Справа № 824/237/20-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2020-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 р. м. Чернівці Справа № 824/237/20-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Сулими М.П.

позивача ОСОБА_1 та його представника Ставчанського В.С.,

представника відповідача Сосни О.М.,

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Бойчука Б.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

1) визнати дії Міністерства оборони України протиправними;

2) зобов`язати Міністерство оборони України розглянути по суті та задовольнити його, ОСОБА_1 , заяву-звернення з питання виплати одноразової грошової допомоги та прийняття рішення відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової компенсації у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

3) зобов`язати відповідача Міністерство оборони України, вчинити дії, якими:

- визнати за ОСОБА_1 право на призначення та виплату відповідачем Міністерством оборони України, на користь ОСОБА_1 одноразової грошової компенсації в зв`язку з незаконним звільненням ОСОБА_1 з лав Радянської армії за станом здоров`я, не пов`язаним з його строковою військовою службою в проміжок часу з 06 квітня по 27 червня 1983 року, та в зв`язку з тим, що в дійсності його хвороба була напряму пов`язана «з проходженням військової служби» і встановленням другої групи інвалідності та зобов`язати відповідача Міністерство оборони України, сплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 320 000 грн (200-кратний прожитковий мінімум доходів громадян);

- поновити ОСОБА_1 , пропущений з поважних причин, тримісячний строк на призначення та отримання одноразової грошової компенсації у зв`язку з його хворобою, пов`язаною «з проходженням військової служби» і встановленням йому другої групи інвалідності;

- визнати незаконним і скасувати Постанову головної Військової-Лікарської Комісії Західного регіону в/ч №75740 про причинний зв`язок по свідоцтву про хворобу №282 від 17 травня 1983 року, по якій ОСОБА_1 було визнано, згідно статті 56б гр. 1 наказу Міністерства оборони СРСР №185 1973 року «непридатним в мирний час, придатним до нестройової служби у воєнний час».

Крім цього, позивач просив суд встановити судовий контроль за виконанням судового рішення у цій справі.

Позов обґрунтовано тим, що позивач проходив військову службу у період з 06 квітня 1983 року по 27 червня 1983 року. У серпні 2017 року висновком Медико-соціальною експертною комісією Міністерства охорони здоров`я України Чернівецького обласного центру Медико-соціальних експертиз постановлено висновок про те, що захворювання позивача, у зв`язку з яким йому встановлено другу групу інвалідності, пов`язане із походженням військової служби. Позивач, вважаючи, що має право на отримання одноразової грошової допомоги на підставі постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 та Департаменту фінансів Міністерства оборони України із заявами про виплату йому одноразової грошової допомоги у розмірі 320000 грн. У відповіді Департаменту фінансів Міністерства оборони України, направленої до ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначено, що заява позивача не підлягає задоволенню. 16 грудня 2019 року позивач повторно звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 та Департаменту фінансів Міністерства оборони України із заявами, в яких просив призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу у розмірі 320000 грн. Однак, йому відмовлено у їх задоволенні. Позивач вказує, що не вбачає своєї вини у пропущенні строку звернення для отримання одноразової грошової допомоги протягом трьох місяців після звільнення зі служби, оскільки був звільнений без призначення йому інвалідності. При цьому до серпня 2017 року не знав і не міг знати про те, що його хвороба та інвалідність пов`язані з проходженням військової служби. Просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 21 лютого 2020 року у задоволенні клопотання позивача про продовження чи поновлення ОСОБА_1 строку звернення до суду відмовлено; прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше; задоволено клопотання позивача та залучено до участі у даній справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановлено строки для подання заяв по суті справи.

Ухвалою суду від 03 березня 2020 року клопотання представника позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін задоволено та призначено розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 11 березня 2020 року клопотання представника Міністерства оборони України про проведення судового засідання у режимі відеоконференції задоволено та доручено Вінницькому окружному адміністративному суду забезпечити проведення відеоконференції даної справи.

