Справа № 240/10919/19
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2020-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/10919/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гурін Д.М.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

19 травня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Курка О. П. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Малин Енергоінвест" на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року (повний текст якого складено 23.12.2019 року у м. Житомирі) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Малин Енергоінвест" до Виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Малин Енергоінвест" звернулось до суду з позовом до Виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області, у якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Малинської міської ради №170 від 18 вересня 2019 року Про встановлення тарифу на послугу з водопостачання, яка надаватиметься споживачам Товариством з обмеженою відповідальністю "Малин Енергоінвест;

- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Малинської міської ради №171 від 18 вересня 2019 року Про встановлення тарифу на послугу з водовідведення, яка надаватиметься споживачам товариством з обмеженою відповідальністю "Малин Енергоінвест.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що тарифи на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення мали б бути однаковими для всіх та на рівні не нижчому від повної собівартості і з можливістю отримання прибутку. Однак, в результаті прийняття виконавчим комітетом Малинської міської ради оскаржуваних рішень, тарифи на комунальні послуги з водопостачання та водовідведення є різними для різних категорій споживачів. Крім того, оскаржувані рішення не містять жодного визначення щодо розміру, порядку та строків відшкодування різниці між встановленим розміром тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг, за рахунок коштів міського бюджету, як це передбачено законом, що слугувало для звернення з даним позовом до суду.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2020 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій товариство просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з підстав і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

В апеляційній скарзі, позивач практично продублював доводи, наведені ним у позовній заяві, виклавши їх лише в призмі висновків суду першої інстанції.

На переконання позивача, відповідач не довів правомірності поданих ним розрахунків, з якими погодився суд першої інстанції без їх належної правової оцінки щодо законності їх формування, особливо з розподілом за групами споживачів.

Відповідач правом подання письмових заперечень на апеляційну скаргу не скористався.

Враховуючи сукупність наявних в матеріалах справи доказів, постанову Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.202 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", заяву Голови Ради Суддів України щодо карантинних заходів, яка була розміщена 11.03.2020 на офіційному веб-сайті Ради суддів України (http://rsu.gov.ua), та факт відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участі, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача та переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ТОВ Малин Енергоінвест створене для здійснення господарської діяльності у сфері надання житлово-комунальних послуг, а також іншої підприємницької діяльності не забороненої законом з метою отримання прибутку (а.с.10-16).

На даний час для ТОВ Малин Енергоінвест діють тарифи:

- на послуги з водопостачання, які встановлені рішенням виконавчого комітету Малинської міської ради №20 від 23 січня 2019 року;

- на послуги з водовідведення, які встановлені рішенням виконавчого комітету Малинської міської ради №45 від 13 березня 2019 року.

У зв`язку з підвищенням основних складових витрат у тарифах, ТОВ Малин Енергоінвест здійснило розрахунок коригування тарифів на послуги централізованого водопостачання та водовідведення, подавши їх 20 травня 2019 року на розгляд до виконавчого комітету Малинської міської ради (а.с.19).

Згідно Розрахунку повної собівартості та середньозваженого тарифу з централізованого:

- водопостачання собівартість становить 15,92 грн/м3 без ПДВ та 19,11 грн/м3 з урахуванням ПДВ (а.с.21-22);

- водовідведення собівартість становить 25,31 грн/м3 без ПДВ та 30,37 грн/м3 із врахуванням ПДВ (а.с.20).

Рішенням виконавчого комітету Малинської міської ради №170 від 18 вересня 2019 року Про встановлення тарифу на послугу з водопостачання, яка надаватиметься споживачам ТОВ "Малин Енергоінвест встановлено тариф на послугу з водопостачання: для І групи споживачів (населення) 16,36 грн/м3, для ІІ-ІІІ груп споживачів (бюджетні установи та організації, інші споживачі) 28,13 грн/м3(а.с.18).

