Справа № 160/3825/20
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2020-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

20 травня 2020 року Справа № 160/3825/20

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Сидоренко Д.В., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі питання щодо зупинення провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

08.04.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за відпустки, як учаснику бойових дій за 2016 та 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення, станом на день звільнення його з військової служби, а саме 22 квітня 2017 року;

- зобов`язати Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 та 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби а саме 22 квітня 2017 року;

- визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області щодо не проведення із ОСОБА_1 своєчасного повного розрахунку при звільненні;

- стягнути з Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 23 квітня 2017 року по день розгляду справи в суді, з розрахунку середньоденного заробітку (грошового забезпечення) у розмірі 484,87 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач з листопада 1994 року по травень 2017 року проходив військову службу в органах Служби безпеки України, та під час проходження, 16.01.2016 року набув статусу учасника бойових дій. При звільненні ОСОБА_1 не було нараховано та виплачено грошову компенсацію за відпустки, як учаснику бойових дій, за 2016 та 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення, станом на день звільнення його з військової служби, тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Ухвалою суду від 13.04.2020 року відкрито провадження у адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами.

Від Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області засобами електронного зв`язку надійшло письмове клопотання, в якому відповідач просить суд зупинити провадження у справі №160/3825/20, до набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі №810/451/17.

В обгрунтування поданого клопотання відповідач зазначає, що обгрунтовуючи позовні вимоги позивач наголошує про наявність правових підстав на отримання середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки грошової суми належної до виплати при звільненні з військової служби, із розрахунку середньоденної заробітної плати (грошового забезпечення у розмірі 487,87 грн.) за період з 23.04.2017 року по день розгляду справи в суді, тобто позовні вимоги в частині є вимогами про стягнення середнього заробітку за весь час затримки грошової суми при розрахунку під час звільнення з військової служби. На даний час в провадженні Великої Палати Верховного Суду перебуває справа №810/451/17, в якій спірні правовідносини стосуються також стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тому Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області вважає позовні вимоги пов`язаними і просить суд зупинити провадження у даній справі, до набрання законної сили рішенням у справі №810/451/17.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши питання щодо зупинення провадження у адміністративній справі, суд виходить з наступного.

Так, судом встановлено, що ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі №810/451/17 (провадження №11-1210апп19) було прийнято до розгляду справу №810/451/17 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та призначено справу до касаційного розгляду в порядку письмового провадження без виклику її учасників на 04.03.2020 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/86402009).

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду зазначено, що у січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної фіскальної служби України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 57919,68 грн за період з 25 березня 2016 року по 28 грудня 2016 року. Постановою Київського окружного адміністративного суду від 17 липня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2017 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що до спірних правовідносин положення статей 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) не застосовуються.

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, яка обґрунтована, зокрема, тим, що факт протиправної невиплати позивачу вихідної допомоги при звільненні встановлено судовим рішенням у справі №826/5898/16. Вихідну допомогу за цим судовим рішенням позивачу виплатили 28 грудня 2016 року. З посиланням на статті 116, 117 КЗпП позивач зазначив, що період затримки розрахунку при звільненні треба обчислювати з 24 березня 2016 року, дати його звернення за розрахунком, до 28 грудня 2016 року - дати фактичної виплати вихідної допомоги. Скаржник зазначив, що такий підхід відповідає правовій позиції, яку висловив Верховний Суд України у постанові від 15 вересня 2015 року № 21-1765а15, висновки якого суди нижчих інстанцій, відповідно до статті 244-2 КАС України (у попередній редакції) повинні враховувати при вирішення спорів.

Ухвалою від 06 листопада 2019 року Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі п.8 ч.1 Перехідних положень КАС України, оскільки вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України, враховуючи, що правовий висновок Верховного Суду України у справі № 21-1765а15 є застосовним до спірних правовідносин у справі №810/451/17, однак, на думку колегії, цей правовий висновок не узгоджується з підходами (поглядами) Європейського суду з прав людини щодо тлумачення і застосування положень статті 117 КЗпП, висловленими у справі «Меньшакова проти України» (заява № 377/02; рішення від 08 квітня 2010 року), фактичні обставини якої за суттю теж є подібними до обставин справи №810/451/17.

Оскільки колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду висловила намір відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про наявність правових підстав для прийняття цієї справи до розгляду.

Так, пунктом 3 ч.1 ст.236 КАС України встановлено, що суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Також, п.5 ч.2 ст.236 КАС України передбачено, що суд має право зупинити провадження у справі в разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду - до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції.

Частиною 5 ст.242 КАС України чітко встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що у даній адміністративній справі, в частині позовних вимог про стягнення з Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 23.04.2017 року по день розгляду справи в суді, з розрахунку середньоденного заробітку (грошового забезпечення) у розмірі 484,87 грн. спір виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, тобто у адміністративній справі №160/3825/20 позивачем в частині позовних вимог заявлено аналогічні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, як і в справі №810/451/17, яка на даний час перебуває на розгляді Великої Палати Верховного Суду та призначена до касаційного розгляду в порядку письмового провадження.

Станом на 20.05.2020 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні відомості щодо прийняття рішення Великою Палатою Верховного Суду, тому суд вважає за можливе зупинити провадження в адміністративній справі №160/3825/20, до набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі №810/451/17.

Відповідно до ч.4 ст.236 КАС України, про зупинення провадження у справі суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про зупинення провадження у справі може бути оскаржена.

Керуючись ст.ст.44, 236, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Зупинити провадження у адміністративній справі №160/3825/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, до набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі №810/451/17.

Копію ухвали направити всім сторонам у справі.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.В. Сидоренко