Справа № 540/2825/19
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2020-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2020 р.м.ОдесаСправа № 540/2825/19
Головуючий в 1 інстанції: Варняк С.О.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Крусяна А.В.,

Яковлєва О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 5 лютого 2020р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2019р. ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ГУ ПФУ в Херсонській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення про розмір поновленої пенсії та зобов`язати провести розрахунок пенсії, починаючи з 11.10.2016р. у розмірі відповідно до ч.2 ст.40 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", застосувавши коефіцієнт заробітної плати, показник середньої заробітної плати за три роки до розрахунку пенсії, з проведенням перерахунку, відповідно до вимог діючого законодавства та щоквартального підвищення розміру пенсії, починаючи з 11.10.2016р., з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів на усі несвоєчасно нараховані суми, починаючи з 11.10.2016р. до їх фактичної виплати з дотриманням норм Закону.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що на виконання судового рішення, пенсійний орган поновив їй виплату пенсії з 11.10.2016р. по 1.10.2017р. та виплатив у розмірі 949грн., з 1.10.2017р. по 1.07.2018р. в розмірі 1 373грн., з 1.07.2018р. в розмірі 1 435грн., з 1.07.2019р. в розмірі 1 564грн., з 1.12.2019р. в розмірі 1 638грн..

Позивачка не погоджується із розрахунками УПФ нарахованої їй пенсії, вважає їх невірними та помилковими, у зв`язку із чим вона звернулась в суд із відповідним позовом.

Посилаючись на вказане просила позов задовольнити.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 5 лютого 2020р. позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Херсонській області щодо поновлення пенсії ОСОБА_1 у розмірі меншому за прожитковий мінімум.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Херсонській області провести розрахунок пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 11.10.2016р. у розмірі у відповідності до ч.2 ст.40 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені адміністративного позову відмовити.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що поновлюючи виплату пенсії позивачці у розмірі меншому за прожитковий мінімум, пенсійний орган діяв протиправно, оскільки чинним законодавством України встановлено, що пенсія позивачки не може бути меншою встановленого законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, та проживала в м.Севастополь. Після досягнення пенсійного віку їй була призначена пенсія за віком, яка виплачувалась Гагарінським райсобезом м.Севастополя.

25.12.1996р. ОСОБА_1 виїхала з України на постійне проживання до Ізраїлю, у зв`язку з чим їй було припинено виплату пенсії.

10.01.2017р. представник ОСОБА_1 звернувся із письмовою заявою до УПФУ в Генічеському районі Херсонської області про поновлення виплати пенсії за віком.

Однак, УПФ своїм листом за №367/02 від 19.01.2017р. у поновлені виплати пенсії було відмовлено.

31.05.2017р. ОСОБА_1 звернулась в суд із адміністративним позовом до Генічеського ОУПФУ, правонаступником якого є ГУ ПФУ в Херсонській області про визнання незаконною відмову у поновленні і виплаті пенсії та зобов`язання провести поновлення пенсії за віком з 7.10.2009р. - шляхом призначення її знову на підставі документів, що знаходяться в її пенсійній справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Так, постановою Генічеського районного суду Херсонської області від 9 листопада 2017р. по справі за №653/1602/17 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано противоправною відмову Генічеського ОУПФУ в поновленні нарахування та виплати пенсії, та зобов`язано поновити нарахування з 31.11.2016р. та виплачувати з 31.11.2016р. пенсію в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, у відповідності до ст.28 та ст.42 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з подальшим її перерахуванням у зв`язку зі змінами пенсійного законодавства. Адміністративний позов в частині вимог за період з 7.10.2009р. по 31.11.2016р. залишено без розгляду.

В подальшому, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2018р. абзаци третій та четвертий резолютивної частини постанови Генічеського районного суду Херсонської області від 9 листопада 2017р. змінено на наступну редакцію: "Зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області поновити з 11.10.2016р. нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі, не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, у відповідності до ст.28,42 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено".

На виконання рішення суду виплату пенсії ОСОБА_1 поновлено з 11.10.2016р., розмір якої становив 949грн., тобто у розмірі меншому за прожитковий мінімум, що стало підставою для звернення в суд із даним позовом.

Перевіряючи правомірність оскаржуваних дій пенсійного органу, урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх протиправність та незаконність, судова колегія виходить з наступного.

Положеннями ст.46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Поряд з цим, у ст.92 Конституції України зазначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Правовідносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування врегульовані нормами ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон №1058-IV).

У відповідності до ч.14 ст.28 Закону №1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

За наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено частиною першою цієї статті, пенсія за віком встановлюється в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком.

Отже, наведеними нормами встановлено право на отримання особою мінімальної пенсії за віком за умови виконання двох умов - досягнення пенсійного віку та наявність необхідного страхового стажу. Поєднання вказаних умов передбачає об`єктивно обґрунтоване застосування механізму загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з позицій настання визначених страхових ризиків (непрацездатність за віком) та економічної забезпеченості функціонування самоврядної солідарної системи фінансування (страхового стажу як періоду (строку) сплати страхових внесків для капіталізації страхової системи).

Недосягнення пенсійного віку зумовлює відмову у призначенні пенсії за відсутністю відповідного права, а наявність страхового стажу меншої тривалості тягне визначення мінімальної пенсії у розмірі пропорційному до наявного страхового стажу, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом (ч.3 ст.28 Закону №1058-IV).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що рішенням суду, яке набрало законної сили по адміністративній справі за №653/1602/17, встановлено, що до 23.12.1996р. ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком, яка виплачувалась Гагарінським райсобезом м.Севастополя.