Рішенням виконавчого комітету Малинської міської ради №171 від 18 вересня 2019 року Про встановлення тарифу на послугу з водовідведення, яка надаватиметься споживачам ТОВ "Малин Енергоінвест" встановлено тариф па послугу з водовідведення для І групи споживачів (населення) - 21,11 грн/м3, для ІІ-ІІІ груп споживачів (бюджетні установи та організації, інші споживачі) 35,72 грн/м3 (а.с.17).

Не погоджуючись із вказаними рішеннями виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області та вважаючи їх необґрунтованими та законодавчо не підтвердженими, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність прийнятих рішень №170 від 18 вересня 2019 року Про встановлення тарифу на послугу з водопостачання, яка надаватиметься споживачам Товариством з обмеженою відповідальністю "Малин Енергоінвест та №171 від 18 вересня 2019 року Про встановлення тарифу па послугу з водовідведення, яка надаватиметься споживачам товариством з обмеженою відповідальністю "Малин Енергоінвест. Також, суд першої інстанції відзначив, що тариф встановлений виконкомом Малинської міської ради дорівнює тарифу, що поданий ТОВ Малин Енергоінвест та не є нижчим економічно обґрунтованого.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 140 Конституції України, місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України, що здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи

Частиною 3 статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Статтею 10 цього Закону встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до статті 28 Закону № 280/97-ВР, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать встановлення в порядку і межах, визначених законом, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), транспортні та інші послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про ціни і ціноутворення» суб`єкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують: вільні ціни; державні регульовані ціни.

Згідно ч. 2 ст. 12 вказаного Закону державні регульовані ціни повинні бути економічно обґрунтованими (забезпечувати відповідність ціни на товар витратам на його виробництво, продаж (реалізацію) та прибуток від його продажу (реалізації).

Тобто, усі повноваження щодо розгляду та встановлення тарифів на комунальні послуги повністю покладені на органи місцевого самоврядування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 року №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» затверджено Порядок формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення (далі - Порядок №869), який визначає механізм формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з виробництва теплової енергії, її транспортування магістральними і місцевими (розподільними) тепловими мережами (далі - транспортування) та постачання, надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води.

За правилами п. 34 Порядку №869 розгляд розрахунків тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, поданих ліцензіатом, здійснюється уповноваженим органом протягом одного календарного місяця, а у разі коригування тарифів - протягом десяти календарних днів з дня отримання відповідної заяви у порядку, встановленому Мінрегіоном.

Надаючи оцінку доводам апелянта стосовно встановлення виконавчим комітетом Малинської міської ради тарифів на послуги з водопостачання та водовідведення, які надаватимуться ТОВ Малин Енергоінвест, у розмірі нижчому від економічно обґрунтованого розміру та без визначення джерел для відшкодування різниці між такими розмірами, судова колегія, в призмі наведених вище правових норм, зазначає наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, 20 травня 2019 року позивач звернувся до міського голови Шостака О.Г. з листом в якому повідомив про намір зміни тарифів на послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у зв`язку з підвищенням основних складових витрат у тарифах (а.с. 19).

Загальний розмір тарифу, його структура (планові витрати за елементами, прибуток, інвестиційна складова, податок на додану вартість) наведенні у поданих позивачем розрахунках.

Зокрема, згідно Розрахунку повної собівартості та середньозваженого тарифу з централізованого водопостачання, вартість водопостачання для споживачів за відповідними тарифами становить 15,92 грн/м3 без ПДВ та 19,11 грн/м3 з урахуванням ПДВ (а.с. 21-22).

Згідно Розрахунку повної собівартості та середньозваженого тарифу з централізованого водовідведення, вартість водовідведення для споживачів за відповідними тарифами становить 25,31 грн/м3 без ПДВ та 30,37 грн/м3 із врахуванням ПДВ (а.с.20).

Оскаржуваними рішеннями виконавчого комітету Малинської міської ради були встановлені нові тарифи для споживачів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення та вирішено ввести їх в дію відповідно до діючого законодавства.

