Справа № 440/1614/20
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2020-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/1614/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/1614/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування вимог,
В С Т А Н О В И В:

25 березня 2020 року ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області (надалі - відповідач, ГУ ДПС у Полтавській області) , в якому просить визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску:
- від 08.04.2019 №Ф-434-17У на суму 20 357,77 грн, винесену Головним управлінням ДФС у Полтавській області;
- від 08.08.2019 №Ф-434-17 на суму 25 866,13 грн, винесену Головним управлінням ДФС у Полтавській області;
- від 19.11.2019 №Ф-434-17 на суму 28 620,31 грн, винесену ГУ ДПС у Полтавській області;
- від 18.02.2020 №Ф-434-17 на суму 31 374,49 грн, винесену ГУ ДПС у Полтавській області.
В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на обставини порушення його прав через безпідставну, як на його думку, вимогу відповідача сплатити борг з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі - ЄСВ). Наголошував, що підприємницька діяльність ним не здійснювалася з 2016 року, оскільки ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України за контрактом. Лише у лютому 2020 року позивач дізнався про наявність заборгованості з ЄСВ, у зв`язку з чим 26.02.2020 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення його підприємницької діяльності.
Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду 30.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Ухвалою судді цього ж суду від 07.04.2020 заперечення представника ГУ ДПС у Полтавській області проти розгляду за правилами спрощеного провадження даної справи залишено без задоволення.
17.04.2020 відповідач подав до суду письмовий відзив, у якому висловив свої заперечення проти позову. Зазначив, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, а податкові вимоги - такими, що відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки державна реєстрація припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 відбулася лише 26.02.2020. Проходження військової служби за контрактом не є підставою для звільнення від сплати ЄСВ та подання звітності. До цього ж часу він повинен був сплачувати ЄСВ незалежно від фінансового стану. При цьому, заборгованість позивача зі сплати ЄСВ обліковується починаючи з 20.04.2015 (а.с. 42-45).
Розгляд даної справи, відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, в межах строку, встановленого статтею 258 цього ж Кодексу.
Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.
ОСОБА_1 з 02.04.2003 був зареєстрований фізичною особою - підприємцем, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено відомості за № 2 000299, та перебував на податковому обліку в ГУ ДПС у Полтавській області (Диканський район) з 04.04.2003 (а.с. 57).
Як стверджує позивач, починаючи з 2016 року підприємницьку діяльність не здійснював, але подавав податкову звітність згідно з нормами Податкового кодексу України, найманих працівників не мав. Вказує, що в подальшому розпочав військову службу у Збройних Силах України при військовій частині НОМЕР_1 за контрактом починаючи з 05.09.2016 по 07.03.2020, приймав безпосередню участь в антитерористичній операції та ООС на території Донецької області відповідно до довідки Диканського РВК від 16.03.2020 №6/177 (а.с. 14). Під час проходження військової служби в лютому 2020 року позивач дізнався про наявність боргу та примусового виконання рішення органу Державної виконавчої служби, коли з нарахованої заробітної плати було стягнуто 20%. З матеріалів виконавчого провадження №59506617, що перебуває у Диканському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Бражник О.В. з`ясував про наявність на примусовому виконанні вимоги ГУ ДФС у Полтавській області №Ф-434-17У від 08.04.2019 на суму 20 357,77 грн.
Оскільки підприємницьку діяльність він не здійснював останні чотири роки, позивач 25.02.2020 подав державному реєстратору (ЦНАП Диканської районної державної адміністрації Полтавської області) заяву за встановленою формою про припинення підприємницької діяльності як ФОП, у зв`язку з чим в цей же день державним реєстратором вчинено запис за №1000299 про припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 (а.с. 19-20).
На адвокатський запит ОСОБА_2 від 12.03.2020 №30 до ГУ ДПС у Полтавській області надано лист-відповідь "Про надання інформації" від 18.03.2020 №ФОП/М/1719/16-31-10-03-14 (а.с. 15-17), в якому повідомляється, що згідно облікових даних інформаційної системи податкового органу ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) перебував на обліку в ГУ ДПС у Полтавській області, Полтавське управління Диканська ДПІ (Диканський район) як фізична особа - підприємець починаючи з 04.04.2003 по 26.02.2020, у тому числі на спрощеній системі оподаткування з 01.01.2012 по 01.07.2015 та наведено інформацію стосовно підстав виникнення заборгованості в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 , а саме - проведених нарахувань та сплат по єдиному внеску в період з 01.01.2015 по 16.03.2020. Заборгованість становить 28 650,07 грн.