Згідно приписів ч.4 ст.78 КАС України, зазначені обставини є преюдиційними та в силу положень ч.4 ст.78 КАС України доказуванню не підлягають.

Відповідно до п. 4-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV для осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", крім тих, яким після набрання чинності зазначеним Законом здійснювався перерахунок пенсії з урахуванням заробітної плати за періоди страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії:

- мінімальний розмір пенсії за віком, передбачений абзацом першим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за наявності у чоловіків 25 років, а у жінок 20 років страхового стажу;

- збільшення пенсії, передбачене абзацом другим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за кожний повний рік страхового стажу понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи до 1.01.2004р., тобто до вступу в дію Закону №1058-IV, є трудова книжка.

Як вбачається із записів трудової книжки ОСОБА_1 , що з квітня 1957р. по травень 1989р. вона працювала та її загальний стаж є більшим за необхідні 20 років для отримання мінімального розміру пенсії у розмірі прожиткового мінімуму.

Судова колегія зазначає, що оскільки відомості щодо періоду роботи позивачки, зазначені у трудовій книжці, відповідачем під сумнів не ставляться, то поновлюючи виплату пенсії позивачці у розмірі меншому за прожитковий мінімум, пенсійний орган діяв протиправно.

Що стосується посилань пенсійного органу на те, що розрахунок пенсії ОСОБА_1 проводився виходячи з мінімального страхового стажу 15 років у зв`язку з відсутністю архівної пенсійної справи пенсіонера, а також довідки про заробітну плату, яка надає можливість визначити коефіцієнт заробітної плати та документів підтверджуючих страховий стаж, який дає можливість обчислити розмір пенсії за формулою. Згідно з абз.4 п.1.5 Порядку №22-1 та відповідно до Закону №1058-IV, заява на запит пенсійної справи за новим місцем проживання подається пенсіонером особисто до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації). Оскільки відповідної заяви від ОСОБА_1 не надходило, підстав щодо витребування архівної пенсійної справи з органів, які призначали пенсію на території АР Крим у відповідача відсутні, то судова колегія вважає такі доводи безпідставними, виходячи з наступного.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. за №22-1 (надалі - Порядок №22-1).

Відповідно до абз.1 п.1.5 Порядку №22-1 заява, зокрема, про поновлення виплати пенсії, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.

Заява на запит пенсійної справи за новим місцем проживання подається пенсіонером особисто до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації) (абз.3 п.1.5 Порядку №22-1).

Водночас, позивачка звернулася із заявою до ГУ ПФУ в Херсонській області про відновлення виплати пенсії не у зв`язку зі зміною свого місця проживання (реєстрації), а через те, що отримувала пенсію за віком на території АР Крим(м.Севастополь).

У відповідності до п.1 ч.1 ст.3 ЗУ "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014р. за №1207-VII (надалі - Закон №1207-VII), сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначено тимчасово окупованою територію.

Положеннями ч.2 ст.7 Закону №1207-VII передбачено, що виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території і не отримують пенсій та інших соціальних виплат від уповноважених органів Російської Федерації, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.14-4 Розділу XV Прикінцеві положення ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" громадяни України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя і не отримали громадянства Російської Федерації та не одержують пенсії та соціальні послуги від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, мають право на отримання виплат згідно з цим Законом у порядку, визначеному КМУ.

Постановою Кабінету Міністрів України від 2.07.2014р. за №234 "Про затвердження порядку виплати пенсії та надання соціальних послуг" (надалі - Порядок №234) визначено механізм виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя і не отримують пенсії та соціальні послуги від Пенсійного Фонду Російської Федерації або інших міністерств та відомств, що здійснюють пенсійне забезпечення у Російській Федерації.

Згідно із п.3 Порядку №234 особи подають територіальному органові заяву про отримання пенсії відповідно до законодавства України із зазначенням місця проживання (реєстрації) та паспорт громадянина України (паспорт громадянина України для виїзду за кордон).

За бажанням особи зазначені документи можуть бути подані її представником, який пред`являє документ, що посвідчує його особу, та подає документ (нотаріально засвідчену копію), що підтверджує його повноваження, або надіслані поштою. У таких випадках справжність підпису на заяві засвідчується нотаріально.

Відповідно до п.4 Порядку від 2.07.2014р. за №234 територіальний орган на підставі поданих документів надсилає запит щодо витребування пенсійної справи до органів Російської Федерації, зазначених у пункті 1 цього Порядку.

Виплата пенсії після надходження пенсійної справи разом з документами про припинення виплати пенсії поновлюється з дати припинення виплати за місцем попереднього отримання пенсії.

Аналізуючи вищенаведені норми, судова колегія зазначає, що громадянам України, які проживали на тимчасово окупованій території і не отримують пенсій та інших соціальних виплат від уповноважених органів Російської Федерації, забезпечено право на одержання пенсії через територіальний орган пенсійного фонду ГУ ПФУ в Херсонській області. При цьому, реалізація пенсійного забезпечення таких осіб здійснюється, у тому числі, на підставі особисто поданої пенсіонером заяви, яка є підставою для органу пенсійного фонду для витребування пенсійної справи і поновлення виплати пенсії після одержання справи пенсіонера.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311, 315, 316, 322 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 5 лютого 2020р. залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий: Ю.М.Градовський

Судді: А.В.Крусян

О.В.Яковлєв