Справа № 580/18/20
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2020-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/18/20 Суддя (судді) першої інстанції: Л.В. Трофімова
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

При секретарі: Пономаренко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, прийняв рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просив:

- визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не врахування до його страхового стажу періоди роботи з червня 2012 року до травня 2018 року у Акціонерному товаристві «Черкаський приладобудівний завод», з травня до липня 2019 року у Дочірньому підприємстві «Зета» Приватного акціонерного товариства «Черкаський приладобудівний завод»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області врахувати до його страхового стажу періоди роботи з червня 2012 року до травня 2018 року у Акціонерному товаристві «Черкаський приладобудівний завод», та з травня до липня 2019 року у Дочірньому підприємстві «Зета» Приватного акціонерного товариства «Черкаський приладобудівний завод».

Позов обґрунтовано тим, що з 01.12.1994 до 02.05.2018 позивач працював у АТ «Черкаський приладобудівний завод», проте період з червня 2012 року до травня 2018 року не було зараховано до страхового стажу позивача.

Крім того, з травня 2018 року до липня 2019 року позивач працював на Дочірньому підприємстві «Зета» Приватного акціонерного товариства «Черкаський приладобудівний завод», проте зазначений період також не було зараховано до страхового стажу позивача, оскільки вказане підприємство має заборгованість із сплати єдиного соціального внеску (далі ЄСВ) з червня 2012 року, у зв`язку з чим періоди, за які не сплачено ЄСВ не включаються у страховий стаж для обчислення соціальних виплат.

На думку позивача, наявність заборгованості зі сплати страхових внесків з боку роботодавця позивача не може бути підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи, за який підприємством страхувальником не сплачено страхові внески, позаяк відповідальність за їх несплату несе страхувальник, в якому працювала застрахована особа.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року позовні вимоги - задоволено.

Визнано протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не врахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з червня 2012 року до травня 2018 року у Акціонерному товаристві «Черкаський приладобудівний завод» (), з травня 2018 року до липня 2019 року у Дочірньому підприємстві «Зета» Приватного акціонерного товариства «Черкаський приладобудівний завод» ().

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області врахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з червня 2012 року до травня 2018 року у акціонерному товаристві «Черкаський приладобудівний завод» (), та з травня 2018 року до липня 2019 року у Дочірньому підприємстві «Зета» Приватного акціонерного товариства «Черкаський приладобудівний завод» ().

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області судові витрати із сплати судового збору у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області судові витрати із оплати правової допомоги у сумі 500 (п`ятсот) грн.

Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що питання розрахунків по єдиному соціальному внеску АТ «Черкаський приладобудівний завод» та ДП «Зета» Приватного акціонерного товариства «Черкаський приладобудівний завод» віднесено до повноважень Головного управління Державної податкової служби Черкаської області.

Однак, на думку апелянта, позивач з вимогами до підприємств-страхувальників щодо сплати внесків, у тому числі і до суду, не звертався.

З огляду на вказане, відповідач діяв відповідного до вимог чинного законодавства, в межах покладених завдань на органи Пенсійного фонду України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що він не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальником - у даному випадку АТ «Черкаський приладобудівний завод» та ДП «Зета» ПраТ «Приладобудівний завод» свого обов`язку щодо сплати страхових внесків, а наявність заборгованості у цих підприємств по страховим внескам не може бути підставою для зарахування до страхового стажу позивача періоді роботи, підтверджених записами у трудовій книжці та іншими документами.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до частини другої ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у силу вимог частини четвертої ст. 229 КАС України, оскільки сторони у судове засідання не з`явились.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно записів трудової книжки позивач з 01.12.1994 зарахований на посаду заступника начальника інструментального цеху Черкаського приладобудівного заводу (а.с.26, 63).

Відповідно до запису від 11.09.1998 № 28 Черкаський приладобудівний завод перетворено у ВАТ «Черкаський приладобудівний завод» (а.с.20). Згідно запису № 29 26.04.2011 ВАТ «Черкаський приладобудівний завод» перетворено у ПАТ «Черкаський приладобудівний завод» (а.с.21).

У подальшому, 23.09.2015 позивача переведено заступником начальника відділу № 46, з 01.11.2016 - майстром інструментальної дільниці, а з 24.02.2017 - переведено начальником інструментальної дільниці.