ФОП ОСОБА_1 29.01.2016 подав до Диканської ДПІ Звіт (форма №Д5 (річна)) за 2015 рік із зазначенням нарахувань за 1-2 квартали у сумі 2 535,90 грн (1267,95 * 2 квартали = 2535,90) за період перебування на спрощеній системі оподаткування. Дана сума не була своєчасно та в повній мірі сплачена платником. В подальшому ФОП ОСОБА_1 звіти з єдиного внеску до Диканської ДПІ не подавалися. ФОП ОСОБА_1 надсилалися наступні вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску: №Ф-434-17 від 08.04.2019 (по боргу станом на 31.01.2019) на суму 20 357,77 грн; №Ф-434-17 від 08.08.2019 (по боргу станом на 31.07.2019) на суму 25 866,13 грн; №Ф-434-17 від 19.11.2019 (по боргу станом на 31.10.2019) на суму 28 620,31 грн; №Ф-434-17 від 18.02.2020 (по боргу станом на 31.01.2020) на суму 31 374,49 грн. Повідомлено також, що лист з вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф-434-17 від 08.04.2019 згідно рекомендованого повідомлення про вручення був отриманий платником 18.04.2019. В той же час, листи з вимогами від 08.08.2019 та 19.11.2019 були повернуті поштовою службою із зазначенням причин «адресат тимчасово відсутній» та «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» відповідно. Інформація щодо вручення листа з вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф-434-17 від 18.02.2020 станом на 16.03.2020 відсутня. На виконання статті 25 Закону №2464 ГУ ДПС у Полтавській області були направлені до Диканського районного відділу ДВС заяви щодо відкриття виконавчих проваджень по примусовому виконанню узгоджених вимог про сплату боргу (недоїмки) №Ф-434-17У від 08.04.2019, №Ф-434-17У від 08.08.2019 та №Ф-434-17У від 19.11.2019. Таким чином, станом на 16.03.2020 на виконанні у Диканському РВ ДВС перебувають вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску по ФОП ОСОБА_1 на загальну суму 28 620,31 грн.
До вказаного листа відповідач додав завірені копії корінців вимог про сплату боргу (недоїмки) №Ф-434-17 від 08.04.2019, №Ф-434-17 від 08.08.2019 та №Ф-434-17 від 19.11.2019 та доказів їх надсилання платнику.
В подальшому відповідачем винесено ще одну вимогу про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ №Ф-434-17 від 18.02.2020, яку позивач отримав 13.03.2020, про що свідчить підпис в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 50).
Вважаючи спірні вимоги №Ф-434-17 від 08.04.2019, №Ф-434-17 від 08.08.2019, №Ф-434-17 від 19.11.2019 та №Ф-434-17 від 18.02.2020 протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, вимагаючи їх скасування.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі - Закон № 2464), Інструкцією про порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 року № 508/26953 (надалі - Інструкція № 449).
За змістом статті 1 вказаного Закону, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.
Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464 передбачено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Пунктом 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній до 01.01.2017) визначено, що для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Згідно з пунктом 3 частини першої цієї ж статті, для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Суд з`ясував, що позивач з 01.07.2015 перебував на загальній системі оподаткування.
Як видно з витягу інтегрованої картки по ЄСВ, за ФОП ОСОБА_1 станом на 01.01.2015 рахувалася переплата в сумі 476,92 грн.
Так, позивачу 20.01.2015 нараховано ЄСВ за IV квартал 2014 року 1267,95 грн, за І квартал 2015 року 1267,95 грн, за ІІ квартал 2015 року 1267,95 грн (а.с. 46). З урахуванням переплати та самостійної сплати ЄСВ позивачем 30.01.2015 в сумі 970,00 грн заборгованість з ЄСВ станом на 01.01.2016 становила 2 356,93 грн.
У 2016 році за повідомленням самого позивача та згідно з даними інтегрованої картки 09.02.2016 ОСОБА_1 самостійно нараховано ЄСВ 0,00 грн.
Крім того, контролюючим органом у 2016 році нараховано пеню на загальну суму 365,91 грн за несвоєчасну сплату ЄСВ, а також штрафні санкції на загальну суму 358,21 грн. З урахуванням сплати в 1000,00 грн станом на 01.01.2017 за ФОП ОСОБА_1 рахувалася заборгованість з ЄСВ в розмірі 2081,05 грн (1356,93 грн - основний платіж, 358,21 грн - штраф, 365,91 грн - пеня) (а.с. 47-48).
