Справа № 420/3590/20
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2020-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3590/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши в порядку ст. 287 КАС України (в письмовому провадженні) справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в якому позивач просить:

визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Коваленко В. О. від 31.03.2020 ВП №61457836 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн.

Позов вмотивовано наступним.

14.04.2020 року до управління надійшла постанова старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 31.03.2020 року ВП № 61457836 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.01.2020 у справі №420/6833/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсійної заборгованості за останні три роки, що передують зверненню до відповідача із заявою від 23.09.2019 року, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області виплатити ОСОБА_1 пенсійну заборгованість за останні три роки, що передують зверненню до відповідача із заявою від 23.09.2019 року - задоволено частково.

Управління зобов`язано виплатити ОСОБА_1 пенсійну заборгованість за період з 01.06.2018 року до моменту звернення до відповідача із заявою від 23.09.2019 року.

Згідно Протоколу від 10.02.2020 ОСОБА_1 нараховано суму заборгованості у розмірі 48290,82 грн. за період з 01.06.2018 р - 30.09.2019 р. (а/с. 10).

Зазначену суму заборгованості буде виплачено з урахуванням норм постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 р. №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам» припинення або відновлення соціальних виплат проводиться структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад або територіальними органами Пенсійного фонду України згідно з Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам».

Постановою Кабінету Міністрів України №335 від 25.04.2019 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365 пункти 16 і 18 постанови №365 доповнено реченням такого змісту: «Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України». Отже, оскільки порядок виплати сум соціальних виплат Кабінетом Міністрів України не визначено, Головним управлінням неможливе здійснення виплати заборгованості на даний момент.

Головне управління листом від 19.02.2020 №1500-0401-9/4012 звернулося до Пенсійного фонду України щодо виплати Позивачу нарахованого боргу.

Головним управлінням здійснено усі можливі на даний момент дії щодо виконання рішення суду у межах чинного законодавства України.

В подальшому, до Головного управління 11.03.2020 надійшла постанова відділу примусового виконання рішень ВП №61457836 від 05.03.2020 про відкриття виконавчого провадження, що підтверджується штампом вхідної документації на супровідному листі.

Головним управлінням до відділу примусового виконання рішень 16.03.2020 було надіслано листа №1500-0414-8/10503 про виконання рішення суду.

Проте, постановою відділу примусового виконання рішень від 31.03.2020 ВП №61457836 на Головне управління накладено штраф у розмірі 5100 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії - виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника.

Звертаємо увагу суду, що державним виконавцем не звернуто уваги на те, що причиною невиконання управлінням рішення суду є поважна причина, а саме: наявність чіткого механізму виплати відповідного боргу. Крім того, наявні обставини ніяк не залежать від волі управління.

Відповідно до ст. ст. 113 і 117 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, звітує перед Верховною Радою України про його виконання, в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Рішення Кабінету Міністрів України відповідно до положень ч. 1 ст. 4 Бюджетного Кодексу України є частиною бюджетного законодавства, а отже управління зобов`язань дотримуватись положень Порядку.

Таким чином, накладення штрафу є безпідставним та неправомірним та його стягнення призведе до збитків бюджету Пенсійного фонду України.

Ухвалою суду від 13.05.2020 року відкрито провадження з урахуванням особливостей, передбачених ст. 287 КАСУ.

15.05.2020 р. за вхід. № ЕП/7034/20 надійшов відзив на адміністративний позов.

Відзив обґрунтований наступним.

На виконанні у Відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області з 05.03.2020 перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа №420/6833/19, виданого Одеським окружним адміністративним судом 20.02.2019 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області виплатити ОСОБА_1 пенсійну заборгованість за період з 01.06.2018 року до моменту звернення до відповідача із заявою від 23.09.2019 року.

05.03.2020 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

24.03.2020 р. до відділу надійшов лист від боржника, згідно з яким, стягувачу нараховано заборгованість з 01.06.2018 по 23.09.2019 у сумі 48 290,82 грн. Зазначену суму буде виплачено з урахуванням норм постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо-переміщеним особам» (зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 788) суми пенсій, які не виплачені за період до місяця відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. На цей час такого порядку не затверджено та іншого чинним законодавством не передбачено.

Таким чином, рішення суду боржником не виконано взагалі, посилання на постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 та №788 від 21.08.2019 є безпідставним, та недоцільним, адже виконання рішення суду є обов`язковим.