Згідно запису № 33 20.04.2017 ПАТ «Черкаський приладобудівний завод» перетворено у ПрАТ «Черкаський приладобудівний завод» (а.с.21).

02 травня 2018 року ОСОБА_1 звільнено за скороченням штату працівників за статтею 40 пункт 1 КЗпП України (а.с.21).

05 травня 2018 року позивача прийнято на роботу начальником дільниці інструментальної у ДП «Зета» ПрАТ «Черкаський приладобудівний завод» та у подальшому 03.08.2018 ОСОБА_1 звільнено з займаної посади у зв`язку із закінченням строку трудового договору (а.с.21).

Згідно відомостей реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування у 2012 році сума заробітку позивача за рік становить 27369,76 грн, у 2013 році - 26231,19 грн, у 2014 - 31058,81 грн, у 2015 році - 25214,09 грн, у 2016 році - 37551,23 грн, у 2017 році - 109589 грн, у 2018 році - 121447,94 грн, у 2019 році - 43674,46 грн (а.с.17-19).

При цьому, з 19.11.2011 позивачу призначено пенсію за віком у сумі 1301,32 грн (а.с.47).

08 листопада 2019 року представник позивача звернувся до відповідача з вимогою зарахувати період з червня 2012 року до травня 2018 року та з травня 2018 року до липня 2019 року до трудового стажу ОСОБА_1 .

Однак, 18.11.2019 відповідач листом повідомив, що АТ «Черкаський приладобудівний завод» та ДП «Зета» ПрАТ «Черкаський приладобудівний завод» станом на 01.10.2019 мають заборгованість із сплати ЄСВ з червня 2012 року, у зв`язку з чим відсутні підстави для врахування періоду стажу з червня 2012 року до липня 2019 року.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а тому, наявність заборгованості страхувальника із сплати страхових внесків не може бути підставою для незарахування до страхового стажу під час призначенні/перерахунку пенсії позивачу періоду його роботи, відтак відповідач, не зарахувавши до страхового стажу позивача періоду роботи з червня 2012 року до липня 2019 року з підстав несплати ЄСВ страхувальником, діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, встановлений законами України.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

У силу вимог частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Так, відповідно до положень статті 46 Конституції України, громадянам гарантується право на соціальний захист, що серед іншого включає право на забезпечення їх у старості. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Згідно статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Частиною першою статті 24 вказаного Закону визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Відповідно до частин другої та третьої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

У відповідності до частин першої та другої статті 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Частиною третьою вказаної статті визначено, що обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Разом з тим, згідно частини десятої статті 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до положень ст. 106 Закону №1058-XV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

За змістом вищезазначених норм, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

При цьому, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено саме на страхувальника.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 12 вересня 2019 року у справі № 489/2283/16-а, та від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а.

У силу вимог статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації.

З матеріалів справи вбачається, що згідно записів трудової книжки позивач у період з 01.12.1994 по 02.05.2018 перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Черкаський приладобудівний завод», а у період з 05.05.2018 по 03.08.2018 працював у ДП «Зета» ПрАТ «Черкаський приладобудівний завод».

Крім того, згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 отримував заробітну плату від ДП «Зета» ПрАТ «Черкаський приладобудівний завод» () у період з серпня 2018 року по липень 2019 року.

Однак, внаслідок невиконання ПрАТ «Черкаський приладобудівний завод» та ДП «Зета» ПрАТ «Черкаський приладобудівний завод» обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивача позбавили соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаних підприємствах, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Втім, відсутність в інформаційній системі персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період з червня 2012 року до липня 2019 року не може бути підставою для позбавлення позивача права на перерахунок пенсії.

При цьому, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Акціонерне товариство «Черкаський приладобудівний завод» () та Дочірнє підприємство «Зета» Приватного акціонерного товариства «Черкаський приладобудівний завод» () не перебувають у процесі припинення.

Таким чином, оскільки наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачці періоду її роботи, тому відповідач, відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи з червня 2012 року до липня 2019 року з підстав несплати єдиного соціального внеску страхувальником діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, встановлений законами України, що свідчить про обгрнутованість позовних вимог.

Крім того, враховуючи незначну складність справи, досліджені докази, що надані на підтвердження понесених позивачем витрат на оплату правової допомоги, вимоги чинного процесуального законодавства щодо справедливого вирішення спорів та дотримання принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, лише у сумі 500 грн.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук