Справа № 420/4037/20
Суддя: Свида Л.І.
Дата ухвалення: 2020-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4037/20
УХВАЛА

18 травня 2020 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Свида Л.І., розглянувши в порядку письмового провадження заяву приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про забезпечення позову до Міністерства юстиції України, третя особа Державне підприємство «Національні інформаційні системи» про визнання протиправним і скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 з позовною заявою до Міністерства юстиції України, третя особа Державне підприємство «Національні інформаційні системи» про визнання протиправним і скасування наказу Міністерства юстиції України №1535/5 від 28.04.2020 року в частині анулювання доступу приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Разом з позовною заявою позивачка надала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить зупинити дію п. 3 Наказу Міністерства юстиції України №1535/5 від 28.04.2020 року в частині анулювання доступу приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та зобов`язати Державне підприємство «Національні інформаційні системи» відновити приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г.А. доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування вказаної заяви позивачка зазначила, що оскаржуваним наказом Міністерства юстиції України фактично обмежено її гарантоване Конституцією України права на працю, оскільки діяльність позивачки (як приватного нотаріуса) значною мірою пов`язана із доступом до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Іншою оплачуваною роботою займатись позивачка не може, окрім викладацької, наукової і творчої діяльності. При цьому, у позивачки, як приватного нотаріуса зобов`язання як перед державою у вигляді сплати податків, так і щодо сплати заробітної плати працівникам, незважаючи на фактичне зупинення діяльності не анулюється. При цьому, вжиття заходів забезпечення позову не є вирішенням публічно-правового спору по суті без фактичного його розгляду судом та зупинення дії оскаржуваного наказу не скасовує його чинність, не змінює обсяг прав та обов`язків сторін у спорі, а лише тимчасово забороняє застосування передбачених них заходів до вирішення спору у даній справі.

Таким чином невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду по справі та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулася.

Суддя вважає заяву позивача такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 4 ст.150, ч. 1 ст. 151 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно із ч. 2 ст. 151 КАС України, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, а також має враховувати співрозмірність вимог заяви про забезпечення позову заявленим позовним вимогам, та обставинам справи.

Необхідною передумовою вжиття заходів забезпечення позову є існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю, а також вірогідність того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Наведені позивачкою обставини, на думку суду, не є обґрунтованими для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову визначеним шляхом. Позивачкою належним чином не обґрунтовано, з яких підстав вона вважає, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулася.

З тексту заяви про забезпечення позову вбачається, що метою вжиття заходів забезпечення позову для позивачки є можливість отримання нею доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно для подальшого виконання нею функцій державного реєстратора, а не реальні побоювання неможливості подальшого поновлення своїх прав у випадку задоволення позовних вимог.

Щодо посилань позивачки на відсутність у неї можливості проводити професійну діяльність, відсутність заробітку суд зазначає, що позивачка не позбавлена права на працю та вправі здійснювати діяльність, яка не стосується дій щодо вчинення державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Вказана позиція узгоджується з позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року по справі №824/902/19-а.

Суд зазначає, що саме по собі існування очевидних ознак протиправності рішення суб`єкта владних повноважень не може бути єдиною підставою для забезпечення позову шляхом зупинення дії такого рішення, оскільки дана ознака є лише передумовою для такого забезпечення та повинна прийматись судом до уваги із врахуванням іншої підстави забезпечення позову - невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року по справі №800/521/17, позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підміняє собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом.

Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, предметом розгляду справи є правомірність винесення відповідачем оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України №1535/5 від 28.04.2020 року в частині анулювання доступу приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

При цьому, позивачка просить забезпечити позов, зупинивши дію п. 3 Наказу Міністерства юстиції України №1535/5 від 28.04.2020 року «Про задоволення скарги» в частині анулювання доступу приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Однак, суддя звертає увагу, що забезпечення позову таким способом до розгляду справи по суті, є фактично ухваленням рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає критеріям розумності, обґрунтованості, збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин та не відповідає інституту забезпечення позову в адміністративному процесі.

В заяві про забезпечення позову позивачкою не обґрунтовано та не надано доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити поновлення порушених прав і інтересів позивача та суддя не вбачає очевидної протиправності або очевидного порушення прав позивачки в даному випадку.

Крім того, КАС України не передбачено такого виду забезпечення позову як зобов`язання третьої особи вчинити певні дії.

З огляду на вищевикладене, суддя вважає заяву позивачки про забезпечення позову не обґрунтованою та не вбачає підстав для її задоволення.

Керуючись ст. ст.150, 151, 256, 293 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала суду може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Л.І. Свида