Справа № 580/2769/19
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2020-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2769/19 Суддя першої інстанції: Гаврилюк В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Аліменка В.О. та Файдюка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2019 року ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Черкаській області від 02 травня 2019 року № Ф-34726-55 про сплату боргу (недоїмки) з мінімального страхового внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 3532 грн 81 коп.;

- визнати незаконним та скасувати безпідставно нарахований борг (недоїмку) з мінімального страхового внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 3532 грн 81 коп., що обліковується Головним управлінням ДФС у Черкаській області.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року вказаний адміністративний позов було задоволено частково - визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Черкаській області від 02 травня 2019 року № Ф-34726-55.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції невірно встановив обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права. Скаржник вказує на те, що ОСОБА_1 було призначено пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку з чим ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» на неї не поширюється.

Відзив на апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Черкаській області від позивача не надходив.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа була призначена до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Разом з тим ухвалою суду від 29 квітня 2020 року справу було призначену до розгляду у відкритому судовому засіданні у зв`язку з необхідністю витребування додаткових доказів. Головне управління ДФС у Черкаській області було зобов`язано повідомити період, за який виникла заборгованість у розмірі 3532 грн 81 коп., що зазначена у вимозі від 02 травня 2019 року № Ф-34726-55 про сплату боргу (недоїмки) та підстави її нарахування, а Головне управління Пенсійного фонду України у Черкаській області - повідомити дату призначення пенсії ОСОБА_1 та її вид, а також відомості про перехід з одного виду пенсії на інший (якщо такий мав місце). У свою чергу позивачу було запропоновано надати копію листа Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області від 23 липня 2019 року № 3156/23-00-55-17-019 та довідку про встановлення інвалідності ІІ групи загального захворювання.

Зазначена ухвала була виконана сторонами у справі та Головним управлінням Пенсійного фонду України у Черкаській області в повному обсязі.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з`явилися. Позивач направила до суду клопотання про розгляд справи без її участі. Відповідач причини неявки суду не повідомив. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Черкаській області задовольнити частково, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року - змінити, виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Положеннями ч. 2 ст. 317 КАС України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Згідно з випискою із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ОСОБА_1 з 10 жовтня 2003 року зареєстрована як фізична особа-підприємець.

ФОП ОСОБА_1 обрала спрощену систему оподаткування, що підтверджується свідоцтвом платника єдиного податку серії НОМЕР_1 від 31 травня 2012 року.

Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області з 27 січня 2009 року була призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З 08 вересня 2016 року ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності загального захворювання. Зазначена обставина підтверджується випискою з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 12 ААА № 530216.

Головне управління ДФС у Черкаській області направило ФОП ОСОБА_1 вимогу від 02 травня 2019 року № Ф-34726-55 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 3532 грн 81 коп.

Згідно з листом Головного управління ДФС у Черкаській області від 23 липня 2019 року № 3156/23-00-55-17-019 та додатковими поясненнями відповідача від 14 травня 2020 року заборгованість у розмірі 3532 грн 81 коп. виникла у такі періоди: 21 липня 2014 року (за ІІ квартал 2014 року) - у розмірі 996 грн 91 коп., 20 жовтня 2014 року (за ІІІ квартал 2014 року) - 1267 грн 95 коп., 20 січня 2015 року (за ІV квартал 2014 року) - у розмірі 1267 грн 95 коп. Нарахування єдиного внеску здійснювалося в автоматичному порядку в розмірі мінімального страхового внеску на виконання ст.ст. 4, 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Зазначену вимогу контролюючого органу позивач оскаржила до ДФС України, проте у задоволенні скарги було відмовлено рішенням від 05 липня 2019 року № 31013/6/99-99-11-05-0215.

Не погоджуючись із вимогою від 02 травня 2019 року № Ф-34726-55, ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач як фізична особа-підприємець та особа з інвалідністю ІІ групи звільняється від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на підставі ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Колегія суддів не у повній мірі погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як раніше зазначалося, що вимоги від 02 травня 2019 року № Ф-34726-55 була включена заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 3532 грн 81 коп., яка утворилася у 2014 році.

