Справа № 300/2158/19
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2020-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2020 р. справа № 300/2158/19

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Біньковської Н.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 04.06.2019 та податкової вимоги №124185-51 від 19.08.2019, -

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 04.06.2019 та податкової вимоги №124185-51 від 19.08.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно, в порушення статей 114, 102, 295 Податкового кодексу України, оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням застосовано штрафні санкції у розмірі 5206,30 грн. та вимогою визначено до сплати 5183,92 грн. Позивач зазначає, що є платником єдиного податку з фізичних осіб 2 групи, платежі нею здійснювались своєчасно, регулярно та у встановлені строки, а тому застосовані штрафні санкції є безпідставними та незаконними. Звертає увагу на те, що контролюючий орган у рішенні про результати розгляду скарги від 16.10.2019 визнає, що станом на 01.01.2016 має місце переплата з єдиного податку в сумі 118,38 грн., і що нею в січні 2016 сплачено від ФОП ОСОБА_1 єдиний податок на суму 207,00 грн. згідно квитанції №40/1 від 19.01.2016, проте ця сума через помилку в РНОКПП - замість РНОКПП НОМЕР_1 була «рознесена» платнику ОСОБА_2 . Стверджує, що ФОП ОСОБА_2 не сплачувала коштів по квитанції №40/1 від 19.01.2016, ця квитанція знаходиться в позивача і саме позивач здійснювала оплату єдиного податку по цій квитанції в січні 2016 року. Вважає, що оскільки помилка має місце в січні 2016 року, а штрафні санкції застосовано в червні 2019 року, то пропущено граничні строки застосування штрафних санкцій 1095 днів. З врахуванням правової позиці Верховного Суду у справі №813/6852/14 вважає, що оскільки нею своєчасно у січні 2016 року було здійснено на дійсний рахунок сплату єдиного податку, яку хоч і помилково зараховано на рахунок іншого ФОП, то вказане не можна кваліфікувати як несплату (несвоєчасну сплату), адже кошти на казначейський рахунок зараховані, і до бюджету поступили.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.11.2019 в адміністративній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

З 11.11.2019 по 15.11.2019 головуючий суддя перебувала у відрядженні, з 26.12.2019 по 20.01.2020 - у відпустці.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву. Просить суд в задоволенні позову відмовити, оскільки вважає, що податковим органом правомірно визначено податкове зобов`язання за платежем єдиний податок з фізичних осіб згідно податкового повідомлення-рішення № від 04.06.2019 та правомірно сформовано податкову вимогу №124185-51 від 19.08.2019. Зазначає, що актом камеральної перевірки від 18.04.2019 №1071/51-13/ НОМЕР_1 , з урахуванням строків давності, визначених ст.102 ПК України, встановлено факт несвоєчасної сплати позивачем єдиного податку, починаючи з квітня 2016 року по травень 2018 року, за фактом несвоєчасної сплати 20.02.2016 та 18.03.2016 штрафні санкції не застосовувались. Також зазначає, що податкове повідомлення-рішення і розрахунок штрафних санкцій надіслано позивачу поштою та не вручене платнику по причині закінчення терміну зберігання. Звертає увагу, що для ідентифікації платника береться значення, вказане в полі квитанції «платник», згідно квитанції №40/1 від 19.01.2016 платником, тобто клієнтом, згідно заповненого поля №3 є ОСОБА_2 , на чий рахунок і зараховані сплачені кошти. Стверджує, що з урахуванням Порядку заповнення документів на переказ у разі сплати (стягнення) податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску, здійснення бюджетного відшкодування податку на додану вартість, повернення помилково або надміру зарахованих коштів» затвердженого наказом МФУ від 24.07.2015 №666, Інструкції про проведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ від 01.06.2011 №174 та додатку 16 Інструкції «Правила заповнення реквізитів касових документів», відповідач не може нести відповідальність за неправильне оформлення платіжного документа платником (клієнтом банку), правильність заповнення банком реквізитів касового документа із застосуванням технічних засобів або САБ клієнт засвідчує своїм підписом.

Позивач надала суду відповідь на відзив, в якому заперечила правову позицію відповідача з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково зазначила, що відповідач при надходженні платежу повинен перевірити розбіжності між прізвищем та зазначеним ідентифікаційним кодом платника. Вважає, що за допущену банком помилку у квитанції №40/1 від 19.01.2016 позивач відповідальності не несе.

