Справа № 320/6210/19
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6210/19 Суддя (судді) першої інстанції: Щавінський В.Р.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Кузьменка В. В.,
суддів: Василенка Я. М., Ганечко О. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Командира військової частини НОМЕР_1 , третя особа: Міністерство оборони України, про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Командира військової частини НОМЕР_1 , третя особа: Міністерство оборони України, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 09.08.2019 № 9-РС в частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби за станом здоров`я;
- поновити ОСОБА_1 на військовій службі з 09.08.2019 для її продовження до закінчення строку контракту з можливістю укладення нового контракту, але не більше ніж до досягнення граничного віку перебування на військовій службі, на посадах згідно Наказів МО України від 14.08.2018 №410 та від 10.10.2018 №510.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Доводи апелянта аналогічні тим, якими обґрунтовано позовні вимоги та стосуються того, що відповідно до пп. б п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу № 2232-ХІІ контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби.
В той же час, апелянтом вказано, що абз. 1 п. 240 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, зокрема передбачено, що військовослужбовцям військової служби за контрактом з числа громадян України, які під час проходження військової служби були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за їх зверненням може бути продовжено військову службу до закінчення строку контракту з можливістю укладення нового контракту, але не більше ніж до досягнення граничного віку перебування на військовій службі.
Тобто, на переконання апелянта, з огляду на те, що законодавством передбачено винятки щодо звільнення військовослужбовців, які непридатні до військової служби за станом здоров`я, він має право на проходження служби, а його звільнення є неправомірним.
У відзиві Командира військової частини НОМЕР_1 зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, та вказано, що оскільки позивача відповідно до свідоцтва про хворобу № 1026 від 31.07.2019 визнано непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним у воєнний час, та на момент виключення зі списків особового складу військової частини позивач не бажав продовжувати проходження служби (враховуючи рапорт про виключення військовослужбовця зі списків ВЧ НОМЕР_1 від 13.08.2019), його звільнено за наявності відповідних підстав, передбачених законом.
Враховуючи, що безпосередня участь сторін у судовому засіданні, в даному випадку, не є обов`язковою, оскільки матеріали справи містять достатньо письмових доказів для з`ясування фактичних обставин, та з огляду на постанову Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», колегія суддів у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін в порядку письмового провадження.
Відповідно до положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відкладення розгляду справи спричинить невиправдане порушення процесуального строку її розгляду.
Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 03.04.2017 року уклав контракт з Міністерством оборони України і проходив військову службу.
13.06.2019 позивач подав рапорт, у якому просив направити його на медичний огляд військово-лікарською комісією для визначення ступеню інвалідності (втрати працездатності у % відношенні).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 14.06.2019 року № 136 позивач вважався таким, що вибув у Національний військово-медичний клінічний центр Головний військовий клінічний госпіталь Міністерства оборони України м. Києва для проходження військово-лікарської комісії для визначення ступеню інвалідності у зв`язку з проходженням медико-соціальної експертної комісії, з 15.06.2019 року.
23.07.2019 госпітальною військово-лікарською комісією проведено огляд позивача з метою визначення ступеню придатності до проходження військової служби у зв`язку з проходженням МСЕК.
31.07.2019 за наслідками обстеження госпітальною військово-лікарською комісією оформлено свідоцтво про хворобу № 1026, де за зазначено, що у позивача виявлені окремі захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби; на підставі ст. 38-б, 39-в, 40-в, 26-б, 41-в графи ІІ Розкладу хвороб позивача визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час.
16.09.2019 позивачем подано заяву до Центральної військово-лікарської комісії Національного військово-медичного клінічного центру Головний військовий клінічний госпіталь Міністерства оборони України з проханням переглянути та скасувати постанову госпітальної військово-лікарської комісії, оформлену свідоцтвом про хворобу від 31.07.2019 р. № 1026 про причинний зв`язок захворювань позивача з формулюванням: Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби, встановивши новою постановою ВЛК причинний зв`язок захворювань позивача з формулюванням: Захворювання, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини.
Згідно витягу протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 02.10.2019 року № 2750 було визначено, що у позивача виявлені окремі захворювання, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини.
Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.08.2019 № 9-РС позивача сержанта ОСОБА_1 , командира гармати артилерійського взводу батареї забезпечення військової частини НОМЕР_1 , звільнено у запас згідно з підпунктом б (за станом здоров`я) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232 на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час.
13.08.2019 позивачем подано рапорт командиру артилерійського взводу з проханням про клопотання перед командуванням про надання щорічної основної відпустки за 2019 рік з 14.08.2019 року, з наступним виключенням зі списків особового складу частини, та про направлення документів відносно нього для постановки на військовий облік до Ірпінсько-Бучанського ОМВК.
Рапортом поданим 13.08.2019 року позивач доповів командиру артилерійського взводу, що він справи і посаду командира гармати артилерійського взводу батареї забезпечення здав, втрат і нестач немає, що, зокрема, підтверджується обхідним листом позивача.