Натомість ІІ групу інвалідності загального захворювання ОСОБА_1 , згідно з випискою з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 12 ААА № 530216, встановлено з 08 вересня 2016 року, тобто після виникнення заборгованості, яка відображена у вимозі від 02 травня 2019 року № Ф-34726-55.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що висновки суду першої інстанції, які стали підставою для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 , є помилковими. Суд першої інстанції не у повній мірі встановив фактичні обставини справи, що призвело до застосування положень ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у невірній редакції та до поширення на позивача пільг щодо сплати єдиного внеску, які на неї не поширювалися на час виникнення спірних правовідносин.

Перевіряючи наявність інших підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , на які вона посилалася в адміністративному позові, колегія суддів застосовує Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у редакції, чинній станом на 2014 рік.

Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 4 вказаного Закону було передбачено, що платниками єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) є фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту).

Згідно з ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Зазначена норма права передбачає, що від сплати єдиного внеску звільняються особи фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування та одночасно є пенсіонерами за віком або інвалідами і отримують пенсію або соціальну допомогу.

Як раніше зазначалося, ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем, яка обрала спрощену систему оподаткування та з 27 січня 2009 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 звільнена від сплати єдиного внеску відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у зв`язку з чим нарахування їй відповідних платежів та виставлення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 02 травня 2019 року № Ф-34726-55 є протиправним.

Головне управління ДФС у Черкаській області, обґрунтовуючи правомірність своїх дій та рішень, вказує на те, що ОСОБА_1 було призначено пенсії за віком на пільгових умовах - зі зменшенням пенсійного віку з підстави, передбаченої ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Оскільки на час призначення пенсії за віком позивач не досягла пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», контролюючий орган вважає, що пільги щодо сплати єдиного внеску, передбачені ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на неї не поширюються.

Як раніше зазначалося, вказана норма права встановлює пільгу, яка полягає у тому, що фізична особа-підприємець звільняється від сплати єдиного внеску, якщо вона є пенсіонером за віком та отримує пенсію.

Положення ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не ставлять виникнення такого права у залежність від того чи досягла особа загального пенсійного віку та від підстав, з яких особі призначено пенсію за віком. Визначальним для застосування такої норми права є наявність у особи статусу пенсіонера за віком та фактичне отримання пенсії.

Відтак, та обставина, що пенсія за віком була призначена ОСОБА_1 зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не впливає на наявність у пенсії пільг щодо сплати єдиного внеску.

Такий висновок відповідає також правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 814/779/17, щодо застосування ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». У вказаному судовому рішенні зроблені висновки про те, що визначення статусу «пенсіонера за віком» передбачає необхідність отримання особою саме страхової виплати у формі пенсії. Водночас, не можна зробити висновок про пряму нормативну вказівку щодо обов`язкового виду страхової виплати, яку повинна отримувати особа, що досягла пенсійного віку, для застосування норми про звільнення від сплати єдиного внеску. Верховний Суд прийшов до висновку про те, що зазначена норма права встановлює пільги для всіх суб`єктів, які є пенсіонерами за віком, незалежно від того, на підставі якого закону особа набула статусу пенсіонера за віком, будь-то на пільгових умовах, чи набула вона певного віку відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що позовна вимога ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДФС у Черкаській області від 02 травня 2019 року № Ф-34726-55 про сплату боргу (недоїмки) є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню, проте з підстав, викладених у цій постанові.

Натомість рішення суду першої інстанції належить змінити у частині зазначення підстав для частково задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача лише частково спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 25 листопада 2019 року та є підставами для його зміни.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з помилковим застосуванням норм матеріального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Черкаській області задовольнити частково, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року - змінити.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області - задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року - змінити, зазначивши, що підставою для часткового задоволення адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є обставини, викладені у мотивувальній частині цієї постанови.

В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді В.О. Аліменко

В.В. Файдюк