Заяв про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін суду не надходило. У відповідності до вимог ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 19.09.2008 є фізичною особою-підприємцем. Як зазначає позивач, та не заперечує відповідач, позивач є платником єдиного податку з фізичних осіб другої групи.

Калуською об`єднаною державною податковою інспекцією позивачу присвоєно ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою від 10.10.2000 (зворот а.с.11).

Згідно квитанції №40/1 від 19.01.2016, виданої територіально-відокремленим безбалансовим відділенням №10008/0151 філії Івано-Франківського обласного управління ПАТ Державний ощадний банк України значиться: дата здійснення операції 19.01.2016; дата валютування 20.01.2016; отримувач - Калуське УК /м.Калуш/18050400; сума 207,00 грн.; *;101; НОМЕР_2 ; єдиний податок з фізичних осіб, ОСОБА_1 . Також зазначено шифр, рахунок орг. отримувача, банк отримувача (а.с.26).

Камеральною перевіркою податкових зобов`язань позивача з єдиного податку, що зафіксована в акті камеральної перевірки податкових зобов`язань з єдиного податку №1071/51-13// НОМЕР_1 від 18.04.2019, встановлено: при проведенні розрахунків з бюджетом по єдиному податку допущено факт несплати (неперерахування) платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 (ФОП, ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) сум єдиного податку у строки, визначені п.1 ст.295 розд.14 Податкового кодексу України, відповідальність за що передбачена ст.122 Податкового кодексу України, а саме: за період з 20.04.2016 по 20.12.2016 по 206,70 грн. щомісяця, за період з 20.01.2017 по 20.12.2017 по 480,00 грн. щомісяця, за період з 20.01.2018 по 20.05.2018 в сумі 558,46 грн. щомісяця (а.с.40).

04.06.2019 Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області винесено податкове повідомлення-рішення № від 04.06.2019, яким відповідно до акта №1071/51-13/ НОМЕР_1 від 18.04.2019 на підставі ст.122 ПК України за затримку сплати грошового зобов`язання в сумі 10412,60 грн. позивача зобов`язано сплатити штраф за платежем єдиний податок з фізичних осіб в розмірі 50% в сумі 5206,30 грн. (а.с.56).

Вказане податкове повідомлення-рішення № від 04.06.2019 направлено позивачу за адресою, зазначеною в ЄДРПОУ, поштове повідомлення про вручення повернуто 13.07.2019 із відміткою поштового зв`язку «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с.58).

19.08.2019 Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області щодо позивача сформовано податкову вимогу №124185-51 від 19.08.2019, згідно якої станом на 18.08.2019 сума податкового боргу з єдиного податку з фізичних осіб платника податків ФОП ОСОБА_1 становить 5183,92 грн., у тому числі: штрафні (фінансові) санкції 5183,92 грн. (а.с.13).

31.08.2019 позивачем на податкову вимогу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області №124185-51 від 19.08.2019 подано скаргу до Державної фіскальної служби України (а.с.16).

16.10.2019 за результатами розгляду скарги позивача, Державною податковою службою України прийнято рішення про результати розгляду скарги №5697/6/99-00-10-05-15, яким податкову вимогу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області №124185-51 від 19.08.2019 залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення (а.с.21-23).

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 Державна податкова служба України зазначила, що в результаті сплати в неповному обсязі платником податків самостійно визначених податкових зобов`язань у ФОП ОСОБА_1 станом на 20.01.2016 виник податковий борг з єдиного податку з фізичних осіб в розмірі 88.32 грн. (станом на 01.01.2016 згідно ІКП обліковувалася переплата в розмірі 118,38 грн., проте у січні 2016 року платником не сплачено єдиний податок (місячна сума нарахувань єдиного податку у 2016 ропі 206.70 грн.), що в подальшому спричинило невчасну сплату у повному розмірі місячної суми єдиного податку, відповідно на 20 число кожного місяця). Зазначено, що оплату податкових зобов`язань з єдиного податку у сумі 207,00 грн. (квитанція від 19.01.2016 № 60094SB) рознесено платнику податків ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) через те, що ФОП ОСОБА_1 у квитанції зазначено РНОКПП НОМЕР_2 замість НОМЕР_1 . ОСОБА_2 не зверталася до ГУ ДФС в Івано-Франківській області із заявою про повернення зайво (помилково) сплачених коштів. А тому, у зв`язку з наявністю в ІКП податкового боргу з єдиного податку з фізичних осіб в сумі 5183,92 грн., сформовано і направлено платнику податків зазначену податкову вимогу.

