Справа № 826/1094/18
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2020-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1094/18 Головуючий у І інстанції - Костенко Д.А.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

при секретарі: Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, згідно з ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Міністерства соціальної політики України на ухвалу судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом Міністерства соціальної політики України до Міністерства юстиції України (Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби) про визнання протиправними дій, скасування постанови про накладення штрафу, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2018 року Міністерство соціальної політики України звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства юстиції України (Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби), в якій просило:

- відстрочити виконання рішення суду за виконавчим листом № 826/6583/14, виданим Окружним адміністративним судом м. Києва 13.09.2017 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді Департаменту управління персоналом та організаційно-документального забезпечення з 04.03.2014 року до внесення відповідного додаткового рішення Верховним Судом по справі № 826/6583/14;

- визнати неправомірними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що полягають у перевищенні повноважень та упередженості під час вчинення виконавчих дій, та в порушенні прав та законних інтересів сторони виконавчого провадження - Мінсоцполітики;

- скасувати постанову Міністерства юстиції України від 04.01.2018 року про накладення штрафу.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 січня 2018 року позовну заяву Міністерства соціальної політики України залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення недоліків з дня вручення копії даної ухвали.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначено, що Позивачу необхідно подати до суду нову позовну заяву та докази направлення її копії Відповідачу, приведену у відповідність до вимог ст.ст. 160, 161 КАС України, в якій зазначити:

- ідентифікаційний код Відповідача в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України;

- письмове підтвердження Позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого Відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав;

- привести зміст позовних вимог відповідно до вимог ст. 5 КАС України та подати до суду документ про сплату судового збору в сумі 3524 грн.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 березня 2018 року позовну заяву Міністерства соціальної політики України - повернуто позивачу.

Суддя суду першої інстанції, постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви позивачу, дійшла висновку, що Позивачем не виконано своєчасно вимоги ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 січня 2018 року, а саме: сплативши при поданні позову судовий збір у розмірі 1762 грн., як за одну позовну вимогу немайнового характеру, Позивач не надав доказів на підтвердження доплати судового збору за другу позовну вимогу немайнового характеру до суду.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В апеляційній скарзі Позивач посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність ухвали суду першої інстанції та порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування ухвали суду.

Крім того, Позивач зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що ним було зменшено позовні вимоги та залишено одну вимогу, яка полягала у визнанні дій Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що полягають у перевищенні повноважень та упередженості під час вчинення виконавчих дій, та в порушенні прав та законних інтересів сторони виконавчого провадження (Мінсоцполітики) неправомірними та скасуванні постанови Міністерства юстиції України від 04.01.2018 року про накладення штрафу.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. ст. 124-130 КАС України.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

Приписи пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України визначають, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Отже, єдиною підставою для повернення позовної заяви відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України є неусунення Позивачем недоліків позовної заяви в установлений судом строк, а саме неподання до суду документу про сплату судового збору в сумі 3524 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду Позивачем було заявлено наступні позовні вимоги: відстрочити виконання рішення суду за виконавчим листом № 826/6583/14, виданим Окружним адміністративним судом м. Києва 13.09.2017 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді Департаменту управління персоналом та організаційно-документального забезпечення з 04.03.2014 року до внесення відповідного додаткового рішення Верховним Судом по справі № 826/6583/14; визнати неправомірними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що полягають у перевищенні повноважень та упередженості під час вчинення виконавчих дій, та в порушенні прав та законних інтересів сторони виконавчого провадження - Мінсоцполітики; скасувати постанову Міністерства юстиції України від 04.01.2018 року про накладення штрафу.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 січня 2018 року, зокрема, встановлено, що Позивачем сплачено 1762 грн. судового збору, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 14 від 12.01.2018 року, у зв`язку з чим йому слід доплатити 3524 грн. і надати до суду документ про таку доплату.

Ухвала судді Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 січня 2018 року отримана Позивачем 19.02.2018 року (а.с.11).

На виконання зазначеної ухвали, 28.02.2018 року на адресу Окружного адміністративного суду м. Києва надійшло клопотання Позивача про усунення недоліків та зменшення (уточнення) позовних вимог до однієї, а саме: визнанні дій Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що полягають у перевищенні повноважень та упередженості під час вчинення виконавчих дій, та в порушенні прав та законних інтересів сторони виконавчого провадження (Мінсоцполітики) неправомірними та скасуванні постанови Міністерства юстиції України від 04.01.2018 року про накладення штрафу (а.с. 14-15).

В розумінні пункту 23 частини 1 статті 4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

У відповідності до пункту 4 частини 1 статті 5 КАС України, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною першою статті 21 КАС України передбачено, що позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Приписами частини 1 статті 172 КАС України визначено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що пов`язаність вимог вказує на те, що вони зумовлені одними й тими же відносинами та/або спрямовані до одного Відповідача. При розгляді кількох пов`язаних між собою вимог важливо встановити їхній взаємозв`язок, належність до адміністративної юрисдикції та підсудність одному адміністративному суду.

Таким чином, Позивач може звернутися, зокрема, до суду з позовною заявою, в якій об`єднано декілька вимог, однак ці вимоги мають бути пов`язані між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Відповідно до частини 3 статті 6 Закону України "Про судовий збір" у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Колегія суддів звертає увагу, що у постанові від 14 березня 2017 року по справі № п/800/559/16 Верховний Суд України дійшов висновку, що "вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності є однією вимогою".

З урахуванням висновків Верховного Суду України, зазначених у постанові від 14 березня 2017 року по справі № п/800/559/16, колегія суддів доходить висновку, що Позивачем в уточненій позовній заяві було заявлено одну позовну вимогу немайнового характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону № 3674-VI (в редакції, чинній на момент подачі адміністративного позову) за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою або фізичною особою - підприємцем, ставка судового збору складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлено Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", який на 01 січня 2018 року становив 1762 грн.

Таким чином, ставка судового збору за подання позову у цій справі складала 1762,00 грн, а не 3524,00 грн - за дві вимоги немайнового характеру, як було встановлено судом першої інстанції.

Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у суду першої інстанції підстав для повернення позовної заяви, оскільки заявлені Позивачем позовні вимоги є взаємопов`язаними, а сплачений судовий збір у сумі 1762,00 грн. відповідає встановленому законом розміру.

Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог статті 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Аналогічна норма закріплена також у статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" відповідно до якої суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

Європейським судом з прав людини також вказується про те, що при застосуванні процедурних правил національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (рішення від 26 липня 2007 року у справі "Walchli v. France", від 8 грудня 2016 року "ТОВ "Фріда" проти України").

Зокрема, у рішенні по справі "Miragall Eckolano v." від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі "Perez de Rada Cavanilles v." від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що Позивачем викладено позовні вимоги на власний розсуд, а суд не позбавлений права надати належну оцінку даним доводам під час розгляду справи по суті.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Статтею 320 КАС України визначено, що підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи викладене, доводи Міністерства соціальної політики України викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що порушення норм матеріального і процесуального права призвели до помилкового вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала судді суду першої інстанції скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 160, 169, 172, 229, 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Міністерства соціальної політики України - задовольнити.

Ухвалу судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2018 року про повернення позовної заяви - скасувати, а справу № 826/1094/18 за позовом Міністерства соціальної політики України до Міністерства юстиції України (Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби) про визнання протиправними дій, скасування постанови про накладення штрафу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко

Повний текст складено 21.05.2020 року.