Справа № 440/1784/20
Суддя: Н.І. Слободянюк
Дата ухвалення: 2020-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

21 травня 2020 рокум. ПолтаваСправа № 440/1784/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Слободянюк Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 /далі - позивач, ОСОБА_1 / звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, /далі - відповідач/ про:

- визнання протиправною бездіяльності Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, яка полягає у ненаданні відповіді та невирішенні питань скарги ОСОБА_1 №873 від 20 листопада 2019 року (уточненої);

- зобов`язання Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, надати відповідь на скаргу ОСОБА_1 №873 від 20 листопада 2019 року (уточнену);

- стягнення з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, 10000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди /а.с. 1-3/.

Позов обґрунтований тим, що 20 листопада 2019 року позивачем подано на електронну пошту (« ІНФОРМАЦІЯ_1 ») Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, скаргу №873 (уточнену), проте відповіді на вказану скаргу станом на 27 березня 2020 року позивачу не надано, чим порушено його право на отримання інформації, гарантоване статтею 40 Конституції України та положеннями Закону України "Про звернення громадян". Бездіяльністю відповідача щодо ненадання відповіді та невирішення питань по скарзі №873 (уточненої) від 20 листопада 2019 рокупозивачу завдано моральних страждань та заподіяно моральну шкоду, яка оцінюється в 10000,00 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази.

Відповідач позов не визнав та у відзиві на позовну заяву /а.с. 28-39/ просив у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що на електронну пошту відповідача « ІНФОРМАЦІЯ_1 » скарга ОСОБА_1 №873 (уточнена) від 20 листопада 2019 року не надходила, що підтверджується скрин-шотом вхідної кореспонденції електронної пошти « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за період з липня 2019 року по січень 2020 року. Крім того, вказану електронну пошту відповідача змінено наказом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, №112 від 13 листопада 2019 року на електронну пошту «». Такі ж самі питання порушувалися позивачем у скарзі №873 від 15 листопада 2019 року, яка надсилалася на електронну пошту відповідача « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та за результатами розгляду якої позивачу була надана відповідь листом Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, №К-6838/15-02-2 від 15 листопада 2019 року. Оскільки скарга позивача №873 від 20 листопада 2019 року (уточнена) відрізняється від скарги позивача №873 від 15 листопада 2019 року лише уточненням номеру та дати кримінального провадження, скарга №873 (уточнена) від 20 листопада 2019 року є такою, що надіслана повторно з одних і тих самих питань. Позивач у своїх скаргах просив надати інформацію про хід кримінального провадження, відкритого за його скаргою, а тому вона підлягає розгляду у порядку, передбаченому статтею 60 Кримінального процесуального кодексу України, та на спірні правовідносини не поширюється вимоги Закону України "Про звернення громадян" в силу статті 12 цього Закону. Підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди у сумі 10000,00 грн відсутні, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності такої шкоди, протиправності бездіяльності відповідача, а також причинного зв`язку між такою шкодою та бездіяльністю.

Справу розглянуто судом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 подано до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, скаргу №873 від 15 листопада 2019 року (вх. К-7069/оз від 15 листопада 2019 року) /а.с. 41/ шляхом її направлення на електронну пошту « ІНФОРМАЦІЯ_1 » /а.с. 49-50/.

У вказаній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду ОСОБА_2 від 02 жовтня 2018 року задоволено його скаргу №554 від 03 вересня 2018 року про бездіяльність слідчого СВ СБУ в Сумській області, що полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення, описане у заяві №453 від 22 липня 2018 року, та зобов`язано СВ СБУ внести до ЄРДР відомості про злочин, передбачений статтями 364, 366 Кримінального кодексу України, який вчинив слідчий Лебединського відділу поліції ОСОБА_4. СВ СБУ в Сумській області у 2019 році внесено відповідні відомості до ЄРДР та передано матеріали кримінального провадження до управління ДБР в м. Полтаві за підслідністю. Слідчий ДБР не подає ознак роботи над вказаним кримінальним провадженням та всупереч положенням КПК України не повідомив його про початок досудового розслідування та, напевно, не має наміру розслідувати зазначений злочин.

