Справа № 160/706/20
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2020-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 травня 2020 року м. Дніпросправа № 160/706/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року (суддя Дєєв М.В.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 у січні 2020 року звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови зарахувати запис у трудовій книжці з 25.07.1985 по 10.03.2015 за час роботи у Центральній міській лікарні м. Торез для визначення права на пенсію за віком та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати трудовий стаж роботи з 25.07.1985 по 10.03.2015 за час роботи у Центральній міській лікарні м. Торез для визначення права на пенсію за віком з моменту звернення з заявою про призначення пенсії - з 02.10.2019.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 02.10.2019 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з листом № 149/03.25-17 від 17.10.2019 відповідач повідомив ОСОБА_1 про відмову у призначенні пенсії за віком, оскільки не можливо врахувати запис у трудовій книжці з 25.07.1985 по 10.03.2015 за час роботи у Центральній міській лікарні м. Торез, адже відсутня печатка підприємства. При цьому відповідач зазначив, що враховуючи дані реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та наданих документів, загальний страховий стаж складає 23 роки 2 місяці 2 дні, при необхідних 26 роках.

Не погодившись з відмовою відповідача, ОСОБА_1 звернулася до суду з відповідним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не зараховано запис у трудовій книжці ОСОБА_1 з 25.07.1985 по 10.03.2015 за час роботи у Центральній міській лікарні м. Торез, адже відсутня печатка підприємства.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції зазначив, що трудова книжка позивача не містить жодного відтиску печатки підприємства, тобто жодний запис за вказаний період не засвідчено у встановленому законом порядку, а тому враховуючи ненадання позивачем інших доказів на підтвердження періоду роботи в Центральній міській лікарні м. Торез, відсутні підстави для зарахування страхового стажу за спірний період.

Суд апеляційної інстанції знаходить необґрунтованими такі висновки суду першої інстанції та відповідача і зазначає, що відповідно до статті 62 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України,

Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктом 2.4 Інструкції встановлено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Таким чином, власник або уповноважений ним орган після видання наказу (розпорядження) про звільнення особи вносить відповідний запис до трудової книжки та засвідчує його печаткою. Відповідно, вимога про засвідчення запису стосується лише щодо запису про звільнення особи, відомостей про нагородження та заохочення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 разом з заявою про призначення пенсії було надано трудову книжку НОМЕР_1 , в якій містяться, зокрема, записи: № 8 з 25.07.1985 про зарахування на посаду медсестри II гінекологічного відділу Центральної міської лікарні м. Торез; № 9, згідно з яким з 01.01.1989 II гінекологічний відділ перепрофільовано в АОЛБ (зміни штатного розпису); № 10, з якого вбачається, що з 01.01.1994 у зв`язку з реорганізацією відділення патології вагітних та пологового відділення ОСОБА_1 переведено на посаду медсестри палатної; № 11, відповідно до якого з 23.04.2007 Центральна міська лікарня м. Торез перейменована в Торезьку центральну міську лікарню; № 12 про звільнення позивача з 10.03.2015 з займаної посади згідно зі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Печатка Торезької центральної міської лікарні на записі про звільнення ОСОБА_1 з посади відсутня.

Згідно з записами у трудовій книжці з 11.03.2015 ОСОБА_1 прийнята на посаду медичної сестри патології акушерського відділу Торезької центральної міської лікарні Міністерства охорони здоров`я Донецької Народної Республіки.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що починаючи з 2014 року Торезька центральна міська лікарня знаходиться на тимчасово окупованій території України, що свідчить про відсутність можливості належного засвідчення запису про звільнення ОСОБА_1 .

При цьому позивачем до суду було надано довідку Торезької центральної міської лікарні Міністерства охорони здоров`я Донецької Народної Республіки № 01-10/19 від 10.01.2020, згідно з якою ОСОБА_1 дійсно працювала в Торезькій центральній міській лікарні з 25.07.1985. З 10.03.2015 ОСОБА_1 звільнена з займаної посади.

Колегія суддів доходить висновку, що до вказаних правовідносин застосуванню підлягають так звані «намібійські винятки» Міжнародного суду Організації Об`єднаних Націй, згідно з якими документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

«Намібійські винятки» підлягають застосуванню в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.

Вказана правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 22.10.2018 у справі №235/2357/17, від 21.02.2020 у справі №701/1196/16-а та від 18.03.2020 у справі № 243/6299/17.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з приписами статті 24 вказаного Закону страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з наданими апелянтом Індивідуальними відомостями про застраховану особу, Торезькою центральною міською лікарнею сплачувалися страхові внески за ОСОБА_1 , починаючи з 1999 року по червень 2014 року.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що зарахуванню підлягає стаж роботи ОСОБА_1 в Центральній міській лікарні м. Торез (Торезька центральна міська лікарня) з 25.07.1985 по червень 2014 року.

Враховуючи сукупність викладених обставин, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а тому рішення підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 243, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року в адміністративній справі № 160/706/20 скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови зарахувати ОСОБА_1 запис у трудовій книжці з 25 липня 1985 року по червень 2014 року за час роботи у Центральній міській лікарні м. Торез при вирішенні питання щодо призначення пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 стаж роботи з 25 липня 1985 року по червень 2014 року у Центральній міській лікарні м. Торез для визначення права на пенсію за віком з моменту звернення з заявою про призначення пенсії - з 02.10.2019.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області документально підтверджені судові витрати у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

Постанова суду набирає законної сили з 19 травня 2020 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 19 травня 2020 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров