Справа № 320/3980/19
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2020-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

15 травня 2020 року 320/3980/19

Колегія суддів Київського окружного адміністративного суду у складі головуючого судді Горобцової Я.В., суддів Головенка О.Д., Терлецької О.О., розглянувши в порядку письмового провадження заяву про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Бучанської міської ради Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державна архітектурно-будівельна інспекція України про визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Бучанської міської ради Київської області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Бучанської міської ради Київської області за № 3185-55-VІІ від 28 березня 2019 року «Про затвердження детального плану території, розташованої в межах АДРЕСА_1 для розміщення житлової та громадської забудови».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30 липня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до розгляду та призначено підготовче судове засідання. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державну архітектурно-будівельну інспекцію України.

Приймаючи до уваги складність адміністративної справи №320/3980/19 було вирішено здійснювати розгляд даної адміністративної справи колегією у складі трьох суддів.

Станом на 01.11.2019 було визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Горобцова Я.В., судді: Терлецька О.О. та Щавінський В.Р.

14.05.2020 від представника позивача, через службу діловодства суду, надійшла заява про забезпечення адміністративного позову шляхом:

- зупинення дії рішення Бучанської міської ради №3185-55-VІІ від 28 березня 2019 року «Про затвердження детального плану території, розташованої в межах АДРЕСА_1 для розміщення житлової та громадської забудови»;

- заборони третій особі - Державній архітектурно-будівельній інспекції України видавати замовнику (замовникам) дозвіл (дозволи) на виконання будівельних робіт на території в межах АДРЕСА_1.

В обґрунтування поданої заяви позивач зазначає, що 16 квітня 2020 року в газеті «Бучанські новини» №15 відповідачем було оприлюднено заяву про наміри про планову діяльність, яка підлягає оцінці впливу на довкілля щодо будівництва комплексу багатоквартирних житлових будинків з об`єктами громадського призначення за адресою АДРЕСА_1. Місце розташування зазначеного об`єкта відповідає території, щодо якої оскаржуваним рішенням № 3185-55-VІІ від 28 березня 2019 року затверджено детальний план території. Наявність якого є підставою для подачі забудовником документів та отримання дозволу на початок будівельних робіт та фактичного початку будівництва об`єктів, що не передбачені Генеральним планом м. Буча та суперечить йому. З дій відповідача, вчинених з метою подальшої реалізації проекту будівництва житлового комплексу, що не відповідає Генеральному плану міста Буча та плану зонування території міста Буча, випливає, що невдовзі почнеться будівництво багатоквартирних житлових будинків, оскільки ані замовник цього будівництва, ані відповідач не утримуються від подальших дій для отримання рішення суду, який має встановити, чи можливо взагалі на цій території відповідне будівництво.

Тому, для забезпечення ефективного захисту прав та інтересів позивача необхідно вжити відповідні заходи забезпечення позову, оскільки в протилежному випадку значно ускладниться відновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

15.05.2020 у зв`язку з перебуванням судді Щавінського В.Р. у відпустці здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи та відповідно до протоколу замінено суддю Щавінського В.Р. на суддю Головенка О.Д.

Відповідно до положень статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частинами першою та другою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Частиною першою статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

При цьому, частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачений вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Для задоволення судом поданої позивачем заяви про забезпечення адміністративного позову останній має довести, що невжиття обраних заходів призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною 2 статті 150 КАС України.

Аналіз змісту вказаних норм свідчить про те, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі й із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому, ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Тобто, прийняття рішення про забезпечення позову можливе лише в разі наявності обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля та витрати для відновлення прав та інтересів позивача або є очевидними ознаками протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав позивача цим рішенням.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також Постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 06 березня 2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ» розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суд (суддя) повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з таким клопотанням, позовним вимогам.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно Рекомендації N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Таким чином, з наведеного вбачається, що суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані стороною по справі для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, позов слід забезпечити саме у такий спосіб, про який просить позивач, а не якимось менш обмежувальним у правах способом для відповідача, такий спосіб є співмірним обсягу позовних вимог, позивач має легітимну мету забезпечити саме захист своїх прав та інтересів від неправомірних дій відповідача, а не завдати шкоди правам та інтересам відповідача.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Тобто, прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи привести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача.

Суд також зазначає, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Так, заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову, шляхом зупинення дії рішення та заборони вчиняти певні дії, може призвести до порушення прав та інтересів позивача, що в подальшому ускладнить або навіть унеможливить їх поновлення.

Разом з тим, представником позивача не наведено достатніх підстав, які б унеможливили захист прав, свобод та інтересів позивача без вжиття відповідних заходів, не надано належних доказів щодо існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Суд звертає увагу, що затвердження суб`єктом владних повноважень детального плану території, не є беззаперечними обставинами, наявність яких є підставою для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Оцінку спірним діям відповідача, пов`язаним з наявністю правових підстав для прийняття відповідного рішення, буде надано за наслідками розгляду справи по суті заявлених позовних вимог, а не на стадії розгляду заяви про забезпечення позову.

Також не може слугувати правовою підставою для забезпечення позову й оприлюднення відповідачем в засобах масової інформації заяви про наміри про планову діяльність, яка підлягає оцінці впливу на довкілля щодо будівництва комплексу багатоквартирних житлових будинків з об`єктами громадського призначення на відповідній території. Адже зазначені доводи не свідчать про очевидність ознак протиправності дій суб`єкта владних повноважень чи утруднення виконання рішення суду у подальшому. Також суд звертає увагу, що в оприлюдненій заяві про наміри про планову діяльність, яка підлягає оцінці впливу на довкілля запропоновано звернення і пропозиції громадськості надсилати на адресу Бучанської міської ради протягом місяця з дня опублікування заяви про наміри за відповідною адресою.

Більш того, задоволення заяви про забезпечення позову може бути наслідком порушення прав інших осіб.

Суд акцентує увагу позивача, що у випадку забезпечення позову суд фактично без належних на те підстав поставить під сумнів рішення суб`єкта владних повноважень, втрутившись у його дискреційні повноваження без надання правової оцінки підставам для такого рішення, а відтак тимчасово вирішить майбутній спір по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову та виходить за межі встановлених підстав для забезпечення позову.

Відтак, судом не встановлено очевидних ознак небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі.

Таким чином, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з урахуванням розумності та обґрунтованості вимог щодо забезпечення позову, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 150-154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України строк подання апеляційної скарги на рішення суду продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Згідно підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Головуючий суддя Я.В. Горобцова

Судді О.Д. Головенко

О.О. Терлецька