У зв`язку з викладеним, у скарзі №873 від 15 листопада 2019 року ОСОБА_1 просив: 1) повідомити номер кримінального провадження, дату його внесення до ЄРДР, а також прізвище, ім`я, по батькові та контактні телефони слідчого ДБР, якому доручено проведення даного кримінального провадження; 2) назвати осіб ДБР, винних у невиконанні вимог КПК України, та причини неповідомлення його про початок досудового розслідування та притягнути винуватців до дисциплінарної відповідальності; 3) притягнути до дисциплінарної відповідальності всіх працівників Територіального управління ДБР в м. Полтаві, з вини яких не проводиться досудове розслідування, та вчинити дії для притягнення їх до дисциплінарної відповідальності, адже дане кримінальне провадження ніхто не розглядав з метою закрити це кримінальне провадження за відсутності складу злочину або у зв`язку із закінченням строку встановленого законом на досудове розслідування; 4) повідомити про хід слідства та назвати, які дії вчинив слідчий ДБР в даному кримінальному провадженні, а якщо слідчий нічого не зробив, то повідомити про причини його бездіяльності.

Листом Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, №К-6838/15-02-2 від 15 листопада 2019 року /а.с. 40, 46/ повідомлено ОСОБА_1 про те, що його заяву №873 від 15 листопада 3019 року розглянуто та що кримінальне провадження №0000046 для здійснення подальшого досудового розслідування 24 липня 2019 року передано за підсудністю до Територіального управління ДБР у м. Полтаві, про що його повідомлено слідчим 31 липня 2019 року. Крім того, в рамках вказаного кримінального провадження №0000046 від 18 липня 2019 року, внесеного до ЄРДР за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 364 КК України, підстави для проведення процесуальних дій, передбачених статтями 278, 290 КПК України на даний час відсутні, тривають необхідні слідчі та процесуальні дії. Роз`яснено, що у разі його незгоди з прийнятим рішенням слідчого або прокурора, він має право оскаржити його відповідно до статей 303-307 КПК України до слідчого судді або до суду, в територіальній юрисдикції якого знаходиться орган, який прийняв відповідне рішення.

ОСОБА_1 подано до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, скаргу №873 (уточнену) від 20 листопада 2019 року /а.с. 4/ шляхом її направлення на електронну пошту « ІНФОРМАЦІЯ_1 » /а.с. 5/ .

У цій скарзі ОСОБА_1 зазначив, що ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду ОСОБА_2 від 02 жовтня 2018 року задоволено його скаргу №554 від 03 вересня 2018 року про бездіяльність слідчого СВ СБУ в Сумській області, що полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення, описане у заяві №453 від 22 липня 2018 року, та зобов`язано СВ СБУ внести до ЄРДР відомості про злочин, передбачений статтями 364, 366 Кримінального кодексу України, який вчинив слідчий Лебединського відділу поліції ОСОБА_4 . 18 липня 2019 року СВ СБУ в Сумській області внесено відповідні відомості до ЄРДР за №0000046 та передано матеріали кримінального провадження до Територіального управління ДБР в м. Полтаві за підслідністю. Слідчий ДБР не подає ознак роботи над вказаним кримінальним провадженням та в порушення КПК України не повідомив про початок досудового розслідування та, напевно, не має наміру розслідувати зазначений злочин.

У зв`язку з викладеним, у скарзі №873 (уточненій) від 20 листопада 2019 року ОСОБА_1 просив: 1) повідомити ім`я, по батькові та контактні телефони слідчого ДБР, якому доручено проведення кримінального провадження №0000046 від 18 липня 2019 року; 2) назвати осіб ДБР, винних у невиконанні вимог КПК України, та причини неповідомлення його про початок досудового розслідування та притягнути винуватців до дисциплінарної відповідальності; 3) притягнути до дисциплінарної відповідальності всіх працівників Полтавського ДБР, з вини яких не проводиться досудове розслідування, та вчинити дії для притягнення їх до дисциплінарної відповідальності, адже дане кримінальне провадження ніхто не розглядав з метою закрити це кримінальне провадження за відсутності складу злочину або у зв`язку із закінченням строку, встановленого законом на досудове розслідування; 4) повідомити про хід слідства та назвати, які дії вчинив слідчий ДБР в даному кримінальному провадженні, а якщо слідчий нічого не зробив, то повідомити про причини його бездіяльності.

