Справа № 300/616/20
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2020-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2020 р. справа № 300/616/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Могили А.Б., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області протиправно не зараховано трудовий стаж ОСОБА_1 за період роботи з 05.05.1980 по 31.12.1987 в Івано-Франківській ордена «Знак пошани» фабриці художніх виробів ім. Рози Люксембург та, як наслідок, відмовлено в призначенні пенсії. Відповідача слід зобов`язати зарахувати вказаний період роботи до трудового стажу та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідачу надано всі підтверджуючі документи для призначення пенсії за віком. Однак, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не зараховано до її стажу роботу в Івано-Франківській ордена «Знак пошани» фабриці художніх виробів ім. Рози Люксембург у період з 05.05.1980 по 31.12.1987. Згідно пунктів 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Трудова книжка позивача містить всі необхідні дані, які підтверджують факт роботи у спірний період в Івано-Франківській ордена «Знак пошани» фабриці художніх виробів ім. Рози Люксембург. Вважає відмову пенсійного органу в призначенні пенсії протиправною, та такою, що порушує її право на пенсійне забезпечення.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечив. У відзиві зазначив, що позивачем при зверненні із заявою про призначення пенсії за віком пенсійному органу не було надано трудову книжку серії НОМЕР_1 , у зв`язку з чим у відповідача не було можливості ознайомитися із записами вищезазначеної трудової книжки. Згідно вказаної трудової книжки, яка надана суду, в якості доказу по справі вбачається, що ОСОБА_1 працювала у Івано-Франківській ордена «Знак Пошани» фабриці художніх виробів ім. Рози Люксембург у період з 05.05.1980 по 31.12.1987 на посаді вишивальниці вручну по 2-му розряду. Даний період не зараховано до загального стажу роботи, оскільки дата наказу про звільнення зазначена значно пізніше, а ніж сама дата запису про звільнення. Підтвердити факт роботи за вищевказаний період немає можливості, оскільки в Державному архіві Івано-Франківської області на зберігання знаходяться документи за 1982, 1984, 1985 роки, в яких ОСОБА_1 не значиться.

У відповіді на відзив позивач зазначила, що фактично період роботи на Івано-Франківській ордена «Знак Пошани» фабриці художніх виробів ім. Рози Люксембург з 05.05.1980 по 31.12.1987 не був зарахований пенсійним органом до її стажу роботи у зв`язку з тим, що роботодавцем - Івано-Франківською ордена «Знак Пошани» фабрикою художніх виробів ім. Рози Люксембург до держархіву не надіслано на зберігання відповідні документи, а не через відсутність записів у трудовій книжці.

У запереченні на відповідь на відзив відповідач зазначив, що період роботи у Івано-Франківській ордена «Знак Пошани» фабриці художніх виробів ім. Рози Люксембург з 05.05.1980 по 31.12.1987 не був зарахований до загального стажу ОСОБА_1 , оскільки нею не надано пенсійному орану довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи на вказаному підприємстві.

Згідно ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.03.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.04.2020 відмовлено в задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про розгляд даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи, дослідивши письмові докази, зазначає наступне.

Судом з`ясовано, що ОСОБА_1 23.10.2019 звернулася з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.33-35).

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області рішенням від №160 від 15.11.2019 відмовило ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного стажу. У вказаному рішенні відповідач зазначив, що згідно поданих документів страховий стаж позивача становить 22 роки 10 місяців із необхідних 26 років. Крім цього рекомендовано звернутися до сервісного центру за довідкою про наявний трудовий стаж для призначення тимчасової державної соціальної допомоги (а.с.13).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній.

У пунктах 1 та 2 Порядку зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п.3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Тобто основним документом, що підтверджує стаж є трудова книжка. Лише при наявності неправильності чи неточності записів у трудовій книжці, для підтвердження стажу приймаються до уваги інші документи, які визначені Порядком №637.

Пунктом 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року №110, встановлено, що у графі 3 розділу «Відомості про роботу», як заголовок, пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 трудової книжки «Відомості про роботу» пишеться: «прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво» із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у «Класифікаторі професій».

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (пункт 2.4 Інструкції).

Як вбачається з трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , наказом №60-к від 12.05.1980 ОСОБА_1 з 05.05.1980 прийнята на роботу в Івано-Франківську ордена «Знак пошани» фабрику художніх виробів ім. Рози Люксембург на посаду ручної вишивальниці 2 розряду. Наказом №10-к від 18.01.1988 позивач звільнена з вказаного підприємства 31.12.1987 (а.с.8).

Тобто роботодавцем - Івано-Франківською ордена «Знак пошани» фабрикою художніх виробів ім. Рози Люксембург, накази про прийняття та звільнення з роботи ОСОБА_1 прийнято пізніше самого факту прийняття та звільнення.

З цього приводу суд зазначає, що на момент прийняття та звільнення позивача з роботи у Івано-Франківській ордена «Знак пошани» фабриці художніх виробів ім. Рози Люксембург діяв Кодекс законів про працю Української РСР (введений з 01.06.1972 Законом Української РСР від 10.12.1971 №322-VIII). Згідно зі ст.48 цього Кодексу трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітника чи службовця. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців, які працюють на підприємстві, в установі, організації понад п`ять днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, установі, організації. Записи про причини звільнення в трудовій книжці мають робитися у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Вказана редакція статті 48 Кодексу законів про працю Української РСР була чинною до 20.03.1991.

Таким чином, трудова книжка позивача заповнена у відповідності до вимог ведення трудових книжок та містить всі необхідні записи, які дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази на підставі яких ОСОБА_1 була прийнята на таку роботу.

Також із наведеної норми Кодексу обов`язок ведення трудових книжок та зазначення достовірних даних покладено виключно на роботодавця, а не працівника.

Відповідач піддав сумніву достовірність записів у трудовій книжці через порушення порядку її заповнення і ведення, передбаченого діючою Інструкцією № 58. Однак пенсійним органом не враховано час, з якого почала діяти Інструкція №58, а також не наведено підстав, за яких таке оформлення записів робить їх недійсними або сумнівними. Наявність таких сумнівів може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17 (провадження № К/9901/1298/17).

Суд враховує, що ОСОБА_1 під час звернення з заявою про призначення пенсії не було надано Головному управлінню Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області трудову книжку серії НОМЕР_1 . Однак, відповідач у запереченні на відзив вказує, що спірний період не зараховано позивачу оскільки нею не надано довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання або інші документи, які містять відомості про такий період роботи в Івано-Франківській ордена «Знак пошани» фабриці художніх виробів ім. Рози Люксембург.

Тобто, фактично відповідач вимагає у позивача документи, надання яких передбачено пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній.

З цього приводу суд зазначає, що з урахуванням наведених судом вище обґрунтувань у позивача наявна трудова книжка, в якій судом не встановлено відсутність необхідних записів або наявність неправильних чи неточних записів про періоди роботи позивача.

Для зарахування стажу за період роботи позивача з 05.05.1980 по 31.12.1987 у Івано-Франківській ордена «Знак пошани» фабриці художніх виробів ім. Рози Люксембург достатньо відомостей з трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Діючим законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед іншими відомостями.

Відтак, суд дійшов до висновку, що ненадання позивачем будь - яких інших документів про які зазначає відповідач у запереченні на відповідь на відзив, за наявності відомостей зазначених в її трудовій книжці не є перешкодою для зарахування спірного стажу для призначення пенсії за віком.

Крім цього, судом встановлено, що позивач звертався до архівного органу, щодо надання довідки про її заробітну плату і стаж роботи в Івано-Франківській ордена «Знак пошани» фабриці художніх виробів ім. Рози Люксембург.

Листом Державного архіву Івано-Франківської області від 09.10.2019 № В-36/06-07 повідомлено позивачу про неможливість надання таких документів, оскільки на зберігання надійшло сім одиниць зберігання вказаного підприємства за 1982, 1984, 1985, в яких ОСОБА_1 не значиться (а.с.14).

Відповідач наголосив про відсутність документів в державному архіві, які б підтвердили факт роботи позивача в Івано-Франківській ордена «Знак пошани» фабриці художніх виробів ім. Рози Люксембург у спірний період.

Суд зазначає, що у відповіді архівна установа наголосила про неповну передачу на зберігання документів Івано-Франківською ордена «Знак пошани» фабрикою художніх виробів ім. Рози Люксембург, а не про відсутність документів про роботу ОСОБА_1 на цій фабриці.

Верховний Суд у постанові від 19.12.2019 по справі №307/541/17 (адміністративне провадження №К/9901/18274/18) зазначив, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, які зобов`язані вести облік трудового стажу працівників і відповідно забезпечувати зберігання цих даних та сама по собі не здача облікових книг в архівний відділ не є беззаперечним доказом відсутності у позивача страхового стажу у зазначений період.

Тобто, відсутність відповідних документів на зберіганні в архівних установах не може анулювати записи трудової книжки та позбавити позивача права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

У постанові від 12.12.2019 по справі №229/3431/16-а (адміністративне провадження №К/9901/42570/18) Верховний Суд дійшов до висновку про безпідставність доводів пенсійного органу про неможливість підтвердження трудового стажу через відсутність на зберіганні в державному архіві запитуваних документів та вказав про неможливість надання повного об`єму необхідних для реалізації прав позивача документів та повноти записів у наявних підтверджуючих страховий стаж документах з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не надано суду доказів на підтвердження відсутності підстав для зарахування роботи позивача в Івано-Франківській ордена «Знак пошани» фабриці художніх виробів ім. Рози Люксембург за період з 05.05.1980 по 31.12.1987 до її трудового стажу.

При цьому, відповідачем у супереч пунктам 1 і 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи записів у ній, затвердженому постановою КМУ №637 від 12.08.1993, не заслухано показання свідків щодо роботи позивача на Івано-Франківській ордена «Знак пошани» фабриці художніх виробів ім. Рози Люксембург.

Оскільки про роботу ОСОБА_1 в Івано-Франківській ордена «Знак пошани» фабриці художніх виробів ім. Рози Люксембург є записи в трудовій книжці, то є підстави період роботи з 05.05.1980 по 31.12.1987 до зарахування в трудовий стаж.

Додатково суд зазначає, що у рішенні про відмову у призначенні пенсії № 160 від 15.11.2019 не зазначено, які періоди роботи позивача зараховані до її стажу, а які ні з обґрунтуванням мотивів не зарахування до стажу таких періодів.

Як наслідок, рішення про відмову у призначенні пенсії №160 від 15.11.2019 прийняте відповідачем є протиправним та підлягає до скасування.

З врахуванням наведеного, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.10.2019 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Суд наголошує, що при вирішенні питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком органу Пенсійного фонду України слід врахувати правову оцінку суду висловлену в цьому судовому рішенні.

Позовна вимога ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача зарахувати їй до трудового стажу роботу на вказаній фабриці, на переконання суду не підлягає до задоволення, оскільки факт роботи позивача на Івано-Франківській ордена «Знак пошани» фабриці художніх виробів ім. Рози Люксембург, як про це зазначено в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , яка не подавалася територіальному органу Пенсійного фонду України під час звернення з заявою про призначення пенсії, повинен бути підтверджений шляхом надання такої книжку до органу, що призначає пенсію.

Таким чином, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії підлягає до часткового задоволення.

У відповідності до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи дане положення, суд присуджує за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на користь ОСОБА_1 840, 80 грн. сплачених судових витрат.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ) про відмову у призначенні пенсії № 160 від 15.11.2019.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) від 23.10.2019 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та прийняти відповідне рішення з врахуванням правової оцінки суду висловлену в цьому рішенні.

В задоволенні іншої позовної вимоги відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається через Івано-Франківський окружний адміністративний суд або безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з пунктом 3 розділу IV «Прикінцеві положення» під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк, визначений, зокрема статтею 295 цього Кодексу, а також строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Могила А.Б.