Відповідач, заперечуючи проти позову, подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що звернення позивача від 16 грудня 2019 року всупереч пункту 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року (далі Порядок №975) направлено безпосередньо до Міністерства оборони України, а не до уповноваженого органу (комісаріату), по своїй суті не є заявою про виплату одноразової грошової допомоги, а зверненням про перегляд вже прийнятих рішень, а тому числі й 2017 року, містить прохання про визнання права на одноразову грошову допомогу, а не його припинення. З урахуванням наведеного таке звернення й не могло бути розглянуте у порядку, визначеному Порядком №975, а розглянуте згідно вимог Закону України «Про звернення громадян». Відповідач вважає, що предметом позову є не заява про призначення одноразової грошової допомоги згідно з Порядком №975 та відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а звернення в порядку законодавства про звернення громадян, на яке надана відповідь від 15 січня 2020 року з відповідними роз`ясненнями, в тому числі щодо попередньо прийнятого у 2017 році рішення. Вирішення в суді спору про розгляд звернення позивача від 16 грудня 2019 року не може бути автоматично вирішене прийняте попередньо рішення від 06 жовтня 2017 року. Таким чином, підмінюючи поняття «заява про виплату одноразової грошової допомоги» та «звернення громадянина» робиться спроба штучно поновити строк для звернення до суду про оскарження рішення по суті заяви про призначення одноразової грошової допомоги з відповідними похідними вимогами. Вказує, що позивач звільнений зі строкової військової служби у 1983 році. Інвалідність встановлено у 2017 році, тобто через 34 роки після звільнення. Поновлення чи продовження тримісячного строку, встановленого пунктом 6 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», жодним законом не передбачено, такий строк не є строком звернення до суду в розумінні глави 6 Кодексу адміністративного судочинства України. Враховуючи наведене та те, що позивачу встановлено як 3, так і 2 групу інвалідності після спливу зазначеного тримісячного строку, відсутні підстави призначати та виплачувати одноразову грошову допомогу. Крім цього відповідач зазначає, що позовні вимоги зумовлені виключно помилковим трактуванням правових норм статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Позивач не врахував, що приписами зазначеної статті законодавець серед осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, розмежовує так категорії осіб як військовослужбовців (для них право на допомогу не обмежено жодними часовими рамками) та військовослужбовців строкової служби (для них обов`язковою умовою набуття права на допомогу визначено часові рамки встановлення інвалідності в межах трьох місяців після звільнення зі служби). Просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Чернівецький обласний військовий комісаріат подав до суду пояснення, відповідно до яких підтримує позицію відповідача, викладену у відзиві на позов, не погоджується із позовними вимогами та вважає, що вони не підлягають задоволенню. Поряд з цим зазначає, що позовну вимогу про визнання незаконною та скасування постанови ГВЛК в/ч НОМЕР_1 про причинний зв`язок по свідоцтву про хворобу №282 від 17 травня 1983 року вважає безпідставною, адже протоколом засідання ВЛК Західного регіону №263 від 31 травня 2017 року оскаржувана постанова ВЛК скасована. Крім того, Міністерство оборони України не є належним відповідачем по даній позовній вимозі, оскільки до його повноважень не віднесено проведення військово-лікарської експертизи та призначення придатності за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв). Такі питання перебувають у компетенції військово-лікарських комісій. Враховуючи наведене, Чернівецький обласний військовий комісаріат просив суд розглянути клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду; залишити без задоволення позовну заяву ОСОБА_1 у зв`язку з її безпідставністю.

Ухвалою суду від 19 травня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання ІНФОРМАЦІЯ_2 про залишення позовної заяви без розгляду.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлений позов підтримали з підстав, викладених у ньому.

Представник відповідача та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, щодо задоволення позову заперечували та просили суд у позові відмовити за безпідставністю, надавши пояснення, аналогічні викладеним у поданих ними заявах по суті справи.

Заслухавши пояснення осіб, які з`явились до суду, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до військового квитка серії НОМЕР_2 від 06 квітня 1983 року, виданого Кельменецьким районним військовим комісаріатом Чернівецької області позивач прийнятий на стройову військову службу у квітні 1983 року. 20 червня 1983 року на підставі свідоцтва про хворобу №282 від 17 травня 1983 року звільнений (демобілізований) в запас та направлений у Кельменецький РВК Чернівецької області. По місцю призначення зобов`язаний прибути і стати на військовий облік 27 червня 1983 року.

Згідно з пенсійним посвідченням серії НОМЕР_3 , виданого 17 серпня 2017 року, позивач є пенсіонером по інвалідності 2 групи, інвалід армії.

Відповідно до витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювання, поранень, контузій, травм, каліцтв №263 від 31 травня 2017 року захворювання громадянина ОСОБА_1 підтверджене свідоцтвом про хворобу №282 від 17 травня 1983 року ГВЛК в/ч НОМЕР_1 , по якому він на підставі ст. 56Б гр.. І наказу МО СРСР від 1973 року був визнаний «Не придатний в мирний час, придатний до нестройової служби у воєнний час». Захворювання, пов`язане з проходженням військової служби. Постанову ГВЛК в/ч НОМЕР_1 про причинний зв`язок по свідоцтву про хворобу №282 від 17 травня 1983 року відмінено.