Відповідно до копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.08.2019 № 180 встановлено, що позивач вважається таким, що справи і посаду здав; його документи направлено для постановки на військовий облік до Ірпінсько-Бучанського ОМВК; а також надано щорічну основну відпустку за 2019 рік з 14.08.2019 року по 23.09.2019 року (40 діб), після чого наказано виключити позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та зняти з усіх видів забезпечення.
Не погоджуючись із звільненням з військової служби, позивач звернувся до суду.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача виник обов`язок щодо звільнення позивача за станом здоров`я з дня надходження постанови госпітальної військово-лікарської комісії, оформленої свідоцтвом про хворобу від 31.07.2019 № 1026, якою ОСОБА_1 визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час. Крім того, вказано, що бажання позивача продовжувати військову службу повинно узгоджуватись з об`єктивними причинами, а саме можливістю за станом здоров`я виконувати свої службові обов`язки.
Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу № 2232-ХІІ (Закон № 2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до частини 12 статті 2 Закону № 2232-ХІІ громадяни України, які приписуються до призовних дільниць, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується Міністерством оборони України та центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Перелік військово-облікових спеціальностей затверджується Міністерством оборони України.
Нормами п. 1.1. розділу I Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 передбачено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.
Як вказано вище, 31.07.2019 за наслідками обстеження госпітальною військово-лікарською комісією оформлено свідоцтво про хворобу № 1026, де за зазначено, що у ОСОБА_1 виявлені окремі захворювання, які пов`язані з проходженням військової служби; на підставі ст. 38-б, 39-в, 40-в, 26-б, 41-в графи ІІ Розкладу хвороб позивача визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час.
Відповідно до підпункту б пункту 2 частини 5 статті 26 Закону № 2232-ХІІ контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби.
Згідно з пунктом 240 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (Положення № 1153/2008), військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я, крім військовослужбовців, визнаних військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (за винятком розумових, сенсорних, психологічних вад та інших захворювань, визначених Міністерством оборони України), які виявили бажання проходити військову службу та стосовно яких прийнято рішення про залишення на військовій службі за контрактом. Військовослужбовці, які були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, та яким згідно з прийнятими рішеннями дозволено проходити військову службу за контрактом на визначених посадах, можуть бути звільнені з військової служби до закінчення строку контракту в порядку, визначеному пунктом 35 цього Положення.
Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформлюються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.
Рішення про дальше проходження військової служби військовослужбовцями, яких визнано обмежено придатними до проходження військової служби в мирний час, приймає посадова особа, до чиєї номенклатури призначення належить посада, яку займає військовослужбовець, на підставі відповідних клопотань. Після прийняття рішення про продовження проходження військової служби зазначені військовослужбовці можуть бути звільнені з військової служби на загальних підставах.
Пунктом 35 Положення № 1153/2008 визначено, що під час дії особливого періоду контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби за рішенням командування військової частини у період: після закінчення строку проведення мобілізації та до моменту введення воєнного стану - на підставах, передбачених пунктом 2 (крім підстав, передбачених підпунктами "ґ", "й" та "к") частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
В контексті викладеного, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що з урахуванням вищевикладених обставин та особи позивача, у Командира військової частини НОМЕР_1 виник обов`язок щодо звільнення ОСОБА_1 за станом здоров`я з дня надходження свідоцтва про хворобу від 31.07.2019 № 1026, яким останнього визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час.
Оцінюючи доводи апелянта щодо можливості продовження військової служби до закінчення строку контракту з можливістю укладення нового контракту, але не більше, ніж до досягнення граничного віку перебування на військовій службі відповідно до ч. 10 ст. 23 Закону № 2232-ХІІ, колегія суддів зазначає, що вказане волевиявлення ОСОБА_1 має узгоджуватись з об`єктивними чинниками, зокрема, відповідним станом здоров`я, який би дозволяв позивачу належним чином виконувати службові обов`язки та проходити службу, яка відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-ХІІ є службою особливого характеру та полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України.
Разом з тим, судова колегія враховує факт подання позивачем рапорту від 13.08.2019, який підтверджує намір та бажання позивача використати щорічну основну відпустку з наступним виключенням зі списків особового складу військової частини з направленням документів для постановки на військовий облік до Ірпінсько-Бучанського ОМВК.
Крім того, суд першої інстанції доречно зауважив, що доводів або доказів того, що ОСОБА_1 висловив бажання про продовження військової служби у ЗС України останнім не надано, відсутні такі посилання і в апеляційній скарзі.
В контексті викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивача було звільнено з військової служби з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому в задоволенні позовних вимог було правомірно відмовлено.
Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновки суду першої інстанцій.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Командира військової частини НОМЕР_1 , третя особа: Міністерство оборони України, про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. М. Ганечко

Повний текст постанови виготовлено 18.05.2020