Вказана заборгованість так і не була сплачена позивачем, є узгодженою та підлягає сплаті ОСОБА_1 за період здійснення ним підприємницької діяльності.
Починаючи з 01.01.2017 у зв`язку з набранням чинності Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464 для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Абзацом 3 ч. 8 ст. 9 Закону №2464 визначено, що платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Законом України від 21.12.2016 №1801-VIII "Про Державний бюджет України на 2017 рік" установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2017 - 3200 грн.
Єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску (ч. 5 ст. 8 Закону №2464).
Враховуючи наведене, ФОП ОСОБА_1 09.02.2018 нараховано ЄСВ за 2017 рік у сумі 8448,00 грн (3200 * 22% = 704 * 12 міс.).
З 01.01.2018 всі фізичні особи-підприємці (незалежно від обраної системи оподаткування), крім звільненої статтею 4 Закону №2464 категорії страхувальників, зобов`язані сплачувати за себе єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац третій частини восьмої статті 9 Закону №2464).
Законом України від 07.12.2017 №2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік" установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2018 - 3 723 грн.
У ІІ IV кварталах 2018 року та І кварталі 2019 року ФОП ОСОБА_1 нараховано щоквартально ЄСВ у сумі 2 457,18 грн (819,06 * 3 міс).
08.04.2019 контролюючим органом винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ №Ф-434-17 на суму боргу станом на 31.01.2019 20 357,77 грн, з яких недоїмка 19 633,65 грн, штрафи 358,21 грн, пеня 365,91 грн.
У ІІ IV кварталах 2019 року та І кварталі 2020 року ФОП ОСОБА_1 нараховано щоквартально ЄСВ у сумі 2 754,18 грн (918,06 * 3 міс), у зв`язку з чим винесено податкові вимоги №Ф-434-17:
- від 08.08.2019, відповідно до якої заборгованість станом на 31.07.2019 становить 25 866,13 грн, з яких 25 142,01 грн основна сума, 358,21 грн штрафи та 365,91 грн пеня (а.с. 54);
- від 19.11.2019, відповідно до якої заборгованість станом на 31.10.2019 становить 28 620,31 грн, з яких 27 896,19 грн основна сума, 358,21 грн штрафи та 365,91 грн пеня (а.с. 55);
- від 18.02.2020, відповідно до якої заборгованість станом на 31.01.2020 становить 31 374,49 грн, з яких 30 650,37 грн основна сума, 358,21 грн штрафи та 365,91 грн пеня (а.с. 56).
Відповідно до пунктів 6, 7 статті 13 Закону №2464 та розділу VI Інструкції №449, органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.
Статтею 25 цього ж Закону визначено, що суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів.
Враховуючи вищевикладене, на підставі Закону №2464 та Інструкції №449, контролюючим органом було нараховано ФОП ОСОБА_1 недоїмку зі сплати ЄСВ, у зв`язку з чим сформовано оскаржувані вимоги.
Позивач стверджує, що фактично не здійснював підприємницьку діяльність ще у 2016 році, а отже не отримував жодного доходу в якості фізичної особи - підприємця після вступу на службу за контрактом до лав Збройних Силу України, позаяк відповідач, не спростовуючи дану обставину належними доказами, продовжує нараховувати єдиний внесок.
Надаючи оцінку твердженням позивача з цього приводу, суд виходить з наступного.
Відповідно до пункту 92 розділу VIII Закону № 2464, пункту 3 розділу V Інструкції № 449, під час особливого періоду, визначеного Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених пунктом 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", якщо вони не є роботодавцями.
Підставою для такого звільнення є заява фізичної особи - підприємця та копія військового квитка або копія іншого документа, виданого відповідним державним органом, із зазначенням даних про призов такої особи на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які подаються до органу доходів і зборів фізичною особою - підприємцем протягом 10 днів після її демобілізації. Якщо демобілізована фізична особа - підприємець перебуває на лікуванні (реабілітації) у зв`язку з виконанням обов`язків під час мобілізації, заява і копія військового квитка або копія іншого документа, виданого відповідним державним органом, подаються протягом 10 днів після закінчення її лікування (реабілітації).