При цьому, відповідач виокремивши три категорії споживачів: І категорія (населення), ІІ та ІІІ категорії (бюджетні установи та організації, інші споживачі), встановив тарифи в залежності від обсягу споживання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення кожною категорією споживачів.

Судова колегія, надаючи оцінку правомірності обрахунку тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення виконавчим комітетом Малинської міської ради у рішеннях від 18.09.2019 року №170 та 171, враховує приписи Порядку формування тарифів на централізоване водопостачання та централізованого водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 року №869, де визначено, що розрахунки тарифів на централізоване водопостачання та/або централізоване водовідведення проводяться шляхом ділення суми річних планованих витрат повної собівартості та річного планованого прибутку на планований річний обсяг централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення.

В даному випадку, оцінюючи подані сторонами розрахунки повної собівартості та середньозваженого тарифу на послуги з централізованого водовідведення та водопостачання, судова колегія дійшла висновку про ідентичність останніх в остаточній сумі визначення вартості послуг.

Зокрема, з розрахунками повної собівартості та середньозваженого тарифу на послуги з централізованого водовідведення, поданих ТОВ Малин Енергоінвест на розгляд виконавчого комітету Малинської міської ради, вартість водовідведення споживачам за відповідними тарифами без ПДВ складає 19661,9 тис. грн., з ПДВ 23594,28 тис. грн. Обсяг водовідведення споживачам, усього 776,896 тис.куб.м. Тобто середньозважений тариф 23594,28/776,896 = 30,369 грн/куб.м.

У відповідності до розрахунків відповідача, обсяг водовідведення споживачам (населення) складає 284,464 тис.куб.м. Тариф згідно прийнятого рішення 21,11 грн з ПДВ, тобто 284,464*21,11 = 6005,03 тис. грн.

Обсяг водовідведення споживачам (бюджетні установи та організації, інші споживачі) складає 492,432 тис.куб.м. Тариф згідно прийнятого рішення 35,72 грн з ПДВ, тобто 492,432*35,72 = 17589,67 тис. грн.

Отже, вартість водовідведення споживачам за відповідними тарифами становить 6005,03-17589,67 = 23594,7 тис. грн., та є ідентичною вартості поданій позивачем.

Щодо розрахунків ТОВ Малин Енергоінвест повної собівартості та середньозваженого тарифу на послуги з централізованого водопостачання, вартість водопостачання споживачам за відповідними тарифами без ПДВ складає 10242,9 тис. грн., з ПДВ 12291,48 тис. грн. Обсяг водопостачання споживачам, усього 643,3 тис.куб.м. Тобто середньозважений тариф 12291,48/643,3 = 19,11 грн/куб.м.

Розрахунками відповідача встановлено, що обсяг водопостачання споживачам (населення) складає 493,6 тис. куб. м. Тариф згідно прийнятого рішення 16,36 грн з ПДВ, тобто 493,6 * 16.36 = 8075,3 тис. грн.

Обсяг водопостачання споживачам (бюджетні установи та організації, інші споживачі) складає 149,7 тис.куб.м. Тариф згідно прийнятого рішення 28,13 грн з ПДВ, тобто 149,7*28,13=4211,1 тис. грн.

Отже, вартість водопостачання споживачам за відповідними тарифами становить 8075,3+4211,1 = 12286,4 тис. грн., а також є ідентичною вартості поданої підприємством.

Тобто, судова колегія дійшла до переконання про відсутність факту встановлення виконкомом Малинської міської ради тарифів, що є нижчими економічно обґрунтованих тарифів, визначених позивачем. Дана обставина позивачем не доведена та спростовується наявними у справі доказами. При цьому, позивач, обгрунтовуючи факт встановлення відповідачем економічно необгрунтованих тарифів, до власного розрахунку, що був наданий суду, враховує лише тариф встановлений для І категорії споживачів, залишаючи поза увагою ще дві категорії споживачів, спожиті послуги яких в сукупності є визначальною ознакою для встановлення економічно обгрунтованого тарифу.