Окрім того, існує Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649, який створений безпосередньо для виконання органами ПФУ рішень суду. Однак, боржником взагалі не взято до уваги ані рішення суду №420/6833/19, ані постанова КМУ №649 від 22.08.2018.

Відповідно до постанови КМУ №637 від 05.11.2014 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо-переміщеним особам», суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Таким чином, посилання позивача на те, що цей порядок відсутній, не є підставою невиконання рішення суду, яке є обов`язковим для усіх.

Відповідно до вимог частини 6 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню.

Таким чином, рішення не виконано та боржник свідомо ухиляється від виконання рішення суду у повному обсязі.

Статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Так, частиною другою зазначеною статті зазначено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.

31.03.2020 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу у сумі 5 100,00 грн.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень і спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Із наведеної норми Конституції вбачається, що умовою вчинення будь-яких дій органами влади є:

наявність відповідних, встановлених законом повноважень;

наявність встановленої законом підстави;

визначений законом спосіб (порядок) вчинення відповідних дій.

Лише наявність усіх трьох вищезазначених, встановлених Законом, умов у сукупності дає можливість органу влади вчиняти певну дію.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Додатково, звертаємо увагу суду на те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі "Пічкур проти України", як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини". За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі "Хонякіна проти Грузії" (Khoniakina v. Georgia), № 17767/08, пункт 72, від 19 червня 2012 року). Бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу (рішення у справі "Суханов та Ільченко проти України" (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine), № 68385/10 та 71378/10), від 26.09.2014 p.).

Таким чином, право на отримання пенсії є безперечним і забезпечений цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

А відсутність грошових коштів у Бюджеті не є підставою невиконання рішення суду, виконання чого є обов`язковим, що передбачено статтею 129-1 Конституції України. Аналогічна позиція викладена у рішення Європейського суду з прав люди у справі "Сук проти України", "Бурдов проти Росії".

Таким чином, державний виконавець діяв лише в чітких рамках, визначених законом.

Таким чином, 31.03.2020 державним виконавцем правомірно винесено постанову про накладення штрафу на боржника у сумі 5100,00 грн.

Сторони в судове засідання не з`явились.

Позивач та відповідач по справі повідомлені про дату, час та місце судового засідання засобами електронної пошти на адреси ( та відповідно), що містяться на офіційних сайтах.

Згідно ч.1-3 ст. 268 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб - порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.01.2020 р. у справі №420/6833/19 адміністративний позов задоволено частково.

Зобов`язано ГУПФУ в Одеській області виплатити ОСОБА_1 пенсійної заборгованості за період з 01.06.2018 року до моменту звернення до відповідача із заявою від 23.09.2019 року.

Постановою від 05.03.2020 р. ВП №61457836 відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №420/6833/19 від 20.02.2020 р.

Згідно Протоколу від 10.02.2020 ОСОБА_1 нараховано суму заборгованості у розмірі 48290,82 грн. за період з 01.06.2018 р - 30.09.2019 р., у протоколі крім вказаного зазначено, що виплата буде проведена по основних відомостях у наступному місяці в 9 місяці 2019 року.

Головне управління листом від 19.02.2020 №1500-0401-9/4012 звернулося до Пенсійного фонду України щодо надання дозволу на виплату ОСОБА_1 нарахованого боргу по пенсійній виплаті за період з 01.06.2018 року по 30.11.2019 року у сумі 55849,36 грн. (а/с. 11).

11.03.2020 до Головного управління надійшла постанова відділу примусового виконання рішень ВП №61457836 від 05.03.2020 про відкриття виконавчого провадження, що підтверджується штампом вхідної документації на супровідному листі.

Головним управлінням до відділу примусового виконання рішень 16.03.2020 надіслано листа №1500-0414-8/10503 про виконання рішення суду, в якому зазначається:

«..На примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавчий лист № 420/6833/19, який виданий 20.02.2020 р. Одеським окружним адміністративним судом, щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області виплатити ОСОБА_1 пенсійної заборгованості за період з 01.06.2018 року до моменту звернення до відповідача із заявою від 23.09.2019 року.

11.03.2020 року до управління надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 61457836 від 05.03.2020 р., винесена старшим державним виконавцем Коваленко В. О., за яким стягувачем є ОСОБА_1 .

На виконання вимог рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.01.2020 р. по справі № 420/6833/19 управлінням нараховано до виплати, відповідно до розрахунку боргу від 10.02.2020 р. ОСОБА_1 пенсію з 01.06.2018 року по 23.09.2019 року в сумі 48290,82, грн.