30.10.2019 ОСОБА_2 направлено до Калуського управління ГУ ДФС в Івано-Франківській області заяву, в якій просить помилково зарахований їй платіж згідно квитанції №40/1 від 19.01.2016 по сплаті єдиного податку з фізичних осіб, зарахувати саме тому платнику що здійснив оплату - ФОП ОСОБА_1 (а.с.24).

При вирішенні спору між сторонами суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.

Порядок адміністрування податків і зборів визначають положення Податкового кодексу України.

За змістом пунктів 31.1 - 31.3 статті 31 ПК України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою. Строк сплати податку та збору обчислюється роками, кварталами, місяцями, декадами, тижнями, днями або вказівкою на подію, що повинна настати або відбутися. Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо.

Відповідно до пункту 294.1 статті 294 Податкового кодексу України податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку другої групи є календарний рік.

Пунктом 295.1 статті 295 Податкового кодексу України визначено, що платники єдиного податку другої групи сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця. Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року.

Відповідно до пункту 122.1 статті 122 ПК України, несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку, визначеною підпунктами 1 і 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу.

Аналіз вказаних норм права дає підстави суду дійти висновку, що несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку другої групи авансових внесків єдиного податку у встановлені строки (тобто, не пізніше 20 числа включно поточного місяця) тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку.

Відповідно до даних картки облікового рахунку з єдиного податку платника податків ОСОБА_1 і розрахунку штрафної санкції до оскаржуваного рішення, сума авансового платежу позивача на 2016 рік становила 206,7 грн., на 2017 рік - 480,0 грн., на 2018 рік- 558,46 грн.

Згідно даних картки облікового рахунку з єдиного податку платника податків ОСОБА_1 , станом на 01.01.2016 рахувалась переплата в сумі 118,38 грн.

У зв`язку з не зарахуванням сплати авансового внеску єдиного податку по квитанції №40/1 від 19.01.2016 на суму 207,00 грн., станом на 20.01.2016 утворилась недоїмка в сумі 88,32 грн.

Всі наступні платежі позивача щодо сплати єдиного податку зараховувалися відповідачем в рахунок погашення податкового боргу (88,32 грн.), що в свою чергу призвело до порушення порядку сплати авансових платежів в 2016-2018 роках.

Разом з цим, зі змісту квитанції №40/1 від 19.01.2016 судом встановлено, що в ній помилково вказано РНОКПП платника, однак зазначено про оплату єдиного податку з фізичних осіб ОСОБА_1 Кошти в сумі 207,00 грн. сплачено на казначейський рахунок.

Частиною 1 статті 43 Бюджетного кодексу України визначено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно із частиною 5 статті 45 Бюджетного кодексу України, податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Отже, аналіз норм Бюджетного кодексу України дає підстави для висновку, що усі податкові надходження, справляння яких передбачено законодавством України, є доходами бюджету; податки і збори визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Оскільки кошти в сумі 207,00 грн. за квитанцією №40/1 від 19.01.2016 було зараховано на єдиний казначейський рахунок, суд вважає, що дії позивача не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті суми грошового зобов`язання з єдиного податку. Помилкове зазначення РНОКПП не призвело до ненадходження коштів на єдиний казначейський рахунок, та, як наслідок, до відповідного місцевого бюджету, а тому висновки відповідача про несплату позивачем єдиного податку 19.01.2016 за квитанцією №40/1 суд вважає помилковими.

Як встановлено судом, підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення став висновок контролюючого органу про несвоєчасну сплату позивачем авансових внесків єдиного податку, що зумовило нарахування штрафних санкцій за період з 20.04.2016 по 20.05.2018.

