Справа № 826/19197/16
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2020-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2020 року м. Київ № 826/19197/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кармазіна О.А., за участі секретаря судового засідання Патук А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГолови Верховної Ради України
треті особи:народний депутат Сотник Олена Сергіївна, фракція Політичної партії "Опозиційний блок" у Верховній Раді України. фракція Політичної партії "Об`єднання" "Самопоміч" у Верховній Раді України, фракція Політичної партії Всеукраїнське об`єднання "Батьківщина" у Верховній Раді України
провизнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Громадянин України ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Голови Верховної Ради України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, 5), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Голови Верховної Ради України щодо узурпації ним виключного права Верховної Ради України у встановлений Конституцією України і законами України спосіб вирішувати питання стосовно осіб, які мають право представляти інтереси Верховної Ради України в судах, та стосовно обсягу прав (повноважень), які цим особам надаються;

- визнати протиправними дії Голови Верховної Ради України щодо підписання ним від імені Верховної Ради України довіреностей на представництво інтересів Верховної Ради України в судах (з усіма процесуальними правами позивача, відповідача та третьої особи) особам (працівникам апарату Верховної Ради України), щодо яких відсутні відповідні рішення (акти) Верховної Ради України про надання цим особам таких прав і довіреностей, прийняті та оформлені відповідно до Конституції України і закону України «Про Регламент Верховної Ради України»;

- зобов`язати Голову Верховної Ради України скасувати всі підписані ним від імені Верховної Ради України довіреності на представництво інтересів Верховної Ради України в судах (з усіма процесуальними правами позивача, відповідача та третьої особи) особам (працівникам апарату Верховної Ради України), щодо яких відсутні відповідні рішення Верховної Ради України про надання цим особам таких прав і довіреностей, прийняті та оформлені відповідно до Конституції України і закону України «Про Регламент Верховної Ради України»;

- зобов`язати Голову Верховної Ради України утриматись від підписання від імені Верховної Ради України довіреностей на представництво інтересів Верховної Ради України в судах (з усіма процесуальними правами позивача, відповідача та третьої особи) особам (працівникам апарату Верховної Ради України), щодо яких відсутні відповідні рішення Верховної Ради України про надання цим особам таких прав і довіреностей, прийняті та оформлені відповідно до Конституції України і закону України «Про Регламент Верховної Ради України».

Позиція позивача.

В обґрунтування позову зазначається, що у січні - червні 2016 року права позивача були порушені Верховною Радою України (далі - ВРУ) в ході реєстрації та прийняття в якості Закону доопрацьованого Президентом України законопроекту № 3524 про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) в редакції від 26.01.2016.

На захист своїх прав позивач звернувся з відповідними позовними заявами до адміністративних судів, за якими були порушені провадження.

Зокрема, позивач зазначає про розгляд справи № 800/405/16.

Позивач зазначає, що в ході судових засідань з`ясувалося, що від імені Верховної Ради України, спираючись на підписані Головою ВРУ довіреності, діють особи, щодо яких відсутні відповідні рішення (акти) ВРУ про надання цим особам таких прав. З`ясувалося також, що Голова Верховної ради України узурпував виключне право ВРУ вирішувати питання щодо осіб (крім самого Голови ВРУ особисто), які можуть представляти інтереси ВРУ в судах.

Як зазначається також у позові, через інформаційну блокаду з боку апарату і Голови ВРУ, народні депутати України уявлення не мають про те, які судові процеси порушені і ведуться проти ВРУ. З іншого боку, як зазначає позивач, так звані представники ВРУ заявляють в судах юридичну позицію не ВРУ, а позицію одного народного депутата (Голови Верховної Ради України) і позицію адміністрації (апарату) ВРУ, які не є сторонами по справах, що критично порушує права та охоронювані інтереси позивача.

Абсолютно очевидно, зазначає позивач, що така позиція (позиція одноосібно призначених Головою Верховної Ради осіб) не збігається з думкою ВРУ як органу державної влади (як суб`єкта владних повноважень), яку, фактично, усунуто від участі в судових процесах, що знайшло своє підтвердження у відповідях позивачу окремих народних депутатів України, зокрема, пані Сотник О.С. , та у поясненнях з цього приводу Голови ВРУ.

