Справа № 953/271/20
Суддя: Лях М. Ю.
Дата ухвалення: 2020-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 953/271/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2020 року Київський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді Лях М.Ю., за участю секретаря судових засідань - Хомінської Т.В., розглянувши в порядку скороченого позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до інспектора 1 бат. 1 роти УПП в Харківській області ДПП сержанта поліції Горбань Віктора Сергійовича (місцезнаходження: 61033, м. Харків, вул. Шевченко, 315-А), Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позов, у якому просить скасувати постанову сержанта поліції Горбань Віктор Сергійович, 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції від 19.12.2019 року серія ЕАК № 1878430 про накладення адміністративного стягнення на неї, справу про адміністративне правопорушення закрити. Також, просить стягнути на її користь суму судових витрат за надання правничої допомоги у розмірі 2000,00 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 19.12.2019 року о 01:57 год., керуючи автомобілем FORD Focus державний номер НОМЕР_1 , вона разом з пасажиром ОСОБА_2 рухалась по вулиці Сумська м. Харкова. На перехресті з вулицею площа 1 травня після включення додаткової секції світлофору з зеленою стрілкою, що дозволяє здійснити відповідний маневр, вона повернула ліворуч. За поворотом через декілька десятків метрів на зустрічній смузі стояв автомобіль поліції. ЇЇ зупинив сержант поліції Горбань Віктор Сергійович, інспектор 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції. Як пояснив інспектор причиною зупинки було те, що вона нібито здійснила поворот ліворуч не дочекавшись включення додаткової секції світлофору з зеленою стрілкою ліворуч. Працівники поліції, що стояли після повороту у зустрічному мені напрямку не могли бачити сигнал додаткової секції світлофору зі стрілкою. Жодних допустимих доказів вини за весь час спілкування з поліцією їй надано не було. Позивач зазначає, що відповідач розглянув адміністративну справу безпосередньо на місці зупинки автомобіля, а не за місцем знаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, що призвело до порушення процесуальних прав позивача, закріплених у статях 268. 277, 278, 279, 280 КУпАП.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Золотарьової Л.І. від 14.01.2020 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін.

Представник відповідача - УПП в Харківській області ДПП надав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування зазначає, що виявивши порушення правил дорожнього руху, оцінивши наявні докази, заслухавши пояснення водія, інспектором було встановлено склад адміністративного правопорушення в діях гр. ОСОБА_1 та прийнято рішення про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, та в подальшому винесено постанову серії ЕАК №1878430 від 19.12.2019. З приводу того, що працівники поліцій стояли після повороту у зустрічному позивачу напрямку, тому не могли бачити сигнал додаткової секції світлофору зі стрілкою, зазначає, що світлофори встановлюються на дорогах та проїжджих частинах відповідно до Національного стандарту України ДСТУ 4092-2002 «Світлофори дорожні. Загальні технічні вимоги, правила застосовування та вимоги безпеки», затвердженого наказом Держстандарту України № 326 від 03.06.2002 р. Згідно п. 1.1 ДСТУ цей стандарт поширюється на світлофори дорожні, призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах і встановлює основні технічні вимоги до них. Відповідно до п. 7.28 ДСТУ усі світлофори, встановлені на одному світлофорному об`єкті (крім світлофорів типу 4), повинні працювати у взаємозалежних режимах. Кожний світлофорний об`єкт, що входить у систему координованого регулювання рухом, повинен мати можливість працювати в індивідуальному автоматичному режимі, незалежно від роботи інших світлофорних об`єктів. Зважаючи на зазначене, інспектор який знаходився на перехресті також слідкував за сигналами світлофора та бачив, що позивач здійснив проїзд на заборонений сигнал. Крім того, відсутність адвоката (захисника) при розгляді справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про накладання адміністративного стягнення, звернувшись до суду, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, зазначає, що факт надання юридичної допомоги та її обсяг повинен бути зображений у договорі про надання правової допомоги з детальним Розрахунком або у додатку до договору, або в актах надання правової Допомоги з описом фактично виконаної роботи та часу, який на це було втрачено. Проте позивачем вказаних документів не надано. Крім того, надана позивачем копія Договору про надання юридичної Допомоги б/н від 08.01.2020, між Позивачем та адвокатським об`єднанням «Адвокати Харкова» в особі партнера адвоката Боровик О.М. містить невідповідності, а саме: виконавцем за цим договором є ОСОБА_3 ., замовником є ОСОБА_1 , а в кінці договору, де мають бути підписи сторін та їх прізвища, від імені виконавця ставить підпис невідома особа з прізвищем ОСОБА_4 , а від імені замовника ставить підпис невідома особа з прізвищем ОСОБА_5 , який взагалі немає ніякого відношення до справи. Квитанція серії АА від 08.01.2020р., на яку Позивач посилається як на підтвердження оплати за надання правової допомоги не відповідає вимогам Положеню про форму та зміст розрахункових Документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 13, від 21.01.2016, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.02.2016 р.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 17.04.2020 року адміністративну справу №953/271/20 (н/п 2-а/953/114/20) прийнято до провадження судді Лях М.Ю.

