Справа № 597/472/20
Суддя: Шевчук В. М.
Дата ухвалення: 2020-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 597/472/20
Провадження № 2-а/597/15/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2020 р. Заліщицький районний суд Тернопільської області

у складі: судді Шевчук В.М.

за участю секретаря судового засідання Николайчук З.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Заліщики Тернопільської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Вінницькій області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення

ВСТАНОВИВ:

30.03.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Управління патрульної поліції в Вінницькій області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, в якій просить скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 2284843 від 23.03.2020 року, винесену інспектором роти 1 батальйону № 1 УПП в Вінницькій області сержантом поліції Шемчук Інною Миколаївною, про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 гривень за порушення ч.1 ст.132-1 КУпАП, та просить справу слухати у його відсутності в зв`язку з роз`їздним характером роботи. В обґрунтування позову позивач зазначив, що він 23 березня 2020 року біля 12 години 00 хвилин керував автомобілем МАН TGХ № НОМЕР_1 з причепом WIELTON NS34 № НОМЕР_2 . На 377 км автодороги М-12 його зупинив поліцейський роти 1 батальйону № 1 УПП у Вінницькій області сержант поліції Шемчук Інна Миколаївна, яка звинуватила в тому, що він нібито віз вантаж, габарити якого перевищують нормативно встановлені, без відповідних дозвільних документів та винесла постанову у справі про адміністративне правопорушення від 23.03.2020 року серії ЕАК № 2284843, за порушення п.22.5 ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132-1 КУпАП. З винесеною постановою він не згідний, оскільки працівником поліції при винесенні оскаржуваної постанови будь-якої підготовки до розгляду справи не було здійснено, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішенні клопотання, не були досліджені докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи. Дана постанова не відображає дійсних обставин справи, винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства щодо її змісту та процедури складення, є незаконною та підлягає скасуванню.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином та не повідомив суд про причини неявки.

Ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 31.03.2020 року надавався строк для подання відповідачем відзиву на позов. Однак, відповідач у встановлений судом строк відзиву на позов та будь-яких доказів в заперечення позову не подав.

Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, всебічно перевіривши та оцінивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся в суд з позовом, в якому просив скасувати постанову серії ЕАК № 2284843 про адміністративне правопорушення від 23 березня 2020 року про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень за порушення, передбачене ч.1 ст.132-1 КУпАП.

23 березня 2020 року відповідачем винесено постанову серії ЕАК № 2284843 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень в дохід держави.

У постанові про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 2284843 зазначено, що позивач 23 березня 2020 року о 12 годині 00 хвилин на 377 км автодороги М-12, керуючи транспортним засобом, порушив правила перевезення великогабаритних вантажів, а саме: перевозив транспортним засобом великогабаритний вантаж, габарити якого перевищували допустиму норму, та не мав при собі відповідного дозволу на перевезення великогабаритного вантажу, узгодженого з органами Національної поліції України, чим порушив п.22.5 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 132-1 КУпАП.

Однак, у постанові відсутні будь-які докази, які б стверджували вину позивача, оскільки особа може бути притягнена до адміністративної відповідальності за наявності правопорушення, яке підтверджене фактичними даними: поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, свідків, показань технічних приладів та засобів фото- і відеоспостереження та іншими документами.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ч.1 ст.132-1 КУпАП порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами, тягне за собою накладення штрафу на водіїв в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноваженних з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право, зокрема, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання. В силу ст.ст.245, 280 КУпАП посадова особа, уповноважена розглядати адміністративну справу, при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи з метою всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення.

Згідно абзацу 3 ст.2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879, передбачено, що великовагові та виликогабаритні транспортні засоби - це транспортні засоби, вагові та/або габаритні праметри яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабенету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогобаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Згідно з ст.48 Закону України «Про автомобілний транспорт» у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до підпункту 3 п.2 Порядку великовагові та великогабаритні транспортні засоби - це транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметири яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Порядок визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування.

Згідно з п.п. 4 п.2 Порядку габаритно-ваговий контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів та таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології пп.2 п.2 Порядку.

Відповідно до пп.6 п.2 Порядку вимірювальним і зважувальним обладнанням вважаються технічні засоби, які застосовуються під час визначення габарино-вагових параметрів транспортних засобів і мають нормовані метрологічні характеристики.