Також, судова колегія критично оцінює доводи позивача з приводу незаконності розподілу відповідачем споживачів на окремі групи та встановлення різних тарифів, оскільки останні не містять жодного правового підгрунття. Відповідач зазначає про нормативний акт, який в минулому дозволяв поділ споживачів на групи, однак який втратив чинність, при цьому будь-який нормативний акт, який чітко забороняє вказаний поділ, не вказує.

Щодо не визначення відповідачем джерел для відшкодування втрат між встановленим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг, судова колегія зазначає наступне.

Розрахунок втрат ліцензіатів, які виникли протягом періоду розгляду розрахунків тарифів, встановлення та їх оприлюднення уповноваженим органом (далі - втрати ліцензіатів), здійснюється ліцензіатом.

Розмір втрат ліцензіатів визначається виходячи з витрат, понесених ліцензіатом на надання відповідного обсягу централізованого водопостачання та водовідведення протягом періоду, який починається з дня подання ліцензіатом до уповноваженого органу заяви про встановлення тарифів до дня введення в дію тарифів, включаючи період розгляду розрахунків тарифів (але не більше періоду, визначеного у пункті 34 цього Порядку), встановлення та їх оприлюднення.

Витрати, на основі яких визначаються втрати ліцензіатів, розраховуються згідно з вимогами цього Порядку за окремими складовими тарифів, вартість яких змінюється на загальнодержавному рівні.

При цьому, відповідно до п. 37 Порядку №869 розрахунок розміру втрат ліцензіатів подається на погодження уповноваженому органу протягом десяти календарних днів з дня введення в дію тарифів.

Уповноважений орган погоджує зазначений розрахунок протягом одного календарного місяця.

Уповноважений орган може відмовити у погодженні розміру втрат ліцензіату лише у випадку, коли вони є необґрунтованими, розрахунок здійснено на основі недостовірних даних або такий розрахунок втрат поданий на погодження з порушенням строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розрахунок розміру втрат ліцензіатом подається на погодження уповноваженому органу, який повинен протягом одного календарного місяця вирішити питання щодо погодження зазначеного розрахунку, протягом десяти календарних днів з дня введення в дію тарифів. Відмова у погодженні допускається у випадку, якщо: 1) подані розрахунки є необґрунтованими; 2) розрахунок здійснено на основі недостовірних даних; 3) розрахунок втрат поданий на погодження з порушенням строку десятиденного строку з моменту ведення в дію тарифів.

Отже, право на відшкодування різниці між встановленим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг виникає у виробника у випадку встановлення або затвердження органом місцевого самоврядування цін/тарифів на послуги нижчі від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво, що в межах даних правовідносин не встановлено.

Як було з`ясовано судом першої інстанції та не спростовано доводами апеляційної скарги, жодного розрахунку розміру втрат протягом вказаного періоду ТОВ "Малин Енергоінвест" не надавало.

До того ж, судова колегія враховує, що рішенням Малинської міської ради від 22 лютого 2019 року №24 Про затвердження Порядку розрахунку, обліку та відшкодування різниці між розміром ціни (тарифу) на житлово-комунальні послуги та розміром фактичних витрат на їх виробництво (надання) затверджено зазначений Порядок, який визначає механізм розрахунку та відшкодування підприємствам виробникам послуг різницю між діючими тарифами на житлово-комунальні послуги та фактичними витратами підприємства на їх виробництво (а.с.51-54).

Таким чином, судова колегія дійшла висновку про відсутність порушення прав позивача на відшкодування різниці у доходах і витратах, що, до того ж, підтверджується наявною у справі інформацією про проведені платежі за 2017, 2018 та 2019 роки (а.с.48-50).

Тож, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції і відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, у відповідності до вимог частини 2 статті 77 КАС України, довів ті обставини, на які він посилається.

Судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

При цьому, судова колегія враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, де Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Малин Енергоінвест" залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Курко О. П. Гонтарук В. М.