Справа № 440/1080/20
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2020-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/1080/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Клочка К.І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

28 лютого 2020 року ОСОБА_1 (надалі позивач або ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (надалі відповідач або В/ч НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить:
- визнати протиправною бездіяльність В/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2016 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 04 лютого 2019 року;
- зобов`язати В/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 04 лютого 2019 року.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей не встановлено припинення виплати за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби. Водночас, у разі невикористання додаткової відпустки протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізоване у спосіб надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін, або у спосіб виплати грошової компенсації відпустки особі.
Ухвалою суду від 02 березня 2020 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з невідповідністю її вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України.
12 березня 2020 року позивач усунув недоліки позовної заяви, визначені в ухвалі суду від 02 березня 2020 року.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 16 березня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
16 квітня 2020 року до суду надійшов відзив відповідача на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначив про відсутність підстав для нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", адже в особливий період з моменту оголошення мобілізації до закінчення такого періоду припиняється надання військовослужбовцям додаткових відпусток. Крім того, позивач під час проходження військової служби та після звільнення жодного разу не звертався до командування В/ч НОМЕР_2 щодо надання додаткової відпустки чи виплати компенсації за її ненадання. Відповідач зазначає, що військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини, водночас позивач не оскаржував наказ про виключення його зі списків особового складу військової частини при розгляді цієї справи не оскаржував. Відповідач зауважив, що компенсація за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій не є щомісячним чи одноразовим додатковим видом грошового забезпечення.
01 квітня 2020 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив, у якому вказав, що обставини, викладені у відзиві, не спростовують доводи, викладені позивачем у позовній заяві.
Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статей 257-258 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.
ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення від 29 квітня 2016 року серія НОМЕР_3 .
Так, відповідно до витягу з наказу командира 831 бригади тактичної авіації (по особовому складу) від 16 січня 20196 року №4-РС відповідно до частини п`ятої пункту 2 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу звільнений з військової служби у запас за підпунктом а (у зв`язку із закінченням строку контракту) старший солдат ОСОБА_1 , номера обслуги зенітного артилерійського взводу 2 роти охорони.
Відповідно до витягу з наказу командира В/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) старшому солдату за контрактом ОСОБА_1 номеру обслуги зенітного артилерійського взводу роти охорони військової частини НОМЕР_1 -Р, звільненому наказом командира 831 бригади тактичної авіації (по особовому складу) від 16 січня 2019 року №4-РС відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у запас за підпунктом а (у зв`язку із закінченням строку контракту), наказано: надати 01 добу для здачі справ та посади 04 лютого 2019 року; вважати таким, що справи та посаду здав 04 лютого 2019 року; з 04 лютого 2019 року виключити зі списків особового складу частини, всіх видів утримання, в тому числі з котлового утримання по загальновійськовій нормі харчування №1 (обід), та направити для зарахування на військовий облік до Миргородського ОМВК Полтавської області ; щорічну основну відпустку за 2019 рік не використав; грошову допомогу на оздоровлення за 2019 рік, передбачену наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, не отримав; матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, передбачену наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, не отримав; виплатити премію за січень 2019 року та за лютий 2019 року з розрахунку за 04 доби у повному розмірі; виплатити компенсацію за не отримане речове майно відповідно до довідки №12 у розмірі 12170,70 грн; виплатити компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2019 рік з розрахунку за 03 доби; виплатити грошову допомогу на оздоровлення, передбачену наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, за 2019 рік у розмірі 10593,00 грн; відповідно до Указу Президента України від 12 червня 2015 року №328, мобілізаційної Директиви Генерального штабу Збройних Сил України від 04 червня 2018 року №Д-321/1036/ДСК Про затвердження організаційно-методичних вказівок щодо особливостей доукомплектування Збройних Сил України мобілізаційними людськими ресурсами в особливий період, зарахувати до оперативного резерву першої черги на посаду номера обслуги зенітного артилерійського взводу роти охорони військової частини НОМЕР_1 -Р, ВОС-156533А; постійним або службовим житлом не забезпечений. Підстава: доповідь про здачу справи та посади.
17 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, у якій просив виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2016, 2017, 2018, 2019 роки.
10 лютого 2020 року за вих. №306 В/чА1356 надано відповідь позивачу, у якій повідомлено, що відповідно до частини дев`ятнадцятої статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей припинено надання військовослужбовцям додаткової відпустки; з урахуванням дії в Україні особливого періоду та призупинення відповідних прав військовослужбовців щодо додаткових відпусток відповідач вважає, що ОСОБА_1 не набув відповідного права на отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учасник бойових дій.
Отже, позивачу було відмовлено у виплаті грошової компенсації.
Позивач не погоджуючись з бездіяльністю відповідач, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Предмет дослідження у даній справі становлять правові підстави для виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захсту.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей відповідно до Конституції України визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі (надалі - Закон).
Відповідно до частини першої, абзацу 3 частини чотирнадцятої статті 10-1 вказаного Закону військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Відповідно до статті 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Згідно з пунктом 12 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, учасникам бойових дій надаються такі пільги, зокрема, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Стаття 4 Закону України Про відпустки передбачає у тому числі інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до статті 16-2 Закону України №504/96-ВР, учасникам бойових дій, статус яких визначений Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України Про відпустки. Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
Абзацом 3 пункту 14 статті 10-1 Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.
Як вбачається з пунктом 17 статті 10-1 Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток (...), припиняється.
Визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України від 21 жовтня 1993 року №3543-XII Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та від 06 грудня 1991 року №1932-XII Про оборону України (надалі - Закони №3543-XII та №1932-XII відповідно).
Згідно зі статтею 1 Закону №1932-XII особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток.
Однак Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не передбачене припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової відпустки, право на яку військовослужбовець - учасник бойових дій набув за період проходження ним військової служби. Водночас, у разі невикористання додаткової відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, особа не втрачає саме право на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізоване у один із таких способів:
1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін;
2) грошова компенсація відпустки.
Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо.
Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, пунктом 8 статті 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року 1991 року №2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, статтею 16-2 Закону України від 05 листопада 1996 року №504/96-ВР Про відпустки.
Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, а також за невикористані дні додаткової відпустки.
Відтак, норми Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуте під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.
Такий правовий висновок викладений у зразковому рішенні Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі №620/4218/18, яке залишене в силі постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року.
Аналогічні висновки були також викладені Великою Палатою Верховного суду в постанові від 21 серпня 2019 року по справі №620/4218/18.
За таких обставин суд дійшов висновку, що на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", з 2016 року по 2019 рік (по день звільнення), що не спростовується самим відповідачем.
Суд зазначає, що припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке може бути реалізоване в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Відтак, на переконання суду, позивач має право на виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, оскільки в період з 2016 року по 2019 рік така відпустка йому не надавалась та при звільненні компенсація не виплачена.
У зв`язку із чим, вимоги позову ОСОБА_1 суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат у відповідності до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду даної справи не здійснюється, оскільки позивач у відповідності пункту 13 частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору звільнений.
Керуючись статтями 6, 9, 72-77, 90, 139, 246-247, 249, 255, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 04 лютого 2019 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати на виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 04 лютого 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Другого апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
За змістом пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 №540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк, визначений статтею 295 цього Кодексу, продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя К.І. Клочко