Справа № 826/6308/18
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2020-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6308/18 Суддя (судді) першої інстанції: Добрівська Н.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року (справу розглянуто в спрощеному порядку) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22.02.2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року позивач, ОСОБА_1 , звернулася до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, у якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 22.02.2018 №3598-5601-1008 та №3599-5601-1008.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення позовних вимог.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мали значення для правильного вирішення спору, надано невірну оцінку наявним у справі доказам, а також в неповному обсязі їх дослідив, дійшов передчасних висновків, які не відповідають обставинам справи, внаслідок чого ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення, рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не враховано, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням вимог Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 1204 від 28.12.2015, а саме доданий до рішень розрахунок містить не зрозумілі відомості щодо дати початку та дати закінчення нарахування податкового зобов`язання; тариф не відповідає Витягам №03-17/174-18 та № 03-17/175-18 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки; не містить підпису посадової особи контролюючого органу, яка склала вказаний розрахунок.

Також, апелянт вказує на невідповідність Витягів №03-17/174-18 та № 03-17/175-18 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, які стали підставою для нарахування земельного податку, нормам діючого законодавства.

18.05.2020 до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримав позицію суду першої інстанції.

Також, у зазначеному відзові представником відповідача заявлено клопотання про розгляд справи у судовому засіданні за участю представника.

Щодо заявленого відповідачем клопотання колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, та перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційної скарги за участю сторін у відкритому судовому засіданні.

Також, 18.05.2020 до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача надійшло клопотання про заміну сторони правонаступником, а саме, замінити Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на Головного управління Державної податкової служби у Київській області, посилаючись на постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 227, розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 682-р.

З урахуванням положень ст. 52 КАС України, колегія суддів вважає необхідним допустити заміну відповідача правонаступником Головним управління ДПС у Київській області.

У відповідності до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі рішення Бучанської міської ради 73 сесії 05 скликання №2053-1 від 21.10.2010 належать земельні ділянки, які розташовані за адресою: м. Буча Київської області, площа яких складає: 4,2196 га (кадастровий номер :01:139:0011) та 2,3815 га (кадастровий номер :01:139:0033), цільове призначення яких: землі промисловості, комерційного використання і громадського призначення. Вказане підтверджується державними актами на право приватної власності на спірні земельні ділянки серія ЯЛ №359104 від 27.10.2010 та серія ЯЛ №359103 від 27.10.2010.

При цьому, відповідно до Витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 18.05.2012, виданих відділом Держкомзему у м. Бучі Київської області грошова оцінка земельних ділянок, які належать ОСОБА_1 становить: за площу земельної ділянки - 42196 кв. м. - 2770825,66 грн, за площу земельної ділянки - 23815 кв. м. - 1561311,40 грн.

22.02.2018 на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України ГУ ДФС у Київській області винесено податкові повідомлення-рішення форми "Ф":

- №3598-5601-1008, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем "земельний податок з фізичних осіб" за 2018 рік у розмірі 281403,35 грн;

- №3599-5601-1008, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем "земельний податок з фізичних осіб" за 2018 рік у розмірі 158821,23 грн.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог та зазначив, що позивач як фізична особа, яка є власником земельної ділянки, є платником земельного податку і несе обов`язок по його сплаті, а наведений контролюючим органом розрахунок містить складові, правильність визначення яких підтверджена листом Головного управління Держземагенства у Київській області відділ Держземагенства у м. Бучі Київської області №1000-1029-02-209/2-15 від 14.05.2015; витягами №03-17/174-18 та №03-17/174-18 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки виданих Міськрайонним управлінням у Бородянському районі та м. Бучі Головного управління Держгеокадастру у Київській області 19.02.2018 за №854 та №855; Рішенням Бучанської міської ради "Про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку на території міста Буча на 2018 рік" №1702-37-VІІ від 26.01.2018 встановлені ставки податку на 2018 рік, зокрема, за земельні ділянки промисловості, встановлена у розмірі 2 % від нормативно грошової оцінки.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Щодо доводів позивача про невідповідність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 1204 від 28.12.2015.

Наказом Міністерства фінансів України 28.12.2015 №1204, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.01.2016 за №124/28254, з метою встановлення єдиного порядку надіслання податкових повідомлень-рішень платникам податків затверджено Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків (далі по тексту - Порядок №1204).

