 1.

Згідно уточнюючої довідки № 20 від 03.02.2020 року, заявниця за період роботи в Подільському регіональному центрі онкології не перебувала у відпустках без збереження заробітної плати.

Враховуючи викладене, до пільгового стажу роботи за Списком № 1 зараховано наступні періоди роботи заявниці: з 01.07.2005 року по 30.09.2012 року, з 03.10.2012 року по 30.09.2014 року та з 03.10.2014 року по 31.01.2020 року, що фактично становить - 14 років 6 місяців 25 днів.

При цьому, періоди з 01.10.2012 року по 02.10.2012 року та з 01.10.2014 року по 02.10.2014 року неможливо зарахувати до пільгового стажу за Списком №1, з огляду на те, що згідно відомостей персоніфікованого обліку простежується трудова діяльність заявниці за сумісництвом на роботах без шкідливих умов праці без документального підтвердження її зайнятості у вільний від основної роботи час.

Також, у рішенні вказано, що страховий стаж, обчислений у відповідності до норм чинного законодавства, становить 28 років 03 місяці 22 дні.

Отже, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058), з огляду на відсутність у неї віку, встановленого абзацом 2 п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 - 48 років 06 місяців.

На думку позивача відповідач не врахував рішення Конституційного Суду № 1-5/2018(746/15) від 23.01.2020 року, оскільки зміни щодо збільшення пенсійного віку втратили чинність з дня ухвалення цього рішення, що зумовило позивача звернутись до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Спірні правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV).

Законом України від 3 жовтня 2017 року №2148-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» внесено зміни до Закону №1058 та доповнено його розділом XIV-1 «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян».

Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону № 1058-ІV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-ІV на пільгових умовах пенсія за віком призначається:

1) працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема:

48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року.

Також Законом України від 03.10.2017 року № 2148-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» внесено зміни у п.2 розділу XV «Прикінцеві положення» та викладено їх в такій редакції:

Пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону (ст. ст. 114, 115 Закону № 1058-ІV).

Разом з тим, у позовній заяві позивач посилається на необхідність застосування до спірних правовідносин ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яку зазначено в п.3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-5/2018(746/15) від 23.01.2020 року.

Так вказаним Рішенням Конституційного Суду № 1-5/2018(746/15) від 23.01.2020 року вирішено:

1. Визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти „б"-„г" статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

2. Стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б"-„г" статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

3. Застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б"-„г" статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

„На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам.

Таким чином, на думку позивача, оскільки вона на день звернення за призначенням пенсії досягла віку 46 років 6 місяців, має необхідний страховий та стаж на роботах за списком №1, вона має право на призначення пенсії відповідно до ст..13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Разом з тим, суд не погоджується з такими доводами позивача, оскільки з 01.01.2018 року відповідно до п.2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058 для призначення пільгових пенсій за списком №1 застосовуються норми цього закону, а саме ст.114, якою визначено право на пенсію позивачки після досягнення нею 48 років 6 місяців за наявності необхідного страхового стажу та стажу на роботах за списком № 1.

Що стосується ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції пункту 3 Рішення Конституційного суду від 23.01.2020 року, то в ній зазначено, що вона застосовується для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Разом з тим, позивач на час до 1 квітня 2015 року не набула такого права, працювала по 31.01.2020 року та звернулася за призначенням пенсії після набрання чинності ст.114 Закону України №1058.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області правомірно відмовлено у призначенні позивачу пенсії за віком на пільговим умовах згідно ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Згідно з вимогами ст. 139 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21050)

Повне судове рішення складено та підписано суддею 21.05.2020.

Суддя Шаповалова Тетяна Михайлівна