Справа № 400/4664/19
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2020-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2020 р. Категорія: 102010000м.ОдесаСправа № 400/4664/19
Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

час і місце ухвалення: 13:06:01, м. Миколаїв

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюка Г.В.

суддів: Домусчі С.Д. , Шляхтицького О.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П'ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, Департаменту патрульної поліції на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департамента патрульної поліції, Державної казначейської служби України про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди в сумі 400, 00 грн., -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції з вимогами визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо не повідомлення його протягом місяця про результати перевірки його заяви від 22.08.2019 поданої до Шевченківського управління поліції ГУ НП в м. Києві та суть прийнятого рішення; зобов'язати Департамент патрульної поліції повідомити позивача про результати перевірки його заяви від 22.08.2019 поданої до Шевченківського управління поліції ГУ НП в м. Києві та суть прийнятого рішення, визнати протиправною дією Департамента патрульної поліції затримання позивача 22.08.2019 біля Міністерства освіти і науки України 22.08.2019 та доставлення його до Шевченківського управління поліції в м. Києві, стягнути з Департаменту патрульної поліції на його користь 400 гривень морального відшкодування, мотивуючи його тим, що відповідач порушив його право на мирний протест та на отримання повідомлення про результати перевірки його заяви. Доставлення до поліції та повідомлення про підозру у вчиненні злочину, викликали у позивача тривогу, яка переросла у страх. Страх посилював затримання, насильне доставлення до управління поліції, відмовою викликати адвокатів. Все це викликало душевній біль і страждання. Відповідач перешкодив меті приїзду до Києва, порушив звичайний стиль життя.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо неповідомлення протягом місяця ОСОБА_1 про результати перевірки його заяви від 22.08.2019, поданої до Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві та суть прийнятого рішення. Зобов'язано Департамент патрульної поліції повідомити ОСОБА_1 про результати перевірки його заяви від 22.08.2019, поданої до Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві, та суть прийнятого рішення. Визнано протиправною дію Департаменту патрульної поліції щодо затримання ОСОБА_1 біля Міністерства освіти і науки України 22.08.2019 та доставлення його до шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві. Стягнуто з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 400 (чотириста) гривень моральної шкоди.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду в частині стягнення моральної шкоди та прийняти нову постанову, якою стягнути моральну шкоду з Департаменту патрульної поліції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що заява позивача від 22.08.2019 року була розглянута УПП у м. Києві ДПП з додержанням встановленого чинним законодавством строку та листом УПП у м. Києві ДПП від 18.10.2019 року за вих. № І-11114,І-11422/41/11/2/02-2019 позивачу повідомлено про результат розгляду, яким є ініціювання проведення службового розслідування.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, а скаргу Департаменту патрульної поліції належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що 22.08.2019 року ОСОБА_1 проводив одиночне пікетування Міністерства освіти і науки України за адресою м. Київ, проспект Перемоги, 10, висловлюючи протест з приводу дій міністерства у його питанні.

Працівники патрульної поліції припинили одиночне пікетування позивача, та примусово доставили його на поліцейському автомобілі до Шевченківського управління поліції.

Після примусового доставлення ОСОБА_1 до Шевченківського управління, з позивачем жодних дій (опитування, бесіди, складання протоколу) не проводилось.

За фактом примусового доставлення ОСОБА_1 до управління поліції, патрульною поліцією не складено жодного документу.

Працівниками Шевченківського управління поліції, свободу позивача не було обмежено, і він після подачі скарги вільно залишив управління поліції.

Скарга ОСОБА_1 на дії патрульних поліцейських зареєстрована в журналі Шевченківського управління поліції за № 68007, та 06.09.2019 направлена до Управління патрульної поліції у м. Києві для подальшого розгляду.

18.10.2019 начальником Управління патрульної поліції у місті Києві надано відповідь ОСОБА_1 про те, що за вказаним фактом УПП у м. Києві буде ініційовано проведення службового розслідування.

Не погоджуючись із вищевказаною відповіддю, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не розглянув по суті скаргу ОСОБА_1 на його примусове доставлення 22.08.2019 до Шевченківського управління поліції.