У відповідності до підпункту 3 пункту 1 Порядку №1204 контролюючий орган визначає суму нарахування (зменшення) грошових, податкових зобов`язань, що передбачені Кодексом або іншим законодавством, і складає податкове повідомлення-рішення у випадку, якщо згідно із законодавством з питань державної митної справи, податковим та іншим законодавством відповідальним за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно пункту 2 Порядку №1204 у випадках, зазначених у пункті 1 цього розділу, відповідний структурний підрозділ контролюючого органу складає податкове повідомлення-рішення, якщо відповідно до законодавства контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних із порушенням податкового або іншого законодавства, - за формою "Ф" - для платників податків - фізичних осіб (додаток 1 до Порядку №1204).

Форма "Ф", що визначена у додатку 1 до Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків (пункт 2 розділу II), передбачає наведення у податковому повідомлені-рішенні, крім іншого, податкового періоду та суму податкового зобов`язання (грн, коп.).

Такі реквізити є обов`язковими для заповнення, оскільки саме вони дозволяють визначити не тільки суму податкового зобов`язання, яка має бути сплачена платником податків, але і період часу, за який таке зобов`язання нараховується контролюючим органом.

Відповідно до статті 7 Податкового кодексу України, якою закріплюються загальні засади встановлення податків і зборів, податковий період є одним з елементів, що обов`язково визначаються під час встановлення податку (підпункт 7.1.6 пункт 7.1 статті 7 цього Кодексу).

Згідно статті 33 Податкового кодексу України податковим періодом визнається встановлений цим Кодексом період часу, з урахуванням якого відбувається обчислення та сплата окремих видів податків та зборів (пункт 33.1).

Податковий період може складатися з кількох звітних періодів (пункт 33.2).

Базовий податковий (звітний) період - це період, за який платник податків зобов`язаний здійснювати розрахунки податків, подавати податкові декларації (звіти, розрахунки) та сплачувати до бюджету суми податків та зборів, крім випадків, передбачених цим Кодексом, коли контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму податкового зобов`язання платника податку (пункт 33.3).

Види податкового періоду наведені у статті 34 Податкового кодексу України.

Так, податковим періодом може бути: календарний рік (підпункт 34.1.1); календарне півріччя (підпункт 34.1.2); календарні три квартали (підпункт 34.1.3); календарний квартал (підпункт 34.1.4); календарний місяць (підпункт 34.1.5); календарний день (підпункт 34.1.6).

Згідно положень, закріплених у підпунктах 285.1, 285.2 статті 285 Податкового кодексу України, базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Зі змісту оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 22.02.2018 №3598-5601-1008 та №3599-5601-1008 ГУ ДФС у Київській області визначено позивачу суму податкового зобов`язання за платежем "земельний податок з фізичних осіб" за податковий період: " 2018".

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач додатково вказує на те, що доданий до рішень розрахунок містить незрозумілі відомості щодо дати початку та дати закінчення нарахування податкового зобов`язання; тариф не відповідає Витягам №03-17/174-18 та № 03-17/175-18 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки; не містить підпису посадової особи контролюючого органу, яка склала вказаний розрахунок.

Відповідно до п. 9 Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 №1204 визначено, що до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання (за наявності), зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та пені із зазначенням у ньому дати та номера декларації (уточнюючого розрахунку), звіту за відповідний звітний період, щодо якого здійснюється розрахунок, та/або іншої інформації, необхідної для їх визначення.

Отже, чинними нормами податкового законодавства визначено обов`язок до кожного податкового повідомлення-рішення складати та надсилати платнику розрахунок податкового зобов`язання (зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток, зменшення від`ємного значення суми податку на додану вартість) та штрафних (фінансових) санкцій.

Колегія суддів звертає увагу на те, що кожне донарахування/зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток/зменшення від`ємного значення суми податку на додану вартість/застосування штрафу повинно бути чітко визначене і розраховане, щоб платник мав можливість зрозуміти, яким чином контролюючим органом розраховано податкове зобов`язання та/чи застосовані штрафні санкції, і відповідно мав можливість перевірити правильність відповідного розрахунку кожного ППР.

В даному випадку до оскаржуваних податкових повідомлень-рішень надано відповідні розрахунки нарахування податкових зобов`язань, які дозволяють визначити, яким чином контролюючим органом розраховано податкове зобов`язання .

