Справа № 520/5197/2020
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2020-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2020 р. № 520/5197/2020

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Волошин Д.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії ,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника за заявою від 20.07.2018 року та скасувати Рішення №2677/03.18-20 від 11.10.2019 року відділу з питань перерахунку пенсій №14 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 , з 03.10.2019 року пенсію у зв`язку з втратою годувальника, за заявою від 03.10.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 27.09.2019 р. досягла пенсійного віку - 59 років, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та 03.10.2019 р. звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, проте відповідач відмовив в призначенні пенсії з підстав відсутності стажу для призначення пенсії за віком, що суперечить ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою визначено, що страховий стаж повинен мати годувальник на день смерті, який був би необхідним йому для призначення пенсії по III групі інвалідності. Тобто, для призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника необхідно бути непрацездатною - досягти пенсійного віку та знаходитися на утриманні чоловіка. Померлий чоловік ОСОБА_1 на день смерті був інвалідом 3-ї групи і отримував пенсію по інвалідності 3-групи та мав стаж роботи 29 років 10 місяців 10 днів. Отже, 27.09.2019 року позивач досягла пенсійного віку, визначеного ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», перебувала на утриманні у чоловіка, який на день смерті мав необхідний страховий стаж, у зв`язку з чим наявні підстави для скасування рішення №2677/03.18-20 від 11.10.2019 року та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 з 03.10.2019 року пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Ухвалою суду від 24.04.2020 року відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представником відповідача, 06.05.2020 року надано відзив на позовну заяву, в якому він адміністративний позов не визнав, зазначив, що рішення відділу з питань перерахунку пенсій №14 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №2677/03.18-20 від 11.10.2019 року прийняте з дотриманням норм чинного законодавства, оскільки починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року не менше 25 років, а згідно наданих до заяви про призначення пенсії документів страховий стаж ОСОБА_1 складає 16 років 2 місяці 12 днів, тому у позивача відсутній стаж для призначення пенсії за віком, у зв`язку з чим права на призначення пенсії по втраті годувальника немає. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України), суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

З матеріалів адміністративної справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер, про що 30.09.2019 року Виконавчим комітетом Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області складено відповідний актовий запис №81 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 . (а.с.15).

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 .

Рішенням відділу з питань перерахунку пенсій №14 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №2677/03.18-20 від 11.10.2019 року відмовлено позивачу у призначенні пенсії по втраті годувальника згідно статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю страхового стажу, зазначивши, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року не менше 25 років, а згідно наданих до заяви про призначення пенсії документів страховий стаж ОСОБА_1 складає 16 років 2 місяці 12 днів.

Період роботи ОСОБА_1 з 30.08.1979 по 29.02.1980 до стажу не зараховано, у зв`язку з відсутністю в трудовій книжці печатки при звільненні. (а.с.12).

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

За приписами п. 6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Частиною 2 статті 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

За змістом ч. 1 ст. 9 зазначеного Закону відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Відповідно до ч.1 ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Отже, зазначеною нормою права визначені умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, за яких пенсія у зв`язку з втратою годувальника - пенсіонера, призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, що були на його утриманні, незалежно від тривалості страхового стажу.

При цьому, пенсія по втраті годувальника є окремим видом пенсійних виплат з іншими підставами її набуття, ніж пенсії за віком та пенсії по інвалідності.

Члени сім`ї, які вважаються непрацездатними, визначаються відповідно до ч.2 ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За змістом п. 1 ч. 2 ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. (ч.3 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

Відповідно до статті 38 Закону № 1058-ІV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

Таким чином, аналізуючи вищезазначені приписи чинного законодавства суд приходить до висновку, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні та до яких, зокрема, відноситься дружина померлого годувальника, яка досягла пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону №1058-ІV.

Як вбачається з матеріалів справи, єдиною фактичною підставою для відмови відповідачем у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника слугувало відсутність страхового стажу у позивача, передбаченого ст.26 Закону України №1058-ІV.

Однак, суд вважає такі доводи відповідача наслідком неправильного тлумачення Закону, оскільки, за приписами статей 26, 38 Закону №1058-ІV підставою для віднесення члена сім`ї до категорії непрацездатної особи є факт досягнення такою особою пенсійного віку, а не наявність у неї страхового стажу. Таке поняття як "страховий стаж" є обов`язковою умовою стосовно годувальника, який помер, про що прямо зазначено законодавцем у ст. 36 названого Закону. Таким чином, законодавець чітко розрізняє ці поняття і встановлює відповідні умови для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з приписами ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема: 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії паспорта позивача, серії НОМЕР_2 , виданого Чугуївським РВ ГУМВС України в Харківській області 11.10.2006 року, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 . (а.с.8).

Отже, право на призначення пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 набула при досягненні нею 27.09.2019 пенсійного віку, а саме 59 років, що також не заперечується та підтверджено відповідачем у відзиві на адміністративний позов.

Як вбачається з інформації, наданої Виконавчим комітетом Введенської селищної ради №553 від 30.09.2019 р., ОСОБА_1 на день смерті чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , були зареєстровані та мешкали в АДРЕСА_1 та дійсно знаходилась на його повному утриманні. (а.с.17).

Враховуючи, що станом на час звернення позивача за призначенням пенсії, а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 досягла віку 59 років, тобто пенсійного віку, визначеного ст. 26 Закону №1058-ІV, та у розумінні приписів ч.3 ст.36 Закону №1058-ІV вважається непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника, її чоловіка, та на час його смерті перебувала на його утриманні, а тому має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, а дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії з підстав недостатності у позивача страхового стажу є протиправними.

Вказане обумовлює скасування рішення відділу з питань перерахунку пенсій №14 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №2677/03.18-20 від 11.10.2019 року, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії по втраті годувальника, та свідчить про наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 з 03.10.2019 року пенсію у зв`язку з втратою годувальника, за заявою від 03.10.2019 року.

Щодо вимог визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника за заявою від 20.07.2018 року, суд зазначає, що вказана частина вимог не підлягає задоволенню оскільки в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач не зверталась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою від 20.07.2018, натомість зверталась з заявою від 03.10.2019, доказів, що спростовують вказані твердження сторонами до суду не подано.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, в порушення статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідачем не доведено факту правомірності відмови у призначенні позивачу пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, а отже, такими, що підлягають частковому задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат у зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору не вирішується.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, код 14099344) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника за заявою від 03.10.2019 року та скасувати Рішення №2677/03.18-20 від 11.10.2019 року відділу з питань перерахунку пенсій №14 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 з 03.10.2019 року пенсію у зв`язку з втратою годувальника, за заявою від 03.10.2019 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.А. Волошин