П'ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань - доставляє у випадках і порядку, визначених законом, затриманих осіб, підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення, та осіб, які вчинили адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 37 Закону, поліція уповноважена затримувати особу на підставах, у порядку та на строки, визначені Конституцією України, Кримінальним процесуальним кодексом України та Кодексом України про адміністративні правопорушення, а також іншими законами України.

Відлік часу утримання затриманої фізичної особи в спеціально відведених для цього приміщеннях рахується з моменту її фактичного затримання.

Таким чином, поліцейські мають право на доставлення осіб до відділення поліції у двох випадках: 1) затриманих осіб, яких підозрюють у вчиненні кримінального правопорушення; 2) осіб, які вчинили адміністративне правопорушення.

Законом України "Про Національну поліцію" відсутнє безмежне, на власний розсуд, повноваження поліції на доставлення до відділу поліції громадян.

Оскільки, після доставлення ОСОБА_1 до Шевченківського управління поліції, йому не було висунуто звинувачення ані у кримінальному, ані у адміністративному правопорушенні, суд першої інстанції дійшов висновку, що на момент доставлення у патрульних поліцейських не було підстав, передбачених п.9 ч.1 ст.23 Закону.

На запит суду першої інстанції, пояснити причини та підстави доставлення ОСОБА_1 до Шевченківського управління поліції, представник відповідача в судовому засіданні не зміг.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, оскільки відповідачем жодним чином не пояснено причини та підстави обмеження свободи ОСОБА_1, примусового доставлення його патрульної поліцією до Шевченківського управління поліції 22.08.2019, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що таке доставлення було протиправним.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про звернення громадян" скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Відповідно до ст. 19 Закону, органи державної в межах своїх повноважень зобов'язані, об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Відповідно до ст. 20 Закону, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Лист начальника Управління патрульної поліції у місті Києві від 18.10.2019, не є відповіддю на скаргу ОСОБА_1 щодо неправомірного доставлення його 22.08.2019 до Шевченківського управління поліції, оскільки не містить відповідей на поставленні скаржником питання.

Зазначений лист від 18.10.2019 можливо розглядати лише, як повідомлення про неможливість розгляду скарги позивача у місячний термін.

В подальшому відповідач зобов'язаний був повідомити позивача чим завершилось службове розслідування, чи визнано дії поліцейських правомірними чи протиправними, та які заходи вжитті. Відповідно до ст.16 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, строк службового розслідування не може перевищувати один місяць.

Однак, станом на час розгляду справи, позивачу про це повідомлено не було. Представник відповідача не зміг пояснити суду першої інстанції, чи було призначено службове розслідування та які його результати.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що відповідач не розглянув по суті скаргу ОСОБА_1 на його примусове доставлення 22.08.2019 до Шевченківського управління поліції.

Щодо стягнення моральної шкоди та доводів апелянта ОСОБА_1 з йього приводу слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Зміст поняття моральної шкоди розкрито у статті 23 Цивільного кодексу України.

Так, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частиною першою ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У відповідності до частини шостої ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Отже, протиправність дій відповідача по примусовому доставленню позивача 22.08.2019 року до Шевченківського управління поліції, а також протиправної бездіяльності відповідача щодо не розгляду скарги позивача на зазначене примусове доставлення, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, завданої протиправним примусовим доставленням до поліції та тривалою бездіяльністю під час розгляду скарги на це доставлення саме з Департаменту патрульної поліції, а не з Державної казначейської служби.

Щодо розміру моральної шкоди, то визначення позивачем сума в 400 гривень, є адекватною та розумною сатисфакцією за порушення відповідачем прав позивача на особисту свободу, права на розгляд звернення, з врахуванням того, що сам позивач є пенсіонером, інвалідом 2 групи, а також дії поліції, стали перешкодою планом позивача на проведення політичного протесту біля Міністерства освіти і науки України, для чого він спеціально приїхав з м. Миколаєва до м. Києва.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного Рішення було порушено норми процесуального права, а відтак, відповідно до ст.ст. 315, ст. 317 КАС України, - оскаржуване Рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції, - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, - задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року по справі № 400/4664/19, - в частині стягнення моральної шкоди з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 400 (чотириста) гривень моральної шкоди, - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції () на користь ОСОБА_1 400 (чотириста) гривень моральної шкоди.

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року по справі № 400/4664/19, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Семенюк Г.В.
Судді Домусчі С.Д. Шляхтицький О.І.