Статтею 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Статтею 270 вказаного Кодексу визначено, що об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

За змістом пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Згідно пункту 287.1 статті 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Отже, платником земельного податку є особа, яка володіє відповідним речовим правом на земельну ділянку (правом власності або правом користування).

За статтями 125 та 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України від 1 липня 2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, позивач, яка є власником земельної ділянки, є платником земельного податку і несе обов`язок по його сплаті.

Колегія суддів звертає увагу, що базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом (п. 271.1 ст. 271 ПК України). При цьому підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру (п. 286.1 ст. 286 ПК України).

Відповідні органи виконавчої влади з питань земельних ресурсів за запитом відповідного органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Земельного кодексу України, державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Призначенням державного земельного кадастру, відповідно до ст. 194 Земельного кодексу України, є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.

Порядок користування відомостями Державного земельного кадастру визначений в ст. 38 Закону України «Про Державний земельний кадастр», згідно якої відомості Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі:

- витягів з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру;

- довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території), за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру;

- викопіювань з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану);

- копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру.

Користування відомостями Державного земельного кадастру може також здійснюватися у формі надання доступу до нього в режимі читання.

Доступ до Державного земельного кадастру в режимі читання надається органам державної влади, органам місцевого самоврядування, органам і підрозділам Служби безпеки України, що здійснюють контррозвідувальну діяльність та боротьбу з тероризмом, банкам та особам, які в установленому законом порядку включені до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників, Державного реєстру оцінювачів з експертної грошової оцінки земельних ділянок та Державного реєстру сертифікованих інженерів-геодезистів, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку може бути виданий будь-яким Державним кадастровим реєстратором, адміністратором центру надання адміністративних послуг, уповноваженою посадовою особою виконавчого органу місцевого самоврядування.

Згідно пп. 14 п. 24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051, нормативна грошова оцінка - це значення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яке розраховується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі відомостей про земельну ділянку, зазначених у цьому пункті, та відомостей про нормативну грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці згідно з підпунктом 8 пункту 22 цього Порядку.

Пункт 4 розділу VІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Державний земельний кадастр" передбачає, що у разі якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення.

Тобто, з 01.01.2013 (з моменту запровадження роботи Державного земельного кадастру) відомості щодо цільового призначення земельної ділянки повинні були вміщувати інформацію як про категорію земель, так і вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель.

Відповідно до пункту 2-1 Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №213 від 23.03.1995, дані за результатами проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земель, що видається територіальним органом Держземагентства за місцезнаходженням земельної ділянки у строк, що не перевищує семи робочих днів з дати надходження відповідної заяви. При цьому одним з множників у формулі, за якою визначається нормативно грошова оцінка кадастрового метра земельної ділянки населених пунктів відповідно до пункту 3.3 названого Порядку, є Кф - коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки.

З 01.01.2017 процедура проведення НГО земель населених пунктів визначена Порядком №489.

Пунктом 5 розділу ІІ Порядку №489 визначено, що коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), встановлюється на підставі Класифікації видів цільового призначення земель (далі - КВЦПЗ), затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548.

Відповідно до примітки 2 до Додатку 1 Порядку №489, у разі якщо у відомостях Державного земельного кадастру відсутній код Класифікації видів цільового призначення земель для земельної ділянки, коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), застосовується із значенням 2,0.

Таким чином, з 01.01.2017 визначення Кф знаходиться у прямій залежності від коду КВЦПЗ, відомості про який містяться у ДЗК. У разі відсутності таких відомостей при розрахунку НГО має застосовуватись Кф 2,0. Внесення даних до ДЗК щодо земельних ділянок здійснюється за заявою власника або користувача.

Відтак, доводи апелянта про те, що в даному випадку коефіцієнт Кф, який характеризує функціональне використання земельної ділянки, який мав бути застосований при визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки складає 0,5 - безпідставні.

Також, згідно зі ст. 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр», відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим.

Правові засади проведення оцінки земель визначені Законом України «Про оцінку земель» від 11.12.2003 року № 1378-IV.

Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Згідно зі ст. 18 вказаного Закону нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, проводиться незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України «Про землеустрій».

За результатами нормативної грошової оцінки земель складається технічна документація.