На підтвердження надіслання вказаної скарги на електронну пошту « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_1 надав до позовної заяви роздруківку відомостей із графи «Відправлені» особистого кабінету його електронної пошти /а.с. 5/.

Відповідно до скрин-шоту вхідної кореспонденції від ОСОБА_1 із електронної пошти Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, за адресою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за період з липня 2019 року по січень 2020 року /а.с. 49-50/ скарга №873 (уточнена) від 20 листопада 2019 року не надходила.

Не погодившись із бездіяльністю відповідача щодо ненадання відповіді та невирішення питань скарги №873 (уточненої) від 20 листопада 2019 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За визначенням, наведеним у пункті 2 частини першої статті 4 цього ж Кодексу, публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, публічно-правовим спором є не будь-який спір за участю суб`єкта владних повноважень, а лише той, який випливає із здійснення суб`єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Визначальною ознакою публічно-правового спору є наявність між учасниками публічно-правових відносин, тобто суспільних відносин, що складаються в процесі здійснення державою, її органами та посадовими особами, іншими суб`єктами своїх владних повноважень.

Пунктом 2 частини другої статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року №6-рп/2001 кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України судоустрій, судочинство, організація і діяльність прокуратури, органів дізнання і слідства визначаються виключно законами.

Згідно з частиною першою статті 1, частиною першою статті 4 Кримінального процесуального кодексу України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав та в порядку, передбачених цим Кодексом, незалежно від місця вчинення кримінального правопорушення.

Пунктом 10 частини першої статті 3 КПК України визначено, що кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування визначено параграфом 1 глави 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Положеннями частини першої статті 303 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: 1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування; 2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; 3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником; 4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; 5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою; 6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом; 7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником; 8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником; 9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником; 10) повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником; 11) відмова слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником.

Також частинами другою та третьою статті 303 КПК України передбачено, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314 - 316 цього Кодексу. Під час підготовчого судового засідання можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, передбачені пунктами 5 та 6 частини першої цієї статті.

При цьому відповідно до частини першої статті 306 Кримінального процесуального кодексу України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Отже, вчинення дій під час кримінального провадження, зокрема щодо повідомлення заявника про початок досудового слідства та вчинення інших процесуальних дій, які слідчий та прокурор зобов`язані вчинити у визначений КПК України строк та спосіб, порядку розголошення інформації про вчинені гласні та негласні слідчі дії, порядок проведення яких врегульовано нормами Кримінального процесуального кодексу України, можливе в порядку кримінального судочинства.

Зі змісту скарги №873 (уточненої) від 20 листопада 2019 року вбачається, що позивач просив відповідача надати інформацію щодо кримінального провадження №0000046 від 18 липня 2019 року та дій, вчинених в межах такого кримінального провадження, а також просив притягнути до дисциплінарної відповідальності слідчого та інших осіб, винних у нездійсненні досудового розслідування у межах вказаного кримінального провадження.

За таких обставин суд доходить висновку, що захист прав позивача, з урахуванням обов`язковості дотримання вимог частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, вимагає від адміністративного суду, до якого надійшов позов, перевіряти та надавати оцінку обставинам дотримання відповідачем приписів, встановлених Кримінальним процесуальним кодексом України, які не властиві адміністративному суду.

Верховний Суд України неодноразово, зокрема, в постановах від 24 квітня 2012 року по справі № 21-989во10, від 16 вересня 2015 року по справі № 21- 1666а15, вказував на те, що спори, які стосуються перевірки правомірності дій (рішень) правоохоронних органів, вчинених (прийнятих) при досудовому розслідуванні, не відносяться до юрисдикції адміністративних судів.

Також у рішенні Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001 зазначено, що захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб як і діяльність суду, має свої особливості, не належить до сфери управлінської сфери.

Аналогічний висновок зроблено Конституційним Судом України у рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, в якому зазначено, що з метою реалізації положень статті 55 Конституції України та недопущення обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина у разі оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого, органу дізнання стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини такі скарги суди повинні розглядати аналогічно до порядку оскарження до суду рішень і дій прокурора, слідчого, органу дізнання, встановленого КПК України.