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" 1275-VII від 20.05.2014 внесено зміни в розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464 та доповнено його пунктом 92, яким передбачено, що цей пункт застосовується з першого дня мобілізації, оголошеної Указом Президента України від 17.03.2014 №303 "Про часткову мобілізацію", затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію", та протягом усього особливого періоду".
Пунктом 7 розділу ІV Інструкції № 449 в редакції наказу Міністерства фінансів України від 28.03.2016 № 393 визначено, що протягом особливого періоду, визначеного Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», платники, визначені підпунктами 3 та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, які призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби звільняються від виконання своїх обов`язків, якщо вони не є роботодавцями.
При цьому, Верховний Суд у своїй постанові від 30.10.2018 у справі №805/930/16-а висловив правову позицію, відповідно до якої ненадання позивачем заяви про звільнення від відповідальності за невиконання обов`язку щодо своєчасного перерахування єдиного внеску не є безумовною нормою, оскільки звільнення від відповідальності передбачено безпосередньо у Законі, в силу його прямої дії та не потребує додаткового звернення.
Частиною першою статті 19 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (надалі - Закон № 2232-ХІІ) передбачено, що військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.
Відповідно до абзацу другого частини першої статті 20 Закону № 2232-ХІІ на військову службу за контрактом приймаються громадяни, які пройшли професійно-психологічний відбір і відповідають установленим вимогам проходження військової служби, зокрема, особи рядового складу, які проходять строкову військову службу або військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, резервісти, військовозобов`язані, які не мають військових звань сержантського, старшинського і офіцерського складу, особи віком від 18 років, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту, та не досягли граничного віку перебування на військовій службі - на військову службу за контрактом осіб рядового складу.
Згідно з пунктом 18 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (в редакції Указу Президента № 417/2015 від 14.07.2015), перший контракт про проходження військової служби укладається з військовослужбовцями, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану, - до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.
Таким чином, наведеними законодавчими нормами передбачено, що особи, які призиваються під час мобілізації, на особливий період, в тому числі, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, можуть виконувати обов`язки військової служби як з укладенням контракту так і без нього. Така правова ситуація як укладення контракту, не змінює статусу осіб, які виконують обов`язки військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Як уже зазначено вище, молодший сержант запасу ОСОБА_1 з 05.09.2016 по 07.03.2020 проходив військову службу у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 , приймав безпосередню участь в антитерористичній операції та ООС на території Донецької області (а.с. 14).
Тож на підставі наведених правових норм та встановлених обставин суд дійшов висновку про те, що норми пункту 92 розділу VIII Закону № 2464, які звільняють фізичних-осіб підприємців призваних в порядку мобілізації, на особливий період від сплати єдиного внеску на весь строк служби, поширюють свою дію і на позивача.
Крім того, відповідно до норм частини третьої статті 39 Закону №2232-ХІІ за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, не припиняється державна реєстрація підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців. У разі непровадження ними підприємницької діяльності у період проведення мобілізації нарахування податків і зборів таким фізичним особам - підприємцям не здійснюється.
Таким чином, відповідно до чинного законодавства ОСОБА_1 з 05.09.2016, як військовослужбовець, був звільнений від сплати ЄСВ як фізична особа - підприємець, у зв`язку з чим відповідач не мав права нараховувати йому ЄСВ. При цьому, позивач не звільнений від обов`язку сплати суми заборгованості ЄСВ в загальній сумі 2 081,05 грн, в т.ч. за основним платежем - 1356,93 грн, за штрафом - 358,21 грн та пенею - 365,91 грн за здійснення ним підприємницької діяльності за період до 05.09.2016, а тому оскаржувані вимоги про сплату боргу (недоїмки) на зазначену суму суд залишає в силі.
За викладених обставин, позов належить задовольнити частково.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36014, ) про визнання протиправними та скасування вимог задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області від 08.04.2019 №Ф-434-17 про сплату боргу (недоїмки) в частині визначення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) основної суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - 18 276,72 грн.
Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області від 08.08.2019 №Ф-434-17 про сплату боргу (недоїмки) в частині визначення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) основної суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - 23 785,08 грн.
Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області від 19.11.2019 №Ф-434-17 про сплату боргу (недоїмки) в частині визначення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) основної суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - 26 539,26 грн.
Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області від 18.02.2020 №Ф-434-17 про сплату боргу (недоїмки) в частині визначення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) основної суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - 29 293,44 грн.
В решті позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень та пункту 3 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Б. Супрун