Справа № 380/749/20
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2020-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/749/20 пров. № А/857/2562/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року (головуючий суддя Мричко Н.І., м. Львів) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання неправомірними дій, скасування повідомлення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в якому просив визнати дії державного виконавця Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Біляк Наталії Миколаївни по винесенню повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 08.01.2020 неправомірними та скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 08.01.2020 Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Біляк Наталії Миколаївни , а виконавчий лист повернути на виконання.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року позов задоволено, визнано протиправними дії державного виконавця Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Біляк Наталії Миколаївни щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання з приводу примусового виконання виконавчого листа Львівського окружного адміністративного суду від 13.12.2019 № 1.380.2019.003442. Скасовано повідомлення державного виконавця Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Біляк Наталії Миколаївни про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 08.01.2020 щодо примусового виконання виконавчого листа Львівського окружного адміністративного суду від 13.12.2019 № 1.380.2019.003442. Зобов`язано Миколаївський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (, місцезнаходження: 81600, Львівська обл., Миколаївський р-н, м. Миколаїв, вул. Шептицького, 9) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) щодо відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа у справі № 1.380.2019.003442 виданого Львівським окружним адміністративним судом 13.12.2019.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Миколаївський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) оскаржив його в апеляційному порядку, вважає його винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.02.2020 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII, (далі - Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону, у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

При цьому, відповідно до п. 7 ч. 4 ст. 4, ст. 10 Закону, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Враховуючи вищезазначене, Миколаївський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) вважає, що виконавчий лист №1.380.2019.003442 не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.11.2019 №1.380.2019.003442 визнано протиправним (незаконним) та скасовано рішення Більченської сільської ради Миколаївського району Львівської області №526 від 07.05.2019 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки». А отже, з моменту набрання судовим рішенням законної сили - 10.12.2019 - оскаржуване рішення уже є скасованим.

У рішенні від 04.02.2020 суд першої інстанції посилається на норми ст. 26 та ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», а саме «виконання рішень немайнового характеру».

Норми даних статей Закону передбачають, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Однак, чинним законодавством не передбачено прийняття окремого рішення контролюючим органом про скасування рішення, а тому таке рішення вважається скасованим відповідно до судового рішення, яке набрало законної сили. Згідно ч. 2 ст. 1 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 року судове рішення - це акт правосуддя, ухвалений згідно з нормами матеріального та процесуального права і згідно з конституційними засадами та принципами адміністративного судочинства є обов`язковим до виконання на всій території України. Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Згідно п. 10.2. пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.11.2019 №1.380.2019.003442 визнано протиправним (незаконним) та скасовано рішення Більченської сільської ради Миколаївського району Львівської області №526 від 07.05.2019 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки».

Скасування акта суб`єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

Визнання ж акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Суд визначає, що рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти. Така позиція Вищого адміністративного суду України ще раз доводить, що державний виконавець Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) правомірно виніс повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання з приводу примусового виконання виконавчого листа Львівського окружного адміністративного суду від 13.12.2019 у справі №1.380.2019.003442.

Миколаївський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) вважає, що не може перевіряти виконання рішення боржником, оскільки, прийняття Львівським окружним адміністративним судом рішення від 05.11.2019 №1.380.2019.003442 означає втрату чинності рішенням Більченської сільської ради Миколаївського району Львівської області №526 від 07.05.2019 року «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням.

Аналогічна позиція викладена у постанові Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 826/8988/17 від 30.07.2018.

Таким чином, Миколаївський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), приймаючи повідомлення від 08.01.2020 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання діяв в межах чинного законодавства.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.11.2019 Львівський окружний адміністративний суд прийняв рішення у справі № 1.380.2019.003442, яким вирішив: «Визнати протиправним (незаконним) та скасувати рішення Більченської сільської ради Миколаївського району Львівської області № 526 від 07.05.2019 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки».

13.12.2019 Львівський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист № 1.380.2019.003442, який відповідає змісту резолютивної частини рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.11.2019, а саме: «Визнати протиправним (незаконним) та скасувати рішення Більченської сільської ради Миколаївського району Львівської області № 526 від 07.05.2019 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки». Зазначено, що судове рішення набрало законної сили 10 грудня 2019 року.

08.01.2020 державним виконавцем Миколаївського РВ ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів) Біляк Н.М. винесено повідомлення по повернення виконавчого документу без прийняття до виконання, у якому зазначено, що у виконавчому листі № 1.380.2019.003442 виданого 13.12.2019 Львівським окружним адміністративним судом, відсутній примусовий характер виконання рішення, тому керуючись пунктом 7 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» повертається виконавчий документ без прийняття до виконання.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції вірно вказав, що згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 18 вказаного Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів, щодо примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом та цим Законом.

Положенням частини 1 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» передбачений порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Відповідно до пункту 7 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, зокрема, виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що згідно п. 1 ч. 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначаються, зокрема, резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У відповідності до частини 6 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

З огляду на це, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуване повідомлення державного виконавця є необґрунтованим, оскільки виконавчий лист містить чітке визначення дій, які слід вчинити боржнику, а тому у державного виконавця не було передбачених чинним законодавством підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Проте, суд апеляційної інстанції з такими доводами суду першої інстанції не погоджується.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вимоги до виконавчого документа серед яких міститься вимога про те, що у виконавчому документі зазначаються - резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

Такими заходами у відповідності до положень ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Як уже зазначалось вище, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.11.2019 №1.380.2019.003442 визнано протиправним (незаконним) та скасовано рішення Більченської сільської ради Миколаївського району Львівської області №526 від 07.05.2019 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки». А отже, з моменту набрання судовим рішенням законної сили рішення ради уже є скасованим. Відповідно виконавчий лист №1.380.2019.003442 не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень, а твердження суду про те, що виконавчий лист містить чітке визначення дій, які слід вчинити боржнику не відповідає дійсності, а судом першої інстанції не зазначено таких дій.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у відповідності до вимог п. 7 ч. 4 ст. 4. Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідачем обґрунтовано, з урахуванням зазначених обставин та норм чинного законодавства, виконавчий документ повернено стягувачу.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати, бо висновки суду не відповідають обставинами справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права, а у задоволенні позовних вимог - відмовити.

Керуючись ст. 243, 287, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) задовольнити, скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року по справі № 380/749/20.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді Т. І. Шинкар
Н. В. Ільчишин