Згідно із пп.7 п.2 Порядку місцем здійснення габаритно-ваового контролю - це спеціально облаштоване місце розташування стаціонарних або пересувних пунктів габаритно-вагового контролю. Стаціонарний пункт габаритно-вагового контролю (стаціонарний пункт) - позначене відповідними дорожніми знаками та розташоване поблизу проїздної частини дороги відокремлене місце для здійснення контролю навантаження на вісь (осі) транспортних засобів загальна маса та/або габарити яких перевищують установлені параметри, де розташовані спеціальні службові приміщення, споруди з вимірювальним і зважувальним обладнанням, а також майданчики для зберігання вантажів та стоянки транспортних засобів. Пересувний пункт габаритно-вагового контролю (пересувний пункт) - спеціальний транспортний засіб, обладнаний вимірювальною і зважувальною технікою для здійснення контролю. Ділянка дороги на відстані 100 метрів до пересувного пункту, 50 метрів за пересувним пунктом та узбіччя дороги за напрямком руху, де розташовано пункт, вважаються його межами. Місце здійснення габаритно-вагового контролю позначається відповідними тимчасовими дорожніми знаками.

Таким чином габаритно-ваговий контроль здійснюється виключно у місці здійснення габаритно-вагового контролю, якими є відповідні стаціонарні або пересувні пункти.

Відповідно до п.3 Порядку габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підроділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

П.6 Порядку передбачає, що габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або праціниками відповідних органів.

Згідно з п.п.12, 13 Порядку вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, що перебуває у несправному стані.

Таким чином, габаритно-ваговий контроль відносно МАN TGХ № НОМЕР_1 з причепом WIELTON NS34 № НОМЕР_4 , яким керував позивач, повинно бути здійснено у межах пунктів габаритно-вагового контролю.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач перевозив великогабаритний вантаж, оскільки відсутні дані про вимірювання габаритів вантажу транспортного засобу, яке повинно бути здійснене із застосуванням вимірювальної техніки на стаціонарному чи пересувному пункті (платформі), технічними засобами, що мають нормативні метрологічні характеристики.

Судом встановлено, що доказів, які б стверджували факт здійснення габаритно-вагового контролю транспортного засобу позивача із застосуванням вимірювальної техніки на платформі для підтвердження порушення правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, що спростовувало б твердження позивача про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132-1 КУпАП, відповідач не надав; у оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення також не зазначено, в чому полягало порушення правил перевезення великогабаритного вантажу та яким чином визначено, що даний вантаж який перевозив позивач перевищував допустиму норму, жодних доказів з цього приводу відповідачем не надано.

Виходячи з вище викладеного, суд вважає, що стороною відповідача не доведено належними й допустимими доказами, достатніми у їх взаємозв`язку, правомірності оскаржуваної постанови та наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132-1 КУпАП.

За таких обставин суд вважає, що при накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 суб`єктом владних повноважень не дотримано вимог зазначених вище норм, що порушило законні права та інтереси позивача, в постанові про адміністративне правопорушення не наведено, на підставі яких доказів позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132-1 КУпАП.

Відповідно до ст.286 ч.3 п.3 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний, має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи), скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення, змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Суд приходить до переконання, що у справі немає достатніх доказів, які б підтверджували вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому позов слід задовольнити, а постанову про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за ч.1 ст.132-1 КУпАП скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити.

Вирішуючи питання розподілу між сторонами судових витрат по справі, суд враховує те, що позивач не поніс судових витрат, оскільки звільнений від сплати судового збору при поданні даної заяви до суду, відповідач теж не поніс судових витрат по даній справі, тому їх слід компенсувати за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.9, 132-1, 245, 247, 280, 284, Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст.5, 9, 72, 75, 76, 77, 244-246, 286, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, п.15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Вінницькій області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити повністю.

Постанову серії ЕАК № 2284843 від 23.03.2020 року інспектора роти 1 батальйону № 1 УПП в Вінницькій області сержанта поліції Шемчук Інни Миколаївни про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді 510 гривень штрафу за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.132-1 КУпАП, скасувати і справу про адміністративне правопорушення закрити.

Судові витрати по справі компенсувати за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Заліщицький районний суд Тернопільської області протягом 10 днів з дня складення судового рішення, але не менше строку дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби.

Повне судове рішення складено 15.05.2020 року.

Суддя

В. М. Шевчук