Позивач подав заяву про розгляд позовної заяви за її відсутності, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч. 4 ст. 229 КАС України, судом не здійснювалося.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Як вбачається зі змісту постанови серії ЕАК № 1878430 від 19.12.2019 року, 19.12.2019 року о 01:57 год. в м. Харкові вул. Сумська/ площа 1 Травня, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки FORD Focus державний номер знак НОМЕР_1 , здійснила рух на вимкнену доповнювану секцію світлофору, чим порушила п. 8.7.3.з. ПДР - порушення проїзду на вимкнений сигнал додаткової секції, що забороняє рух у напрямку, вказаному стрілкою.

У зв`язку з чим, інспектором 1 бат. 1 роти УПП в Харківській області ДПП сержантом поліції Горбань В.С. 19.12.2019 року винесено постанову серії ЕАК № 1878430 при визнання ОСОБА_1 виннною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 статті 122 КУпАП, а також про накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 425 грн.

Відповідно до ч.2 статті 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

В пункті 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 8.7.3.з. ПДР України вимкнений сигнал додаткової секції забороняє рух у напрямку, вказаному її стрілкою (стрілками).

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Зі змісту адміністративного позову вбачається, що позивач не визначає себе винним у невиконанні вимог п. 8.7.3.з. ПДР, оскільки повернула ліворуч після включення додаткової секції світлофору з зеленою стрілкою, що дозволяє здійснити відповідний маневр.

Відповідачем до суду надано DVD-диск з відеозаписом з нагрудної камери інспектора поліції за обставинами зупинки автомобіля позивача 19.12.2019 року. Разом з тим, суд не приймає вказаний запис в якості належного доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскільки на ньому відстуній зафіксований факт порушення позивачем Правил дорожнього руху, а містить лише діалог інспектора поліції з ОСОБА_1 після її зупинки працівникми поліції та складання оскаржуваної постанови про притягнення її до адміністративної відповідальності .

З приводу доводів позивача щодо порушення процедури розгляду справи безпосередньо на місці зупинки автомобіля, а не за місцем знаходження органу, уповноваженого розглядати справу про адміністративного правопорушення, що призвело до порушення процесуальних прав позивача, закріплених у статтях 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП суд приходить до наступного.

Статтею 276 КУпАП визначено місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. Так, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Частиною 1, 2 розділу ІІІ Інструкції № 1395 передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Пунктом 5 розділу IV Інструкції № 1395 передбачено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Згідно статті 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, зокрема і передбачених частиною першою, другою і третьою статті 122, статтями 124-1 - 126. Постанови у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення за порушення ПДР (статті 122 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення.

При цьому, положення ст.ст. 278, 279 КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки у даному випадку КУпАП передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам передбаченим статтями 283 та 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався порушник чи встановлених останнім доводів.

Згідно із частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інші обставини,що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Винність особи у вчиненні правопорушення має бути доведена доказами, передбаченими статтею 251 КУпАП, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Юридична природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Відповідно до ч. 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на вищенаведене, враховуючи принцип презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності, суд приходить до висновку про відсутність обгрунтованих підстав для притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі письмові/електронні докази в підтвердження вчинення нею адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим наявні правові підстави для задоволення позовної заяви в цій частині та скасування постанови серії ЕАК №1878430 від 19.12.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн., із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача витрат пов`язаних на правову допомогу, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи. Частинами 1, 2, 3 ст. 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За нормами ч.7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем до суду надано Договір про надання юридичної допомоги №б/н від 08.01.2020 року, Квитанція серії АА №08.01.2020, Акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 01.01.2020 року до Договору про надання юридичної допомоги №2 від 08.01.2020 року з представництва інтересів у суді.

Як вбачається з тексту Договору про надання юридичної допомоги №б/н від 08.01.2020 року замовником послуг є - ОСОБА_6 , виконавцем - «Адвокати Харкова» в особі партнера адвоката Боровик Олени Миколаївни. Однак підписали вказаний Договір Виконавець - О.М. Борович та Замовник - Р.О. Гнездов.

Крім того, Акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 01.01.2020 року складений до Договору про надання юридичної допомоги №2 від 08.01.2020 року, в той час як позивачем надано до суду Договір про надання юридичної допомоги №б/н від 08.01.2020 року. Також, суд звертає увагу, що Акт приймання-передачі наданих послуг №1 складений 01.01.2020 року, в той час як Договір про надання юридичної допомоги № б/н укладено 08.01.2020 року.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

З огляду на вищенаведене, приймаючи до уваги наявні протиріччя у наданих позивачем документах в підтвердження понесених витратах на правничу допомогу, зокрема у Договорі про надання юридичної допомоги №б/н від 08.01.2020 року та в Акті приймання-передачі наданих послуг №1 від 01.01.2020 року, які не узгоджуються між собою за змістом, хронологією, послідовністю вчинення дій, враховуючи спрощений порядок розгляду вказаної справи, якій відбувався за відсутністю сторін, приймаючи до уваги, що вказана категорія справ віднесена законодавцем до категорії малозначних, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу за необґрунтованістю та недоведеністю.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст.2, 6-10, 77, 122, 241-246, 255, 257, 263, 295, КАС України, ст. 293 КУпАП, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора 1 бат. 1 роти УПП в Харківській області ДПП сержанта поліції Горбань Віктора Сергійовича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову інспектора 1 бат. 1 роти УПП в Харківській області ДПП сержанта поліції Горбань Віктора Сергійовича серії ЕАК №1878430 від 19.12.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП і накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП - закрити.

В іншій частині задоволення позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення у справі може бути подана до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі його апеляційного оскарження - моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя -