Справа № 300/855/20
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2020-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2020 р. справа № 300/855/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Микитюка Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також, - позивач, ОСОБА_1 ), 17.04.2020 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі також ГУ ПФУ в Івано-Франківській області - відповідач) про зобов`язання до вчинення дій.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.3 ч.2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення", надавши усі необхідні документи. Рішенням відповідача від 02.03.2020 за №393 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відмова мотивована тим, що заявником не представлена довідка про підтвердження періодів роботи у виробництві сільськогосподарської продукції як тракториста-машиніста. Позивач вважає прийняте рішення незаконним та просить зобов`язати відповідача зарахувати йому до спеціального (пільгового) стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.3 ч.2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періоди роботи на посаді тракториста з 02.07.1981 по 02.11.1982 та з 26.11.1984 по 05.08.2004 та призначити пенсію за віком на пільгових умовах з дати звернення.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.04.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.1-2).

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 14.05.2020. Щодо заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, у якому зокрема зазначив, що періоди роботи з 02.07.1981-02.11.1982 та з 26.11.1984-05.08.2004, не можуть бути зараховані до пільгового стажу роботи позивача, оскільки ОСОБА_1 не надано довідок, уточнюючих пільговий характер роботи, які б підтвердили постійну зайнятість на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах протягом повного року сільгоспробіт в рослинництві та тваринництві (а.с.41-48). Просив суд в задоволенні позову відмовити.

Зважаючи на вищевикладене, судом проведено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до вимог статті 263 КАС України.

Згідно частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до частини 1 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з досягненням пенсійного віку звернувся до відповідача для призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах. При цьому до заяви було додано пакет документів про стаж роботи у колгоспі ім. М. Черемшини (надалі перейменований в селянську спілку ім. Є.Смика, спілку власників селянських господарств ім. Є.Смика, Сільськогосподарський виробничий кооператив ім. Є. Смика).

Відповідач своїм рішенням №393 від 02.03.2020 вирішив: у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах тракториста - машиніста відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відмовити. У рішенні відповідачем зокрема зазначено, що заявником не представлена довідка про підтвердження періодів роботи у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, тому ОСОБА_1 права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах тракториста-машиніста на даний час немає. (а.с. 29-30).

Позивач вважає прийняте рішення незаконним та просить зобов`язати відповідача зарахувати йому до спеціального (пільгового) стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.3 ч.2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періоди роботи на посаді тракториста з 02.07.1981 по 02.11.1982 та з 26.11.1984 по 05.08.2004 та призначити пенсію за віком на пільгових умовах з дати звернення, а тому звернувся в суд за захистом свого права.

Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з вимогами ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058).

Згідно з п. 2 Прикінцевих положень Закону, в редакції діючій на час виникнення спірних правовідносин, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди:

1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно з пунктом "в" частини першої статті 13 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Відповідно до статті 24 Закону України Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" обчислення страхового стажу за період до впровадження системи персоніфікованого обліку здійснюється на підставі документів та в порядку визначеному законодавством, що діяло раніше.

Положеннями статті 48 Кодексу законів про працю України встановлено, що основним документом про трудову діяльність працівника є трудова книжка.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п.3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Із записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 у період з 02.07.1981 року по 02.11.1982 року та з 26.11.1984 по 05.08.2004 працював трактористом в колгоспі ім М. Черемшини (надалі перейменований в селянську спілку ім. Є.Смика, спілку власників селянських господарств ім. Є.Смика, Сільськогосподарський виробничий кооператив ім. Є.Смика) (а.с. 31 та зворотна сторона).

Як вбачається з архівної довідки архівного відділу Рогатинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області №М-14/01-18 від 24.04.2019 року, що у книгах нарахування оплати праці колгоспу ім. М. Черемшини, селянської спілки ім. Є. Смика, СВСГ ім. Смика та СВК ім. Є. Смика з липня 1981 по листопад 1982 та з грудня 1984 по серпень 2004 значиться ОСОБА_1 , який працював в даному господарстві. Його стаж роботи за цей період становив: (роки) 1981 з липня (встановлений мінімум) 190 (вироблені в/дні) 150; (роки) 1982 по листопад (встановлений мінімум) 190 (вироблені в/дні) 277; (роки) 1984 з листопада (встановлений мінімум) 190 (вироблені в/дні) 15; (роки) 1985 (встановлений мінімум) 190 (вироблені в/дні) 294; (роки) 1986 (встановлений мінімум) 190 (вироблені в/дні) 365; (роки) 1987 (встановлений мінімум) 190 (вироблені в/дні) 365; (роки) 1988 (встановлений мінімум) 190 (вироблені в/дні) 293; (роки) 1989 (встановлений мінімум) 190 (вироблені в/дні) 314; (роки) 1990 (встановлений мінімум) 190 (вироблені в/дні) 365; (роки) 1991 (встановлений мінімум) 190 (вироблені в/дні) 376; (роки) 1992 (встановлений мінімум) 190 (вироблені в/дні) 342; 1993 (встановлений мінімум) 190, 190 вироблені в/дні 364; (роки) 1994 (встановлений мінімум) 190 вироблені в/дні 365; (роки) 1995 (встановлений мінімум) 190 вироблені в/дні 268; (роки) 1996 (встановлений мінімум) 120 вироблені в/дні 302; (роки) 1997 (встановлений мінімум) 120 вироблені в/дні 280; 1998 (встановлений мінімум) 120 вироблені в/дні 247; (роки) 1999 (встановлений мінімум) 120 вироблені в/дні 208; (роки) 2000 (встановлений мінімум) 120 вироблені в/дні 251; (роки) 2001 (встановлений мінімум) 120 вироблені в/дні 234; (роки) 2002 (встановлений мінімум) 120 вироблені в/дні 147; (роки) 2003 (встановлений мінімум) 120 вироблені в/дні 159; (роки) 2004 по серпень (встановлений мінімум) 120 вироблені в/дні 67 (а.с.17).

В матеріалах справи містяться стажова книга та історична довідка, що підтверджують період роботи позивача у даному колгоспі на посаді тракториста (а.с.18-19).

Також те, що ОСОБА_1 працював в колгоспі ім. М. Черемшини підтверджується протоколом №4 зборів уповноважених колгоспників колгоспу ім. М. Черемшини від 14.08.1981, в якому зазначено п. 3 розгляд заяв, зокрема, заява ОСОБА_1 про прийняття його в члени колгоспу (а.с. 20 та зворотна сторона).

Крім того, протоколом №8 засідання правління колгоспу ім. М. Черемшини від 02.07.1981, в якому зазначено п. 2 розгляд заяв, зокрема, заява ОСОБА_1 про прийняття його трактористом (а.с. 22 та зворотна сторона).

Також, в архівній довідці архівного відділу Рогатинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області №М-17.1/01.18 від 05.06.2019 року зазначено, що у документах колгоспу ім. М. Черемшини, селянської спілки ім. Є. Смика, СВСГ ім. Смика та СВК ім. Є. Смика відомостей про переведення ОСОБА_1 на іншу роботу не виявлено (а.с.14).

Відповідно до "Загальносоюзного класифікатора професій робітників, посад службовців і тарифних розрядів 186016", затвердженого постановою Державного комітету СРСР по стандартах від 27 серпня 1986 року №016, введеного в дію з 01 січня 1987 року та класифікатора професій ДК 003:2010 на зміну ДК 003:2005, затвердженого та введеного в дію наказом Держспоживстандарту України від 28 липня 2010 року №327, чинного на теперішній час, професії "тракторист автопарку", "тракторист-ескаваторник", "будівельна бригада" відсутні, а міститься професійна назва роботи "тракторист - машиніст сільськогосподарського виробництва".

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 27.02.2018 ку справі №681/813/17, від 08.05.2018 у справі №672/455/17, від 21.11.2019 у справі №501/3014/16-а.

Суд зазначає, що головними умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є виконання робіт на посаді тракториста-машиніста, безпосередня зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, досягнення відповідного віку, а також наявність кількості відповідного стажу. За відсутності однієї з умов для призначення пенсії за віком на пільгових умовах призначення вказаної пенсії неможливе.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 10.05.2018 у справі №196/1004/14-а.

Частиною п`ятою вказаної норми встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У вказаній постанові від 10.05.2018 у справі №196/1004/14-а Верховний суд зокрема зазначив, що таку обов`язкову умову призначення пенсії за віком на пільгових умовах трактористу-машиністу як підтвердження його безпосередньої зайнятості у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства протягом не менше як 20 років (тобто характер виконуваних ним робіт), що не може бути встановлено на підставі лише записів трудової книжки та показань свідків й підлягає підтвердженню уточнюючими довідками підприємств, установ, організацій або їх правонаступників, як передбачено п. 20 Порядку №637, в якому, до того ж, стосовно трактористів-машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) передбачено обов`язкове зазначення в довідці додаткових відомостей про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції.