Як надалі зазначає позивач, зовні довіреності на представництво інтересів ВРУ в судах оформлені належним чином у повній відповідності з вимогами ст. 58 КАС України. Оскільки довіреності - це, фактично, односторонні правочини, у судів відсутні підставі їх невизнання, бо в Україні, як правовій державі, визнається і діє принцип правомірності правочину.

Правовою підставою позову позивач визначає положення ч. 2 ст. 19, п. 21. ч. 1 ст. 92, ч.ч. 2, 3 ст. 88 Конституції України, положення ч. 3 ст. 58 КАС України, 246 ЦК України, норми Закону України «Про Регламент Верховної Ради України», виходячи з положень яких, на думку позивача, не передбачено повноважень Голови ВРУ підписувати (виписувати, видавати) тим чи іншим особам довіреності на представництво в судах інтересів ВРУ.

Позивач наполягає, що такі довіреності Голова ВРУ має право видавати тільки на підставі акту ВРУ.

Слід додати в контексті підстав та предмету позову, що відповідно до ухвали від 22.02.2018 заяву ОСОБА_1 "Про збільшення позовних вимог" (вх. від 08.08.2017) з урахуванням заяви від 30.11.2017 (вх від 01.12.2017) та заяву від 05.12.2017 (вх. від 06.12.2017) повернути позивачу. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2018 ухвалу ОАС м. Києва від 22.02.2018 скасовано, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Між тим, відповідно до постанови Верховного Суду від 22.01.2020 касаційну скаргу Голови Верховної Ради України задоволено. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2018 року скасовано, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2018 року залишено без змін.

Таким чином, справа розглядається в межах позовних вимог, зазначених вище.

Позиція відповідача.

Відповідач в особі представника просить відмовити у задоволенні позову (т.1, а.с. 165 - 168, т. 2. а.с, 56-57), посилаючись на положення п. 4 ч. 2 ст. 88 Конституції України, п. 6 ч. 1 ст. 78 та ч. 1 ст. 7 Регламенту Верховної Ради України, п/п. 10 п. 6 Положення про Апарат Верховної Ради України, положення постанови Верховної Ради України «Про структуру апарату Верховної Ради України» від 20.04.2000 № 1678-III та приписи Положення «Про Відділ зв`язків з органами правосуддя», затвердженого розпорядженням Голови Верховної Ради України від 17.04.2015 № 571. Зазначає, що в межах заявлених обставин справи відповідач діяв відповідно до Конституції та Законів України.

Звертає також увагу на те, що позивач жодного аргументу на підтвердження свого порушеного права чи законного інтересу Головою ВРУ у сфері публічно правових відносин не навів.

Процесуальні дії, вчинені у справі.

Ухвалою судді ОАС м. Києва Добрянської Я.І. від 08.12.2016 відмовлено у відкритті провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2017 ухвалу ОАС м. Києва від 08.12.2016 скасовано, справу направлено для продовження розгляду.

Ухвалою судді ОАС м. Києва Добрянської Я.І. від 14.02.2017 відкрито провадження в адміністративній справі. Включено до складу третіх осіб зазначених вище осіб.

На підставі розпорядження керівника апарату суду про повторний автоматичний розподіл судових справ від 10.10.2017 року №5810 та відповідно до пункту 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду справу повторно автоматично розподілено на суддю Окружного адміністративного суду м. Києва Кармазіна О.А.

Ухвалою судді Кармазіна О.А. від 09.11.2017 справу прийнято до провадження, закінчено підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Як вже зазначалося, відповідно до ухвали ОАС м. Києва від 22.02.2018 заяву ОСОБА_1 "Про збільшення позовних вимог" (вх. від 08.08.2017) з урахуванням заяви від 30.11.2017 (вх від 01.12.2017) та заяву від 05.12.2017 (вх. від 06.12.2017) враховуючи крім іншого положення ч. 1 ст. 47 та на підставі ч. 2 ст. 167 КАС України повернуто позивачу.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 22.01.2020 вказана ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва залишена без змін.

