Справа № 440/395/20
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2020-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/395/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сич С.С.,

секретаря судового засідання - Гринько М.О.,

представника відповідачів - Чемериса В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

23 січня 2020 року ОСОБА_1 /надалі - позивач; ОСОБА_1 / звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, з урахуванням уточненої позовної заяви та заяви про зміну позовних вимог від 10 березня 2020 року /а.с. 16-21, 140/, про: визнання протиправним і скасування наказу Міністерства юстиції України №4360/к від 26.12.2019; поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Полтавській області з 29.12.2019; стягнення з Головного територіального управління юстиції у Полтавській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29.12.2019 по дату винесення рішення у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що наказ Міністерства юстиції України №4360/к від 26.12.2019 є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки мала місце не ліквідація юридичної особи публічного права Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, а її реорганізація з переходом майна, прав та обов`язків до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), а також зважаючи на те, що Міністерство юстиції України у порушення вимог ст.ст. 40, 49-2 КЗпП України не запропонувало позивачу вакантні посади у новоутворений установі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/395/20, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 14:00 год. 11 березня 2020 року, витребувано докази.

24 лютого 2020 року до суду надійшов відзив Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на позовну заяву /а.с. 43-51/, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що Головне територіальне управління юстиції у Полтавській області ліквідоване як юридична особа публічного права, а компетенція новоутвореної юридичної особи Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) поширюється на територію кількох областей на відміну від ліквідованого Головного територіального управління юстиції у Полтавській області. Вказує, що відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин приписів статей 40, 49-2 КЗпП України, оскільки із Закону України «Про державну службу» у редакції, чинній на час винесення оскаржуного наказу (після 25.09.2019), виключено норму про те, що на припинення державної служби поширюється законодавство про працю, натомість статтями 22, 87 Закону України «Про державну службу» врегульовано спірні правовідносини, зокрема, визначено, що у разі реорганізації чи ліквідації переведення державного службовця на рівнозначну чи нижчу посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, здійснюється на розсуд суб`єкта призначення.

02 березня 2020 року до суду надійшов відзив Міністерства юстиції України на позовну заяву /а.с. 82-90/, у якому представник відповідача Міністерства юстиції України просить у задоволенні адміністративного позову відмовити, посилаючись на те, що у зв`язку зі змінами до Закону України «Про державну службу» у редакції, чинній на час винесення спірного наказу, процедура звільнення державного службовця у випадку реорганізації чи ліквідації державного органу є ідентичною, із Закону України «Про державну службу» виключено положення про поширення на ці випадки законодавства про працю, що відповідає позиції Національного агентства України з питань державної служби у роз`ясненні від 06.02.2020 №85, де зазначено, що під час вивільнення державних службовців державного органу згідно з п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону не застосовуються положення ч. 2 ст. 40 КЗпП України. Вказує, що Законом України «Про державну службу», який є спеціальним нормативно-правовим актом, врегульовано підстави та процедуру припинення державної служби, а тому приписи КЗпП України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Зазначає, що Головне територіальне управління юстиції у Полтавській області ліквідоване як юридична особа публічного права, а компетенція новоутвореної юридичної особи Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) поширюється на територію кількох областей на відміну від ліквідованого Головного територіального управління юстиції у Полтавській області. Наказом Міністерства юстиції України від 12.11.2019 №3278/к «Про оголошення конкурсу на зайняття посад державної служби» оголошено, зокрема, конкурс на зайняття вакантних посад державної служби, у якому позивач взяв участь. Звертає увагу суду на те, що позивач у позовній заяві наводить норми Закону України «Про державну службу» у редакції нечинній на момент виникнення спірних правовідносин.

10 березня 2020 року до суду надійшла відповідь на відзиви відповідачів /а.с. 137-139/, у якій позивачем зазначено про незгоду зі змістом відзивів відповідачів на позовну заяву, оскільки позивач вважає, що на спірні правовідносини поширюються приписи КЗпП України, так як Законом України «Про державну службу» не була врегульована процедура звільнення державних службовців, про що зазначено у роз`ясненнях Національного агентства України з питань державної служби від 06.02.2020 №85.

Протокольною ухвалою суду від 11 березня 2020 року прийнято до розгляду та приєднано до матеріалів справи заяву позивача про зміну позовних вимог від 10 березня 2020 року /а.с. 140/.

Протокольними ухвалами суду від 11 березня 2020 року витребувано докази від Головного територіального управління юстиції у Полтавській області та на підставі п. 4 ч. 6 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні до 09:00 25 березня 2020 року.