Згідно даних картки облікового рахунку з єдиного податку платника податків та наявних в матеріалах справи платіжних документів, ОСОБА_1 сплачено авансовий внесок єдиного податку 20.04.2016 в сумі 207,00 грн., 23.05.2016 - в сумі 207,00 грн., 18.06.2016 - в сумі 207,00 грн., 20.07.2016 - в сумі 207,00 грн., 19.08.2016 - в сумі 207,00 грн., 19.09.2016 - в сумі 207,00 грн., 20.10.2016 - в сумі 207,00 грн., 18.11.2016 - в сумі 207,00 грн., 19.12.2016 - в сумі 207,00 грн., 20.01.2017 - в сумі 480,00 грн., 17.02.2017- в сумі 480, 00 грн., 17.03.2017 - в сумі 480,00 грн., 19.04.2017 - в сумі 480,00 грн., 19.05.2017 - в сумі 480,00 грн., 19.06.2017 - в сумі 480,00 грн., 20.07.2017 - в сумі 480,00 грн., 18.08.2017 - в сумі 480,00 грн., 19.09.2017 - в сумі 480,00 грн., 19.10.2017 - в сумі 480,00 грн., 18.11.2017 - в сумі 480,00 грн., 19.12.2017 - в сумі 480,00 грн., 19.01.2018 - в сумі 528,00 грн., 19.02.2018 - в сумі 528,00 грн., 19.03.2018 - в сумі 528,00 грн., 19.04.2018 - в сумі 528,00 грн., 21.05.2018 - в сумі 528,00 грн. Погашення недоїмки в сумі 237,27 грн. було здійснено 30.05.2018 (а.с.50-54).

При цьому суд приймає до уваги, що згідно п.49.2 ст.49 ПК України, Європейської конвенції про обчислення строків (ETS №76) від 16.05.1972, п.56.21 ст.56 ПК України, здійснення сплати податку у перший день після вихідного дня не є порушенням правил сплати (перерахування) податку.

Отже, враховуючи висновок суду про помилковість доводів відповідача про несплату позивачем єдиного податку 19.01.2016 за квитанцією №40/1, позивачем не сплачено у визначені законом строки авансовий внесок єдиного податку в травні 2016 року в сумі 206,70 грн., який з терміном оплати до 20.05.2016 сплачено 23.05.2016. Також, в січні-травні 2018 року позивачем сплачено меншу суму авансового платежу - замість сплати по 558,46 грн. сплачено по 528,00 грн., чим порушено порядок сплати єдиного податку, встановлений пунктом 295.1 статті 295 Податкового кодексу України. Однак, з врахуванням наявності станом на 01.01.2016 переплати в сумі 118,38 грн. та сплатою позивачем авансового внеску впродовж 2016 року в більшому розмірі, позивачем у визначені законом строки не сплачено авансовий внесок єдиного податку в сумі 528,00 грн. також в травні 2018 року.

Таким чином, відповідачем правомірно визначено позивачу грошове зобов`язання зі сплати штрафу в сумі 382,58 грн. (103,35+279,23), проте протиправно застосовано до позивача штраф в сумі 4823,72 грн.

Разом з цим, доводи позивача про те, що відповідачем порушено строки давності при прийнятті податкового повідомлення - рішення № від 04.06.2019 в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження, оскільки фінансові санкції застосовано з врахуванням вимог статей 114, 102 Податкового кодексу України.

З врахуванням встановлених обставин та наведених норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо оскарження податкового повідомлення-рішення № від 04.06.2019 підлягають до задоволення частково шляхом визнання його протиправним і скасування в частині зобов`язання сплатити штраф в сумі 4823,72 грн.

Відповідно до п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Як встановлено судом, зазначає позивач і не заперечує відповідач, вказаний в оскаржуваній податковій вимозі №124185-51 від 19.08.2019 податковий борг в сумі 5183,92 грн., є сумою несплаченого позивачем грошового зобов`язання з штрафу, визначеного податковим повідомленням-рішенням № від 04.06.2019.

Оскільки податкове повідомлення-рішення № від 04.06.2019 в частині визначення грошового зобов`язання зі сплати штрафу в сумі 4823,72 грн. є протиправним, то є протиправною і підлягає скасуванню податкова вимога №124185-51 від 19.08.2019 в частині визначення податкового боргу на суму 4823,72 грн.

Підсумовуючи наведене вище, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позву.

У відповідності до частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 714,61 грн. (93%).

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області № від 04.06.2019 в частині зобов`язання сплатити штраф в сумі 4823,72 грн.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області №124185-51 від 19.08.2019 в частині визначення податкового боргу на суму 4823,72 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (, вул.Незалежності 20, м.Івано-Франківськ, 76018) 714,61 грн. (сімсот чотирнадцять гривень 61 копійок) сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду апеляційної інстанції через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Згідно пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України, строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.