Дослідженням довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №916811 від 10 серпня 2017 року встановлено, що позивачу за результатами проведення повторного огляду присвоєно другу групу інвалідності через захворювання, пов`язане з проходженням військової служби. Ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: 60 (шістдесят) % - одноразово.

04 вересня 2017 року позивач звернувся до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою, в якій просив виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому 2 групи інвалідності від захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.

05 вересня 2017 року Чернівецьким обласним військовим комісаріатом направлено на адресу Директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України листа №1282/соц., у якому вказано, зокрема, про те, що ОСОБА_1 не має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, так як згідно з підпунктом 6 пункту 2 статті 16 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також підпункту 3 пункту 6 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми і каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (зі змінами), одноразова грошова допомога військовослужбовцям строкової служби призначається у разі, якщо інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби, настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби. ОСОБА_1 інвалідність встановлено понад 3-х місячний строк. ОСОБА_1 представникам Чернівецького обласного військового комісаріату надано роз`яснено відповідно до законодавства України щодо умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності. Зазначено, що документи подаються на розгляд комісії Міністерства оборони України за наполяганням заявника.

Листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 06 жовтня 2017 №248/3/6/3489, направленого військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено про те, що з 01 січня 2017 року набув чинності Закон України №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року, яким внесено зміни до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно по підпункту 6 статті 16 згаданого Закону України особам. звільненим зі строкової військової служби одноразова грошова допомога у зв`язку з встановленням інвалідності виплачується в разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби. ОСОБА_1 звільнений зі строкової військової служби у 1983 році, а інвалідність первинно встановлено в 2017 році, тобто понад тримісячний термін після звільнення зі служби. У зв`язку з цим, документи повертаються без реалізації, про що прошу повідомити заявника.

З доданих в судовому засіданні копій судових рішень вбачається, що ОСОБА_1 звертався до Першотравневого районного суду м. Чернівці з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просив визнати за ним право на призначення та виплату відповідачем на його користь одноразової грошової компенсації в зв`язку з незаконним звільненням з лав Радянської армії за станом здоров`я; поновити пропущений з поважних причин тримісячний строк на призначення та отримання одноразової грошової компенсації; визнати незаконною та скасувати постанову головної Військової-Лікарської Комісії Західного регіону в/ч №75740.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 вересня 2018 року, залишеною без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 31 жовтня 2018 року, відмовлено у відкритті провадження у вказаній справі (справа №725/5029/18).

Крім цього, з наявної у справі копії ухвали Чернівецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року по справі №824/912/19-а вбачається, що 06 серпня 2019 року ОСОБА_1 звертався до адміністративного суду, в якому просив: визнати протиправними дії Міністерства оборони України; зобов`язати Міністерство оборони України розглянути заяву позивача з питання виплати одноразової грошової допомоги та прийняти рішення відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та порядку призначення і виплати одноразової грошової компенсації у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою КМУ №975 від 25.12.2013 р.; зобов`язати Міністерство оборони України визнати за позивачем право на призначення та виплату одноразової грошової компенсації у зв`язку з незаконним звільненням з лав Радянсько армії за станом здоров`я, та у зв`язку з тим, що хвороба позивача напряму пов`язана з проходженням військової служби і встановленням другої групи інвалідності та зобов`язати відповідача сплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 320000 грн; визнати незаконною і скасувати Постанову головної Військово - Лікарської Комісії Західного регіону в/ч №75470 про причинний зв`язок по свідоцтву про хворобу №282 від 17.05.1983 р.; поновити позивачу пропущений з поважних причин тримісячний строк на призначення та отримання одноразової грошової компенсації.

Вказаною ухвалою суду позов було повернуто позивачу.

Згідно матеріалів справи, 16 грудня 2019 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із повторно заявою, в якій просив, зокрема, визнати за ним право на призначення та виплату на його користь одноразової грошової компенсації в зв`язку з незаконним звільненням з лав Радянської армії за станом здоров`я, не пов`язаним з його військовою службою в проміжок часу 06 квітня по 27 червня 1983 року, та в зв`язку з тим, що в дійсності його хвороба була напряму пов`язана з походженням військової служби і встановленням другої групи інвалідності та прийняти міри для реальної сплати йому Міністерством оборони України одноразової грошової допомоги в сумі 320000 грн. ІНФОРМАЦІЯ_1 направив на адресу позивача листа від 20 грудня 2019 року №2088/соц, в якому вказав, що у відповідності до пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975 (зі змінами), розділу 4 наказу Міністерства оборони України №530 від 14 серпня 2014 року зі змінами «Про затвердження Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей», розділу 2 наказу Міністерства оборони України №937 від 31 грудня 2014 року зі змінами «Про затвердження Інструкції з організації роботи із соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей у Міністерстві оборони України» - оформлення та подання документів до Департамент) фінансів Міністерства оборони України щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, на звільнених осіб зі Збройних Сил України покладено на обласні військові комісаріати. Рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги знаходиться не в компетенції. ІНФОРМАЦІЯ_2 , а в компетенції Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби.