Ухвалою судді Кармазіна О.А. від 17.02.2020 призначено судове засідання для продовження розгляду справи по суті. Судове засідання 26.03.2020 не відбулося у зв`язку із запровадженням карантинних заходів та у зв`язку з відсутністю учасників справи.

Наступне засідання, з урахуванням побажання позивача, призначено на 14.05.2020 року. Позивачу повістку надіслано за адресою а/с № 103, вул. Зої Космодем`янської, 22, м. Київ, 03037, яка визначена позивачем як адреса для надсилання кореспонденції і процесуальних документів (т. 2, а.с. 233; т.3, а.с. 24).

Позивач, відповідач та третя особа - фракція ПП «ВО «Батьківщина» отримали повістки про виклик до суду відповідно 10.04.2020, 09.04.2020, 10.04.2020.

Між тим, вказані особи в судове засідання не з`явилися, будь-яких повідомлень про причини неприбуття до суду не надали.

Водночас, представник відповідача у клопотанні (т.3, а.с. 69) просив розглядати справу за відсутності відповідача та надіслати копію судового рішення поштою.

У зв`язку з цим суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 7 ст. 194 КАС України перерва у зв`язку із неявкою учасника справи або його представника може бути оголошена тільки з підстав, визначених пунктами 1, 2, 5 частини другої статті 205 цього Кодексу.

Цими підставами є: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення.

У даному випадку, як вже зазначалося, позивач, відповідач та третя особа завчасно, більш ніж за місяць до судового засідання, отримали повістки про виклик. При цьому, відсутні повідомлення від вказаних учасників справи про причини неявки. Відсутні і клопотання про відкладення розгляду справи чи оголошення перерви. Відтак, відсутні підстави для оголошення перерви (відкладення розгляду).

Враховуючи наведене, слід зазначити, що пунктом 1 ч. 3 ст. 205 КАС України встановлено - якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У даному випадку, враховуючи належне повідомлення зазначених учасників справи про розгляд справи, неявку вказаних учасників у судове засідання, відсутність повідомлень про причини неприбуття, клопотань про відкладення розгляду чи оголошення перерви, а також тривалий період розгляду справи (з 2016 року), послаблення з 11.05.2020 карантинних заходів та відсутність в контексті останнього повідомлень про неможливість прибуття до суду, а також власне побажання позивача щодо розгляду справи у травні місяці 2020 року, суд на підставі п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України ухвалив розглядати справу за відсутності вказаних осіб. Водночас враховується (відповідно до бази даних «Діловодство спеціалізованого суду»), що: у справі № 826/10214/18 позивач 08.05.2020 скористався правом на подання апеляційної скарги; 19.03.2020 був присутній у судовому засіданні у Шостого апеляційного адміністративного суду при розгляді справи № 640/523/19, тобто навіть у період карантину позивач не був обмежений у можливості реалізації процесуальних прав, у т.ч. на участь у судових засіданнях, на звернення до суду із заявами, клопотаннями відповідного характеру.

Третя особа - Сотник О.С. у своїх заявах неодноразово просила розглядати справу без її участі та, крім цього, звертала увагу, що не вважає, що рішення у справі може вплинути на її права, свободи, інтереси або обов`язки (т.1., а.с. 210; т. 2. а.с. 26, 50; т. 3 а.с. 67). Враховуючи наведене, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за відсутності вказаної особи.

Крім того, третя особа фракція - ПП «Опозиційний блок» неодноразово (т. 2, а.с. 29, 72; т. 3 а.с 65) просила розглядати справу за їх відсутності у зв`язку з чим суд також вважає за можливе розглянути справу за відсутності третьої особи.

Крім того, щодо фракцій - третіх осіб, які не отримали поштові повідомлення з повістками, слід зазначити, що від апарату ВР України разом із повернутими поштовими конвертами (з повістками) надійшли повідомлення про відсутність вказаних фракцій у ВР України. З огляду на це слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 131 КАС України учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відтак, враховуючи зазначене, а також положення ч. 11 ст. 126 КАС України (у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином) та ч. 1 ст. 127 КАС України, вказані треті особи в силу закону вважаються належним чином повідомленими про розгляд справи. Однак, вказані особи в судове засідання не з`явилися, повідомлень про причини неприбуття не надали, а відтак, враховуючи у т.ч. відсутність клопотань про відкладення розгляду справи чи перерву, тривалий період розгляду справи, суд на підставі п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України також ухвалив розглядати справу за відсутності вказаних осіб.

У судовому засіданні 14.05.2020 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Встановлені судом обставини.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні наявні матеріали справи, викладені у заявах по суті позиції учасників справи, дослідивши у відкритому судовому засіданні докази та оцінивши ці докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, судом встановлено наступне.

Так, на підставі наданих матеріалів позову та даних ЄДРСР судом встановлено, що позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з адміністративним позовом до Верховної Ради України про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання незаконною і нечинною постанови, застосування наслідків протиправності дій і бездіяльності, встановлених пунктом 2 частини 5 ст. 171-1, ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому ОСОБА_1 у вказаній вище справі заявлено такі позовні вимоги: 1) визнати протиправними дії та бездіяльність Верховної Ради України щодо порушення встановленої Законом України «Про Регламент Верховної Ради України» процедури попереднього схвалення та прийняття (як закону) законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя), офіційний реєстраційний номер 3524, в редакції від 26.01.2016, зареєстрований в неофіційному реєстрі поданих законопроектів за номером 1/34 від 26.01.2016; 2) визнати незаконною (такою, що не відповідає Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» і нечинною Постанову Верховної Ради України «Про попереднє схвалення законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.02.2016 № 962-VІІІ; 3) визнати протиправним і скасувати рішення Верховної Ради України від 02.06.2016 (ухвалено о 13.23.59, за 335 голосів) про прийняття проекту Закону України (номер 3524) про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя).

Відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 29.07.2016, крім іншого, відкрито провадження в адміністративній справі № 800/405/16 за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання незаконною і нечинною Постанови Верховної Ради України «Про попереднє схвалення законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.02.2016 № 962-VІІІ.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08.09.2016 задоволено клопотання ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог, зокрема про визнання незаконними і нечинними постанов Верховної Ради України «Про включення до порядку денного третьої сесії Верховної Ради України восьмого скликання доопрацювання законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) (реєстр № 3524) і про його направлення до Конституційного Суду України» від 28.01.2016 № 950 та «Про порядок денний третьої сесії Верховної Ради України восьмого скликання» від 15.09.2015 № 677-VІІІ в частині включення до порядку денного третьої сесії Верховної Ради України восьмого скликання питань (законопроектів) під реєстраційним номером «№ 3524 в редакції від 26.01.2016».

При цьому, в ухвалі від 19.09.2016, яка розміщена в ЄДРСР разом з іншими процесуальними рішеннями у справі № 800/405/16, Вищим адміністративним судом України констатовано, що позивач не є учасником відносин, які виникають в процесі здійснення законотворчої діяльності, будь-яких управлінських функцій Верховною Радою України при здійсненні голосування за результатами розгляду законопроекту по відношенню до певної особи, в тому числі позивача, не здійснюється.

Ухвалою від 19.09.2016 Вищий адміністративний суд України закрив провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання незаконними і нечинними постанов, застосування наслідків протиправності дій і бездіяльності, встановлених пунктом 2 частини п`ятої ст. 171-1, ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

З ухвали ВАС України від 20.10.2016 вбачається, що 10.10.2016 ОСОБА_1 подав до Вищого адміністративного суду України заяву про ухвалення додаткового рішення (постанови) стосовно вимоги про визнання незаконною і нечинною в частині Постанови Верховної Ради України від 03.02.2016 № 974-УІІІ (документ 974-19) «Про порядок четвертої сесії Верховної ради України восьмого скликання», заявлену ним при збільшенні позовних вимог в судовому засіданні 08.09.2016, і прийняту судом до розгляду. Відповідно до зазначеної ухвали призначено заяву громадянина ОСОБА_1 про прийняття додаткового судового рішення до судового розгляду на 01.11.2016.

В рамках зазначеної справи приймались інші процесуальні документи.

Між тим, виходячи із змісту позовних вимог, спір по суті зводиться до того, що приймаючи участь у судових засіданнях в інших справах за участі Верховної Ради України, позивач вважає протиправною участь у судових процесах працівників Апарату ВР України - представників ВР України на підставі довіреностей, виданих/підписаних Головою ВР України, заперечує наявність повноважень у таких представників Верховної Ради України діяти від її імені в інших судових процесах на підставі довіреностей, виданих за підписом Голови ВР України.

В обґрунтування своїх доводів позивач посилається на довіреність (т.1., а.с. 36, 37), видану заступнику завідувача Відділу зв`язків з органами правосуддя Апарату Верховної Ради України на представництво інтересів Верховної Ради України у судах, а також на довіреність, видану іншому працівнику Апарату ВР України.

У зв`язку з чим позивач і звернувся до суду із позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 88 Конституції України Голова Верховної Ради України:

1) веде засідання Верховної Ради України;

2) організовує роботу Верховної Ради України, координує діяльність її органів;

3) підписує акти, прийняті Верховною Радою України;

4) представляє Верховну Раду України у зносинах з іншими органами державної влади України та органами влади інших держав;

5) організовує роботу апарату Верховної Ради України.

Голова Верховної Ради України здійснює повноваження, передбачені цією Конституцією, у порядку, встановленому Регламентом Верховної Ради України.

Порядок роботи Верховної Ради України, її органів та посадових осіб, засади формування, організації діяльності та припинення діяльності депутатських фракцій (депутатських груп) у Верховній Раді встановлюються Конституцією України, Регламентом Верховної Ради України та законами України "Про комітети Верховної Ради України", "Про статус народного депутата України", про тимчасові слідчі комісії, спеціальну тимчасову слідчу комісію і тимчасові спеціальні комісії Верховної Ради України (ч. 1 ст. 2 Регламенту Верховної Ради України, затвердженого Законом України від 10 лютого 2010 року N 1861-VI (далі Регламент ВР України).

Відповідно до ч. 1 ст. 78 Регламенту ВР України Голова Верховної Ради України на виконання повноважень, визначених Конституцією України:

1) веде засідання Верховної Ради з дотриманням вимог Регламенту;

3) підписує акти, прийняті Верховною Радою, чим засвідчує відповідність їх змісту прийнятим рішенням;

4) забезпечує оприлюднення актів Верховної Ради, які не потребують наступного підписання Президентом України;

5) здійснює повноваження, передбачені статтею 94 Конституції України;

6) представляє Верховну Раду у зносинах з іншими органами державної влади України та органами влади інших держав і міжнародними організаціями;

7) вживає заходів для забезпечення безпеки і охорони Верховної Ради відповідно до закону;

8) вживає заходів щодо охорони та захисту народних депутатів;

9) веде засідання Погоджувальної ради;

10) забезпечує дотримання календарного плану роботи сесії та порядку денного пленарних засідань;

11) вживає заходів щодо забезпечення присутності народних депутатів на пленарних засіданнях;

12) організовує розробку планів законопроектної роботи Верховної Ради;

13) організовує підготовку питань до розгляду на пленарних засіданнях;

14) здійснює контроль за своєчасним направленням і розглядом депутатських запитів;

15) видає розпорядження з питань відрядження народних депутатів, посадових осіб Верховної Ради і підписує відповідні документи;

16) розподіляє посадові обов`язки між Першим заступником і заступником Голови Верховної Ради України, контролює їх виконання ними;

17) визначає відповідно до предметів відання комітетів головний комітет з підготовки і попереднього розгляду проектів актів, внесених на розгляд Верховної Ради;

18) має право скликати і проводити засідання комітетів, тимчасових спеціальних комісій для розгляду визначених ним або Верховною Радою питань, якщо відповідний комітет або тимчасова спеціальна комісія несвоєчасно чи неналежно виконують свої функції, й повідомляє про це на найближчому пленарному засіданні;

19) порушує перед відповідними органами, посадовими особами питання про відповідальність осіб за невиконання ними вимог, встановлених цим Регламентом, законами України "Про статус народного депутата України", "Про комітети Верховної Ради України", про тимчасові слідчі комісії, спеціальну тимчасову слідчу комісію і тимчасові спеціальні комісії Верховної Ради України;

20) організовує роботу Апарату Верховної Ради та здійснює контроль за його діяльністю;