Таким чином, спір, який виник між сторонами у справі, підлягає розгляду в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

З приводу посилання позивача на приписи Закону України "Про звернення громадян" від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВР /далі - Закон №393/96-ВР/ суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 1 Закону №393/96-ВР встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За визначеннями, наведеними у статті 3 Закону №393/96-ВР, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги; скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до статті 4 Закону №393/96-ВР до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Згідно зі статтею 12 Закону №393/96-ВР дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України, законами України "Про запобігання корупції", "Про виконавче провадження".

Скарга позивача №873 (уточнена) від 20 листопада 2019 року містить вимогу про притягнення до відповідальності слідчого та інших осіб, винних у нездійсненні належного досудового розслідування кримінального провадження №0000046 від 18 липня 2019 року, яке відкрите за його скаргою №554 від 03 вересня 2018 року.

Відповідно до частини першої статті 60 КПК України заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим.

Частиною другою статті 60 КПК України передбачено, що заявник має право: отримати від органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію; отримувати витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань; подавати на підтвердження своєї заяви речі і документи; отримати інформацію про закінчення досудового розслідування.

Згідно із частинами першою, другою, четвертою та п`ятою статті 40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. Слідчий уповноважений: 1) починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом; 2) проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом; 3) доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам; 5) звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій; 6) повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру; 7) за результатами розслідування складати обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру та подавати їх прокурору на затвердження; 8) приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу; 9) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Слідчий зобов`язаний виконувати доручення та вказівки прокурора, які надаються у письмовій формі. Невиконання слідчим законних вказівок та доручень прокурора, наданих у порядку, передбаченому цим Кодексом, тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що у кримінальному провадженні №0000046 позивач є заявником у розумінні статті 60 Кримінального процесуального кодексу України, а тому може оскаржити дії, рішення та бездіяльність слідчого або прокурора у порядку та спосіб, які визначені параграфом 1 глави 26 Кримінального процесуального кодексу України

Таким чином, на спірні правовідносини не поширюється дія Закону України "Про звернення громадян".

Суд зауважує, що законність процесуальних актів, дій чи бездіяльності, вчинених при здійсненні процесуальних повноважень, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Намагання здійснити контроль за процесуальною діяльністю поза межами відповідного процесуального регулювання є протиправним втручанням у діяльність особи, наділеної в установленому порядку процесуальними правами, та є посяганням на її процесуальну незалежність.

Таким чином, при визначенні юрисдикції у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень має значення, в тому числі, і предмет спору. У разі, коли він виник чи пов`язаний з кримінальним провадженням, то на такі правовідносини юрисдикція адміністративних судів не поширюється.

Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 05 червня 2018 року по справі № 826/13340/15.

Підсумовуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що спірні правовідносини стосуються окремих питань діяльності відповідача, яка регламентована нормами Кримінального процесуального кодексу України, а тому даний спір не відноситься до компетенції адміністративних судів і не може бути розглянутий за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, 10000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною п`ятою статті 13 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Враховуючи наведене положення та вищевикладений висновок суду про те, що цей спір не відноситься до юрисдикції адміністративних судів і не може бути розглянутий за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, суд доходить висновку, що позовна вимога про стягнення на користь позивача відшкодування завданої моральної шкоди також не належить до юрисдикції адміністративного суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Отже, провадження у справі №440/1784/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди слід закрити.

Частиною другою статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Оскільки позивач витрат по сплаті судового збору за подання цього позову не поніс, то відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Відповідно до частини другої статті 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Таким чином, повторне звернення позивачем з вказаною позовною вимогою не допускається.

Керуючись статтями 238-239, 243, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України,-

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі №440/1784/20 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди.

Роз`яснити позивачу, що цей спір належить розглядати за правилами Кримінального процесуального кодексу України.

Також роз`яснити, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення з урахуванням пункту 3 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги у порядку, встановленому статтею 297 з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень КАС України.

Суддя Н.І. Слободянюк