16 грудня 2019 року позивач подав заяву-звернення до Міністерства оборони України, зміст якої аналогічний заяві, поданої позивачем 16 грудня 2019 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до листа фінансово-економічного управління Командування Сухопутних військ Збройних Сил України Міністерства оборони України від 15 січня 2020 року №116/14/5/82/л позивача повідомлено про те, що службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 ) документи позивача надіслано до Департаменту фінансів Міністерства оборони України на розгляд Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (далі - Комісія) (вих. № 1282 від 05 вересня 2017 року). З 01 січня 2017 року набув чинності Закон України №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року, яким внесено зміни до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до підпункту 6 статті 16 згаданого Закону особам, звільненим зі строкової військової служби одноразова грошова допомога у зв`язку з встановленням інвалідності виплачується в разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби.

Зазначено, що позивача звільнено зі строкової військової служби в 1983 році, а інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби встановлено в 2017 році, тобто понад тримісячний термін з дня звільнення.

Водночас повідомлено, що військовий комісаріат здійснює прийом документів, а Департамент фінансів готує пропозиції на розгляд Комісії. Після опрацювання документів ОСОБА_1 , що надійшли з Чернівецького ОВК, встановлено, що підстав для подання на Комісію немає, тому їх було повернуто до військкомату за вих. № 248/3/6/3489 від 06 жовтня 2017 року.

За таких обставин ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду із цим позовом.

Вирішуючи спір, варто зазначити таке.

Згідно з частинами першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пунктів 7 9 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

За змістом частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та її вимог, звернення ОСОБА_1 з цим позовом до адміністративного суду обумовлено незгодою з діями Міністерства оборони України щодо не розгляду по суті його заяви з питання виплати одноразової грошової допомоги та позицією суб`єкта владних повноважень, викладеною в листах від 06 жовтня 2017 №248/3/6/3489 та від 15 січня 2020 року №116/14/5/82/л.

Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до статті 41 Закону №2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ в редакції, на час виникнення спірних відносин) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону №2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання цієї статті Закону Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2013 року № 975 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975 в редакції, на час виникнення спірних відносин).

Пунктом 3 Порядку №975 визначено, що у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з пунктом 11 Порядку №975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Відповідно до пункту 12 Порядку №975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Пунктом 13 Порядку №975 встановлено, що розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Надаючи оцінку оскаржуваним діям Міністерства оборони України, суд зазначає, що у відповідності до пункту 13 Порядку №975 розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих військовослужбовцем для призначення і виплати одноразової грошової допомоги, повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги), чого відповідачем зроблено не було.

Так, судом встановлено, що у спірних відносинах відсутнє рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги. Натомість наявний лише лист від 06 жовтня 2017 року №248/3/6/3489 про повернення «без реалізації» поданої ОСОБА_1 заяви від 04 вересня 2017 року з питання призначення спірної допомоги та доданих до заяви документів, а також лист від 15 січня 2020 року №116/14/5/82/л, яким повідомлено про результат розгляду заяви ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги (тобто про лист № 248/3/6/3489 від 06 жовтня 2017 року) та в якому наведено норму права, що регулює виплату грошової допомоги.

На переконання суду, прийняття Міністерством оборони України рішення, оформленого листом 06 жовтня 2017 року №248/3/6/3489, про повернення «без реалізації» документів позивача про призначення одноразової грошової допомоги суперечить вимогам Порядку №975, оскільки положеннями цього Порядку не передбачено можливості вирішення цього питання шляхом прийняття рішення про повернення документів.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, у постанові від 22 березня 2018 року у справі №288/349/17, яку суд враховує в силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Указаної позиції притримується і Сьомий апеляційний адміністративний суд, що вбачається з постанови від 22 січня 2019 року у справі №824/518/18-а.

Повідомлення листом від 15 січня 2020 року №116/14/5/82/л, надане на заяву позивача від 16 грудня 2019 року, також не є рішенням, яке повинно прийматися відповідачем за результатом розгляду заяви про призначення грошової допомоги, передбаченої Законом №2011-ХІІ.

Як свідчать матеріали справи, таку заяву було подано позивачем 04 вересня 2017 року з дотриманням вимог пункту 11 Порядку №975, що визнавалось відповідачем та третьою особою в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, зважаючи на не вирішення у встановленому законом порядку питання виплати позивачу спірної допомоги за його заявою від 04 вересня 2017 року, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Міністерства оборони України та зобов`язання розглянути по суті заяву відповідно до Закону №2011-ХІІ та Порядку №975.

Вказане, на думку суду, у правовідносинах між сторонами цієї справи є належним способом захисту порушеного права позивача на не розгляд у встановленому законом порядку заяви про виплату грошової допомоги, передбаченої Законом №2011-ХІІ, та не прийняття обґрунтованого рішення.

Водночас суд вважає безпідставними твердження відповідача та третьої особи про те, що позивач уже оскаржував відмову у призначенні йому одноразової грошової допомоги у поданих до судів позовах (справа №725/5029/18 та справа №824/912/19-а), яку він отримав у 2017 році (лист із Департаменту фінансів Міністерства оборони України №248/3/6/3489 від 06 жовтня 2017 року), оскільки як зі змісту ухвали Чернівецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року по справі №824/912/19-а, так і зі змісту судових рішень у справі №725/5029/18, не вбачається, що предметом позову у цих справах є саме визнання протиправними дій Міністерства оборони України щодо не розгляду по суті заяви ОСОБА_1 з приводу призначення спірної грошової допомоги.

До того ж, у вказаних справах рішення по суті заявлених ОСОБА_1 позовних вимог не приймалось. При цьому в ухвалі від 14 січня 2020 року по справі №824/912/19-а роз`яснено позивачу право повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом, з посиланням на частину восьму статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Твердження відповідача, викладені у відзиві, про надання позивачу відповіді листом від 15 січня 2020 року №116/14/5/82/л з дотриманням вимог Закону України «Про звернення громадян» суд оцінює критично, оскільки в указаному листі відсутні посилання на зазначений закон та розгляд заяви позивача від 16 грудня 2019 року саме на його підставі.

Крім цього, згідно змісту позову та наданих в судовому засіданні пояснень, позивачем не оскаржуються дії відповідача щодо недотримання норм Закону України «Про звернення громадян» при надані відповіді на заяву від 16 грудня 2019 року. Водночас оскаржуються дії щодо не розгляду по суті заяви про виплату грошової допомоги із зазначенням, при цьому, про наявність правових підстав для її призначення.

Згідно частини першої та другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для часткового задоволення заявлених вимог, викладених у пунктах 1 та 2 прохальної частини позову. Водночас доводи відповідача є безпідставними, необґрунтованими й такими, що не свідчать про правомірність оскаржуваних дій.

Стосовно позовних вимог, викладених у пункті 3 (підпункти «а», «б», «в») прохальної частини позову, то такі задоволенню не підлягають з огляду на визначений судом спосіб захисту порушеного права позивача на не розгляд у встановленому законом порядку заяви про виплату грошової допомоги, передбаченої Законом №2011-ХІІ, й не прийняття обґрунтованого рішення.

Поряд з цим суд звертає увагу на те, що постанову ГВЛК в/ч НОМЕР_1 про причинний зв`язок по свідоцтву про хворобу №282 від 17 травня 1983 року відмінено згідно протоколу засідання ВЛК Західного регіону №263 від 31 травня 2017 року. А тому вимога позивача про зобов`язання відповідача визнати незаконною та скасувати вказану постанову (підпункт «в» пункту 3 прохальної частини позову) є безпідставною.

Щодо вимоги позивача встановити судовий контроль за виконанням судового рішення, то варто зазначити, що відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду.

За таких обставин, а також враховуючи відсутність обґрунтованих сумнівів щодо невиконання відповідачем даного судового рішення, в разі набрання ним законної сили, суд не встановлює обов`язку для відповідача на подання звіту.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо не розгляду по суті та повернення заяви ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги від 04 вересня 2017 року та доданих до цієї заяви документів.

Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 з питання виплати одноразової грошової допомоги від 04 вересня 2017 року та додані до цієї заяви документи і прийняти рішення відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Оскільки в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 21 травня 2020 року.
Згідно з пунктом 3 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повне найменування учасників справи:

позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), відповідач - Міністерство оборони України (просп. Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ).

Суддя О.П. Лелюк