Відповідно до ст. 15 Закону підставою для проведення оцінки земель, у тому числі нормативної грошової оцінки земельних ділянок, є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 23 зазначеного Закону технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.

При цьому, положеннями ст. 23 Закону визначено, що дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до п. 286.5 ст. 285 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Таким чином, нарахування фізичним особам сум земельного податку проводиться контролюючим органом на підставі даних державного земельного кадастру та з використанням нормативної грошової оцінки земельної ділянки, визначеної у встановленому порядку.

Тому, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що при розрахунку земельного податку контролюючий орган використав нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка вчинена з з порушенням вимог Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого наказом аграрної політики та продовольства України № 489 від 25.11.2016, оскільки контролюючий орган не наділений повноваженнями на встановлення та зміну нормативної грошової оцінки земельних ділянок самостійно.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наданого відповідачем розрахунку визначеного позивачу зобов`язання по сплаті земельного податку на 2018 рік за земельні ділянки, розташовані за адресою: м . Буча, Київська область:

1) сума земельного податку площею 2,3815 га становить: 158821,23 грн = 7941061,55 х 2%, де:

- 23815 кв. м. земельна ділянка;

- 2,0 застосовується у разі якщо у відомостях Державного земельного кадстру відсутній код класифікації видів цільового призначення земель для земельної ділянки, коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), категорія земель, цільове призначення;

- 154,24 - грошова оцінка в грн./кв. м;

- 19 - номер економіко-планувальної зони;

- 0,83 коефіцієнт Км2;

-0,95 земельна ділянка, що прилягає до вулиць без центрального водопостачання;

-0,95 земельна ділянка, що прилягає до вулиць без каналізації;

-0,95 земельна ділянка, що прилягає до вулиць без тепломережі;

- 0,86 супний коефіцієнт Км3;

-2 коефіцієнт Км;

- 1,52 коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки;

- 2% відсоток ставки земельного податку.

2) сума земельного податку площею 4,2196 га становить: 281403,35 грн = 14070167,25 х 2%, де:

- 42196 кв. м. земельна ділянка;

- 2,0 застосовується у разі якщо у відомостях Державного земельного кадстру відсутній код класифікації видів цільового призначення земель для земельної ділянки, коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), категорія земель, цільове призначення;

- 154,24 - грошова оцінка в грн./кв. м;

- 19 - номер економіко-планувальної зони;

- 0,83 коефіцієнт Км2;

-0,95 земельна ділянка, що прилягає до вулиць без центрального водопостачання;

-0,95 земельна ділянка, що прилягає до вулиць без каналізації;

-0,95 земельна ділянка, що прилягає до вулиць без тепломережі;

- 0,86 супний коефіцієнт Км3;

-2 коефіцієнт Км;

- 1,52 коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки;

- 2% відсоток ставки земельного податку.

Наведений контролюючим органом розрахунок містить складові, правильність визначення яких підтверджена листом Головного управління Держземагенства у Київській області відділ Держземагенства у м. Бучі Київської області №1000-1029-02-209/2-15 від 14.05.2015; витягами №03-17/174-18 та №03-17/174-18 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки виданих Міськрайонним управлінням у Бородянському районі та м. Бучі Головного управління Держгеокадастру у Київській області 19.02.2018 за №854 та №855; Рішенням Бучанської міської ради "Про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку на території міста Буча на 2018 рік" №1702-37-VІІ від 26.01.2018 встановлені ставки податку на 2018 рік, зокрема, за земельні ділянки промисловості, встановлена у розмірі 2 % від нормативно грошової оцінки.

Отже, відповідачем як суб`єктом владних повноважень було виконано обов`язок щодо подання детального, розгорнутого, викладеного у хронологічній послідовності розрахунку податкових зобов`язань, що зазначені в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях, та надано дані Державного земельного кадастру і матеріали нормативно-грошової оцінки земельної ділянки.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про надання відповідачем доказів на підтвердження правильності розрахунку суми податкового зобов`язання за платежем "земельний податок з фізичних осіб" за 2018 рік у розмірах 281403,35 грн та 158821,23 грн., визначених у оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях, що свідчить про правомірність та обґрунтованість таких рішень.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22.02.2018 року.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а обставини справи повністю відповідають висновкам суду.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 19.05.2020 року.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді В.О.Аліменко,

Н.В.Безименна