Зазначену суму буде виплачено з урахуванням норм постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 788) суми пенсій, які не виплачені за період до місяця відновлення, обліковуютсься в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. На цей час такого порядку не затверджено та іншого чинним законодавством не передбачено.

Таким чином, управлінням, виконано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.01.2020 р. по справі № 420/6833/19.

Згідно п. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII, виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ст. 39 (а саме у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом), якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Оскільки управлінням зазначене рішення суду було виконано 10.02.2020 року, а постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 61457836 винесена 05.03.2020 року, підстав для стягнення виконавчого збору немає.

Враховуючи вищевикладене, просимо закінчити виконавче провадження ВП №61457836 на підставі п. 9 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", як фактично виконане.» (а/с. 8).

Постановою Старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Коваленко В. О. від 31.03.2020 ВП № 61457836 винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 5100 грн., за не виконання без поважних причин рішення суду.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У «Науковому висновку щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією», опублікованому на офіційному сайті Верховного Суду, зазначено, що "критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття".

Суд перевіряє дії відповідача на відповідність вимогам ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Стаття 63. Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення

1. За рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

2. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

3. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Стаття 75. Відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі

1. У разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

2. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

ВИСНОВКИ СУДУ

Конституція України (в редакції станом на 30.09.2016 року) містить статтю 124 "…Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.", яка визначає можливість судового захисту за наявності юридичного спору.

Як свідчать матеріали справи, юридичний спір між Головним управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Управлінням забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виник з приводу прийняття постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення.

Як встановлено судом, 31.03.2020 року у ВП №61457836 прийнята Постанова про накладення штрафу за невиконання рішення суду в сумі 5100 грн.

За твердженням позивача рішення суду виконано, 10.02.2019 року здійснено нарахування заборгованості, що підтверджується Протоколом від 10.02.2020 року.

Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду затверджений постановою Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018 року, визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 649 боржник - це орган Пенсійного фонду України, визначений судом боржником у виконанні судового рішення; стягувач - фізична особа, на користь якої винесено рішення.

Згідно п.5 Порядку № 649 для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України: документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.

Згідно з п. 6 Порядку № 649 перевірку обґрунтованості розрахованої боржником суми, що підлягає виплаті, проводить в Пенсійному фонді України комісія з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (далі - комісія).

Пунктом 8 Порядку № 649 комісія приймає одне з таких рішень:

про наявність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку;

про відсутність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку.

У разі відсутності підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку, у п`ятиденний строк комісія повідомляє боржнику про прийняте рішення, зазначивши при цьому причини відмови.

У разі потреби комісія може прийняти рішення про повернення матеріалів боржнику на доопрацювання.

Як вбачається з матеріалів адміністративного позову головним управління Пенсійного фонду України в Одеській області, не було надано ані до суду, ані до відповідача жодного доказу, який свідчив би про вчинення позивачем дій, зазначених у пункті 5 Порядку № 649, зокрема, направлення до Пенсійного фонду України: документу, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунку суми, що підлягає виплаті, засвідченого керівником боржника або уповноваженою ним особою.

У постанові Верховного Суду від 23.04.2020 року по справі №560/523/19 сформовано правовий висновок, який підлягає врахуванню, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАСУ.

«Суди попередніх інстанцій встановили, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що Головне управління Пенсійного фонду у Хмельницькій області здійснило перерахунок довічного грошового забезпечення судді у відставці, виходячи з 88% від заробітку за відповідні періоди; рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року включено до Реєстру судових рішень, виконання яких буде проведено у порядку визначеному постановою Кабінету Міністрів України №649 від 22 серпня 2018 року; визначено розмір доплати, що підлягає до виплати - 33594,08 грн; фактично виплачено позивачу профінансовано виплату доплати до пенсії ОСОБА_1 в сумі 5284,18 грн та повідомлено позивача про розмір доплати, який буде виплачений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649, - 28309,90 грн.

Таким чином, відповідач в особі керівника Головного управління вжив конкретні заходи з метою виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року.

Фактична невиплата нарахованих 28309,90 грн зумовлена тим, що виділені бюджетні кошти на виконання судових рішень, боржником в яких є Пенсійний фонд України, спрямовуються на безумовне виконання таких рішень у порядку черговості прийняття. Тому, за умови дотримання Головним управлінням Пенсійного фонду у Хмельницькій області встановленого порядку виконання судового рішення, рішення щодо накладення штрафу на керівника управління є передчасним, оскільки жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів».