В архівній довідці архівного відділу Рогатинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області №М-17.4/01.18 від 05.06.2019 року зазначено, що згідно з протоколами зборів уповноважених членів колгоспу та засідань правління колгоспу ім. М. Черемшини, селянської спілки ім. Є. Смика, СВСГ ім. Смика та СВК ім. Є. Смика вказане господарство здійснювало виробництво та реалізацію сільськогосподарської продукції (а.с.15).

На підставі наявних у справі матеріалів, з урахуванням уточнюючих архівних довідок встановлено обставини, які свідчать, що спірний період підлягає зарахуванню до стажу, який дає позивачу право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.3 ч.2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та аналогічної норми, закріпленої в "п" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

При цьому, вказані вище періоди в сукупності складають понад 20 років роботи трактористом та безпосередня зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції.

Зважаючи на вказане, суд звертає увагу на положення частини 2 статті 9 КАС України, якою встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог; суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, беручи до уваги висновок суду про те, що відповідачем протиправно, всупереч вимог чинного законодавства України прийнято рішення про відмову в призначені пенсії ОСОБА_1 , з метою належного та ефективного захисту порушених прав ОСОБА_1 , суд вбачає за необхідність вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії

Головного управління Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до спеціального (пільгового) стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах періоди роботи на посаді тракториста з 02.07.1981 по 02.11.1982 та з 26.11.1984 по 05.08.2004 у колгоспі ім. М. Черемшини та відмови у призначенні пенсії.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно до п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

З огляду на викладене, суд вважає, що Головним управлінням ПФУ в Івано-Франківській області, всупереч вимогам КАС України, не доведено правомірності винесення рішення про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , в той час як позивачем позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, а тому адміністративний позов підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи наведене, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в розмірі 840,80 грн. згідно квитанції №0.0..1 від 14.04.2020.

Крім того, позивачем у позовній заяві заявлено клопотання про відшкодування судових витрат по справі.

Дослідивши матеріали клопотання про відшкодування позивачу судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, а також наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно із частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, вказаною нормою передбачено можливість стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, не всіх понесених протилежною стороною судових витрат, а лише тих, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу.

Приписами частини 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що хоча витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави), законом все ж передбачено їх розподіл між сторонами за результатами розгляду справи.

Оцінюючи правомірність вимоги позивача щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню, апеляційний суд виходить із такого.

Частиною 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до положень частини 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

На виконання вимог статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем до позовної заяви надано договір про надання правничої допомоги за № 46/20 від 01.04.2020 між позивачем та адвокатом Окуневич М.В., акт виконаних робіт (наданих послуг) № 46/1-а/20 від 14.04.2020, квитанція № 093429 від 14.04.2020 на суму 1500 грн.

Відповідно до акту виконаних робіт (наданих послуг) № 46/1-а/20 від 14.04.2020, на виконання договору про надання правничої допомоги адвокатом Окуневич М.В. було надано позивачу такі послуги: ознайомлення із рішенням Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області на предмет законності, обґрунтованості; аналіз поданих документів та право клієнта на призначення пенсії за віком на пільгових умовах; підготовка та подання позовної заяви до Івано-Франківського окружного адміністративного суду - 1500 грн.

Таким чином, на думку суду, розмір понесених позивачем витрат у сумі 1500 грн підтверджується належними та допустимими в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України доказами.

Окрім того, такий розмір є співмірним із складністю справи та виконаною адвокатом роботою, а також часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), ціною позову та значенням справи для сторони

З огляду на викладене суд приходить до висновку про те, що наявні у матеріалах справи докази дають підстави для задоволення вимог позивача щодо відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката Окуневич М.В. в розмірі 1500 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до спеціального (пільгового) стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах періоди роботи на посаді тракториста з 02.07.1981 по 02.11.1982 та з 26.11.1984 по 05.08.2004 у колгоспі ім. М. Черемшини та відмови у призначенні пенсі.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального (пільгового) стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 3 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періоди роботи на посаді тракториста з 02.07.1981 по 02.11.1982 та з 26.11.1984 по 05.08.2004 та призначити пенсію за віком на пільгових умовах з дати звернення.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 1500 (одну тисячу п`ятсот) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 3 Прикінцевих положень КАС України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 );

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя Микитюк Р.В.