21) у разі необхідності скасовує розпорядження Першого заступника чи заступника Голови Верховної Ради України та керівника Апарату Верховної Ради України;

22) пропонує Верховній Раді кандидатуру для призначення на посаду керівника Апарату Верховної Ради України;

23) забезпечує розробку проекту кошторису Верховної Ради на наступний рік;

24) не пізніш як через два місяці після закінчення бюджетного року забезпечує подання на розгляд Верховної Ради звіту про виконання кошторису Верховної Ради за минулий рік;

25) звертається до суду з позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата в разі невиконання ним вимоги щодо несумісності депутатського мандата з іншими видами діяльності;

26) виконує доручення Верховної Ради;

27) здійснює інші повноваження, визначені Конституцією України, законами України та цим Регламентом.

У свою чергу, відповідно до положень ч. 1 ст. 7 Регламенту ВР України («Забезпечення діяльності Верховної Ради») організаційне, правове, наукове, документальне, інформаційне, експертно-аналітичне, матеріально-технічне та фінансове забезпечення діяльності Верховної Ради, її органів, народних депутатів, депутатських фракцій (депутатських груп) у Верховній Раді здійснює Апарат Верховної Ради.

Апарат Верховної Ради України діє на основі Положення про Апарат Верховної Ради України, затвердженого розпорядженням Голови Верховної Ради України від 25.08.2011 № 769.

В контексті останнього слід звернути увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 78 Регламенту ВР України розпорядження Голови Верховної Ради України можуть бути змінені, скасовані рішенням Верховної Ради, прийнятим більшістю голосів народних депутатів від конституційного складу Верховної Ради.

На час розгляду справи не встановлено наявності рішення Верховної Ради України про скасування у наведеному вище порядку розпорядження Голови Верховної Ради України від 25.08.2011 № 769 про затвердження Положення про Апарат ВР України.

Відповідно до п/п. 10 п. 6 розділу II «Основні напрями діяльності апарату» Регламенту ВР України у сфері правового і наукового забезпечення діяльності Верховної Ради України Апарат забезпечує представництво Верховної Ради України в Конституційному Суді України та інших судових органах при розгляді справ.

Зазначене Положення про Апарат ВР України застосовується як юридично значимий та чинний документ і Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, - у постанові 20.11.2019 у справі № 9901/988/18 аналізуються його положення та на його підставі формулюються правові висновки.

Зокрема, у вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду сформульована така правова позиція: ВРУ є органом державної влади за своїм конституційним статусом. При цьому на різних етапах діяльності ВРУ діє як через свої допоміжні органи - Апарат ВРУ, його структурні підрозділи, так і безпосередньо через Голову ВРУ.

Відтак, Голова ВР України, будучи керівником органу державної влади, здійснюючи в силу наведених вище норм свої повноваження, доручає працівникам апарату ВР України здійснювати функції з представництва ВР України у судах.

Враховуючи наведене, суд вважає безпідставними доводи та вимоги позивача відносно зворотного.

Перевіряючи дотримання відповідачем положень ч. 2 ст. 2 КАС України, де визначено критерії, яким має відповідати рішення чи дія суб`єкта владних повноважень, судом не встановлено порушень вказаних вимог з боку відповідача, як і не встановлено порушень з боку відповідача прав чи інтересів власне позивача, оскільки перевірку повноважень учасника процесу в інших справах, на доводах про відсутність яких у представників ВР України в інших справах власне і ґрунтуються в цілому підстави позову, здійснює суд який розглядає справу та вирішення цих питань знаходиться поза межами компетенції суду у даній справі.

Наведене у сукупності зумовлює висновок про відсутність підстав для задоволення позову відносно позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача та, відповідно - похідних від цього позовних вимог про зобов`язання вчинити певні дії, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Наведені позивачем доводи та надані матеріали, досліджені судом у судовому засіданні, не спростовують наведених висновків суду та не доводять зворотного. У взаємозв`язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ; поштова адреса - ( АДРЕСА_1 ) - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України (в редакції Закону № 2147-VIII) та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України (в редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX).

Суддя О.А. Кармазін

Повний текст рішення суду складений та підписаний 18.05.2020.