Справа № 580/936/20
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2020-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року справа № 580/936/20
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тимошенко В.П.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє вимог на предмет спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:
18 березня 2020 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) із позовною заявою до Міністерства оборони України (03167, м. Київ, прос. Повітрофлотський, 6, , в якій просить:

1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача (пункт 19 протоколу №16 від 07.02.2020) про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги як особі з інвалідністю другої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

2) зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги, як особі з інвалідністю другої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у відповідності до ст. 16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що після встановлення першої групи інвалідності, відповідно норм чинного законодавства, він набув право на отримання одноразової грошової допомоги та звернувся до Черкаського обласного військового комісаріат у з заявою про виплату одноразової грошової допомоги, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року N975. Однак, відповідно до п. 19 витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги №16 від 07.02.2020, за результатами розгляду заяви позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з тих підстав, що на час встановлення первинної інвалідності не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги та інвалідність встановлено в понад тримісячний термін.

Ухвалою суду від 23.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі на підставі даного позову, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє вимог на предмет спору на стороні відповідача Черкаський обласний військовий комісаріат

Відповідач позов не визнав, надав до суду письмовий відзив в якому зазначив, що встановлення ІІ групи інвалідності у позивача відбулось у понад тримісячний термін з дня звільнення зі служби, а також наголошено, що позивач брав участь у зборах з ліквідації аварії на ЧАЕС як військовозобов`язаний, а не як військовослужбовець.

Представник третьої особи також надав суду відзив, в якому заперечував щодо задоволення позовних вимог.

Розгляд справи по суті відповідно до ч. 3 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі та проведено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає про таке.

ОСОБА_1 , в період з 13.10.1986 до 27.12.1986 року як військовозобов`язаний був призваний на спеціальні збори для участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та отримав 24,60 рентген опромінення.

Експертним висновком обласної спеціалізованої ЛКК від № 447 від 23.03.1993 встановлено, що отримані позивачем захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

У відповідності із довідкою до акту огляду МСЕК серія 2-18 АГ № 062460 позивачу з 06.04.1993 встановлено третю групу інвалідності.

У відповідності із довідкою до акту огляду МСЕК серія МСЕ-ЧНВ № 302180 позивачу з 25.06.1998 встановлено другу групу інвалідності.

В подальшому, в зв`язку погіршенням стану здоров`я, у відповідності із довідкою до акту огляду МСЕК серія 12ААБ № 133884 від 27.02.2019 позивачу з 26.02.2019 встановлено першу групу інвалідності безстроково, причина інвалідності - захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, втрата працездатності складає 95%.

12.04.2019 Управлінням соціального захисту населення Христинівської РДА позивачу встановлений статус інваліда війни другої групи безтерміново, про що було видано посвідчення серії НОМЕР_2 .

За результатами розгляду поданої позивачем заяви та документів, комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення, оформлене п. 19 протоколу №16 від 07.02.2020 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

Рішення мотивоване тим, що позивача визнано інвалідом ІІ групи безтерміново, внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, після його звільнення з військової служби як військовозобов`язаного, призваного на збори, а не як військовослужбовця. Згідно п. 6 ч. 2 ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, одноразова грошова допомога призначається військовозобов`язаним призваним збори у разі встановлення інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), військовозобов`язаному при виконанні обов`язків військової служби або не пізніше ніж через три місяці закінчення зборів, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження цих зборів. Заявнику інвалідність встановлено понад 3-місячний термін.

Надаючи спірним правовідносинам правову оцінку, при вирішенні спору по суті, суд зазначає, що відповідно до ст. 41 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-XII, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Згідно зі статтею 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (надалі - Закон №2232-XII), виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Статтею 16 Закону №2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги врегульований статтею 16-3 Закону №2011-XII. Так, ключовим правовим питанням при вирішенні даної справи є правильність застосування до спірних правовідносин абзацу 2 частини 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII.

Вперше порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги запроваджений з 01.01.2014 шляхом доповнення Закону №2011-XII статтею 16-3 (в редакції Закону України від 04.07.2012 №5040-VI "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців").

Частиною 4 статті 16-3 Закону №2011-XII визначено, що у разі якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

З метою реалізації норм статті 16-3 Закону №2011-XII Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок №975, який набрав чинності з 24.01.2014.

Відповідно до пункту 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з пунктом 8 Порядку №975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Отже, обмеження дворічним строком, протягом якого зміна групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності є підставою для виплати особі одноразової грошової допомоги, введені лише починаючи з 01.01.2014.

Згідно з частиною 4 статті 16-3 Закону №2011-XII, яка набрала чинності з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

За таких умов норми частини 4 статті 16-3 Закону №2011-XII застосовуються до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2014.

Згодом, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VIII (який набрав чинності з 01.01.2017) частину 4 статті 16-3 Закону №2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".

Тому, в разі якщо інвалідність особі була вперше встановлена до 01.01.2014, а зміна групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності відбулись після січня 2014 року, то обмеження строком до таких правовідносин не застосовується.

Аналогічна позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судом у постановах від 20.03.2018 у справі №295/3091/17, від 22.08.2019 у справі №806/2180/18, від 30.10.2019 у справі №806/815/16, від 24.12.2019 у справі №826/11299/18.

Таким чином позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення відповідача (пункт 19 протоколу №16 від 07.02.2020) про відмову позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги як особі з інвалідністю другої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги, як особі з інвалідністю другої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у відповідності до ст. 16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013, суд зазначає таке.

Зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді та ч. 2 ст. 2 КАС України, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень адміністративний суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими ст. 2 КАС України.

Згідно статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правого захисту, у розумінні статті 13 Конвенції, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Разом із тим, оскільки прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги або відмову в її призначенні за наслідками розгляду поданих документів віднесено до виключної компетенції Міноборони України, суд вважає за необхідне зобов`язати Міноборони України повторно розглянути заяву позивача з доданими до неї документами про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, та прийняти одне з рішень, передбачених пунктом 13 Порядку №975, з урахуванням висновків суду.

Судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлені вище обставини належності саме до компетенції Міноборони України розгляду заяви про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, що настала внаслідок виконання обов`язків військової служби, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме визнання протиправним та скасування рішення відповідача (пункт 19 протоколу №16 від 07.02.2020) про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги як особі з інвалідністю другої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та зобов`язання Міноборони України повторно розглянути заяву позивача з доданими до неї документами про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, та прийняти одне з рішень, передбачених пунктом 13 Порядку №975, з урахуванням висновків суду.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України , суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову, доказу понесення ним інших судових витрат суду не надано, тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 КАС України, суд

вирішив:
Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України (03168, м. Київ-168, Повітрофлотський проспект, 6, ) (пункт 19 протоколу №16 від 07.02.2020) про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги як особі з інвалідністю другої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Зобов`язати Міністерство оборони України (03168, м. Київ-168, Повітрофлотський проспект, 6, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) з доданими до неї документами про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, та прийняти одне з рішень, передбачених пунктом 13 Порядку №975, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог пункту 3 розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складене 19.05.2020.

Суддя В.П. Тимошенко