Відтак, Верховний Суд, при системному аналізі норм матеріального права, дійшов висновку про необхідність включення рішення до Реєстру судових рішень, виконання яких буде проведено у порядку визначеному постановою Кабінету Міністрів України №649 та повідомлення позивача про розмір доплати, який буде виплачений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649, що у своїй сукупності буде свідчити про повне виконання рішення суду.

Вказаних дій Головне управління Пенсійного фонду в Одеській області не вчинило, а тому рішення суду вважається не виконаним.

При цьому, суд звертає увагу сторін, що ГУПФУ в Одеській області 19.02.2020 року звернулось до Пенсійного фонду України щодо роз`яснення, а саме:

«…З огляду на викладене просимо дозволу на виплату ОСОБА_1 нарахованого боргу по пенсійній виплаті за період з 01.06.2018 року по 30.11.2019 у сумі 55 849, 36 грн.».

Вказані дії ГУПФУ в Одеській області не передбачені Порядком №649, що суперечить приписам ст. 19 Конституції України.

Крім того, згідно п. п. 10, 11 вказаного Порядку, виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику. Боржник у триденний строк повідомляє стягувачу про виділення коштів та не пізніше десяти робочих днів з дня надходження коштів у межах встановленого Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування періоду виплати пенсії зобов`язаний здійснити виплату стягувачу суми, що підлягає виплаті, у порядку, встановленому статтею 47 зазначеного Закону.

З огляду на вказане суду позивачем не надано доказів вчинення дії для отримання фінансування та асигнувань.

Також суд критично ставиться до доводів позивача, що Головним управлінням здійснено усі можливі дії щодо виконання рішення суду у межах чинного законодавства України.

На виконання п. 10 цього Порядку, управлінням до Пенсійного фонду України надаються реєстри заборгованості по відповідним судовими рішеннями, для розгляду та винесення рішення про виділення коштів та їх перерахування.

При цьому суд зазначає, що здійснення нарахування пенсії є лише передумовою її виплати та не свідчить про виконання рішення суду у повному обсязі.

В свою чергу у рішенні по справі №420/3590/19 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України виплатити ОСОБА_1 пенсійну заборгованість за період з 01.06.2018 року до моменту звернення до відповідача із заявою від 23.09.2019 року.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 та ч. 1 ст. 129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Зазначений принцип отримав подальше закріплення у нормах судоустрійного і процесуального законодавства.

Обов`язковий характер судового рішення, яке ухвалюється іменем України, підкреслює авторитет судової влади, оскільки жодне рішення інших органів не може прийматись іменем України. Вимога про ухвалення судових рішень іменем України випливає з теорії поділу влади, згідно з якою судова влада є гілкою державної влади України, а тому рішення судів є уособленням волевиявлення держави і, відповідно, їх виконання має бути гарантовано державою. Саме тому обов`язковість судових рішень забезпечується державою.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а судовий захист неможливо повноцінно здійснити без обов`язковості виконання судових рішень.

З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що ГУ ПФУ в Одеській області, рішення по справі №420/6833/19 не виконано, а отже, за приписами ч. 2 ст. 63 Закону у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Принцип обов`язковості судових рішень, як один з визначальних принципів здійснення правосуддя в Україні, полягає в обов`язковому виконанні на всій території України судових рішень, що набрали законної сили, а також у встановлені відповідальності за невиконання таких рішень.

Вказаний принцип обов`язковості судових рішень поряд із Конституцією України відображений і в багатьох кодифікованих законах України, зокрема в Кодексі адміністративного судочинства України (КАС України). Так, відповідно до ч. 1 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Крім того, згідно з практикою Європейського Суду з прав людини (п. 40 Рішення від 19.03.1997 року у справі "Горнсбі проти Греції") право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у Рішенні від 15.03.2001 року у справі "Піалопулос та інші проти Греції", якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс.

Згідно з п. 66 Рішення Європейського Суду у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy) ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Також в Рішенні від 29.06.2004 року у справі "Войтенко проти України" Європейський суд з прав людини констатував, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися.

Відтак, суд доходить висновку, що невиконання боржником судового рішення, що набрало законної сили, може свідчити про порушення права особи, гарантованих пунктом 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись ст. ст.2, 5, 6, 7, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 287, 295 ,297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови від 31.03.2020 року - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 15.5 розділу VII "Перехідні положення" КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області - адреса: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, , факс: 728-36-53, ,

Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - адреса: 65091, м. Одеса, вул. Розумовська, 37,

Головуючий суддя Потоцька Н.В.

.