16 березня 2020 року до суду надійшли заперечення відповідачів на відповідь на відзив /а.с. 161-165/, у яких представник відповідачів посилається на приписи ч. 4 ст. 40 КЗпП України, ч. 1 ст. 3, ч.2, 3 ст. 5, приписи ст.ст. 83, 87 Закону України «Про державну службу», та робить висновок про те, спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про державну службу», який є спеціальним нормативно-правовим актом, що прийнятий пізніше, ніж відповідні приписи КЗпП України, Законом України «Про державну службу» не встановлено обов`язку суб`єкта призначення щодо переведення державного службовця на іншу посаду відповідно до його кваліфікації.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 25 березня 2020 року клопотання позивача про відкладення підготовчого засідання - задоволено. Продовжено строк підготовчого провадження у справі № 440/395/20 на тридцять календарних днів. Підготовче засідання відкладено до 10:00 15 квітня 2020 року.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року встановлено наступний порядок з`ясування обставин справи та дослідження доказів під час розгляду справи по суті: дослідження письмових доказів. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10:00 12 травня 2020 року. У задоволенні заяви представника відповідачів про проведення наступного засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів - відмовлено.

Позивач у судове засідання 12 травня 2020 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином /а.с. 194/, подав до суду заяву про проведення судового засідання 12 травня 2020 року без його участі /а.с. 197/.

Відповідно до частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктами 1, 2 частини 3 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки.

Зважаючи на вищевикладене, суд вирішив розглядати справу по суті за відсутності позивача.

Представник відповідачів у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд, заслухавши вступне слово представника відповідачів, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

Наказом Міністерства юстиції України від 16.09.2015 №2923/к «Про призначення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 призначено на посаду першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Полтавській області з посадовим окладом згідно зі штатним розписом, із збереженням 9 рангу державного службовця, у порядку переведення з посади начальника відділу з питань банкрутства Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, як таку, що успішно пройшла стажування, з випробувальним терміном шість місяців /а.с. 96/.

23.10.2019 ОСОБА_1 вручено попередження про вивільнення /а.с. 22/.

Наказом Міністерства юстиції України від 26.12.2019 №4360/к «Про звільнення» звільнено ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 28 грудня 2019 року відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, з припиненням державної служби /а.с. 95/.

У трудовій книжці ОСОБА_1 28.12.2019 зроблено запис за № 17 про звільнення відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, з припиненням державної служби /а.с. 136/.

Позивач не погодився з наказом Міністерства юстиції України №4360/к від 26.12.2019 «Про звільнення» та звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному наказу Міністерства юстиції України №4360/к від 26.12.2019 «Про звільнення», суд дійшов наступних висновків.

Матеріалами справи підтверджено, що орган державної влади Головне територіальне управління юстиції у Полтавській області зареєстроване як юридична особа 01.02.2007, номер запису в Єдиному державному реєстрі 1 006213, з 18.10.2019 перебуває в стані припинення /а.с. 38-40/.

Частиною 1 статті 104 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Відповідно до частини 5 статті 5 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» міністерство, інший центральний орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Частиною 1 статті 13 цього Закону передбачено, що територіальні органи міністерства утворюються як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників міністерства і коштів, передбачених на утримання міністерства, ліквідовуються, реорганізовуються за поданням міністра Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 5 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 року №1074, орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

За приписами пункту 6 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 року №1074, права та обов`язки органів виконавчої влади переходять: у разі злиття органів виконавчої влади - до органу виконавчої влади, утвореного внаслідок такого злиття; у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади; у разі поділу органу виконавчої влади - до органів виконавчої влади, утворених внаслідок такого поділу; у разі перетворення органу виконавчої влади - до утвореного органу виконавчої влади; у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 року №870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 1, зокрема, Головне територіальне управління юстиції у Полтавській області.

Пунктом 2 цієї постанови утворено як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 2, зокрема, Північно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Суми).

Суд зазначає, що ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 року №870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» не було здійснено відмову від здійснення завдань і функцій територіальних органів юстиції та не наведено жодного обґрунтування для цього.

Натомість пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 року №870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» установлено, що:

територіальні органи Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції;

здійснення заходів, пов`язаних з ліквідацією територіальних органів згідно з пунктом 1 цієї постанови та утворенням міжрегіональних територіальних органів згідно з пунктом 2 цієї постанови, покладається на Міністерство юстиції;

міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, є правонаступниками територіальних органів Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1, зокрема, Північно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Суми) - Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, Головного територіального управління юстиції у Сумській області, Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області.

Згідно з приписами пункту 3 Положення про Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 23.06.2011 № 1707/5, основними завданнями Головного територіального управління юстиції є:

реалізація державної правової політики, державної політики з питань банкрутства, у сферах державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, державної реєстрації статутів територіальних громад сіл, селищ, міст, державної реєстрації друкованих засобів масової інформації; забезпечення реалізації державної політики у сферах організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб);

внесення на розгляд Мін`юсту пропозицій щодо формування та реалізації політики у зазначених сферах;

забезпечення роботи нотаріату;

експертне забезпечення правосуддя;

протидія легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення (щодо нотаріусів, адвокатів, адвокатських бюро та об`єднань, суб`єктів господарювання, що надають юридичні послуги (крім осіб, що надають послуги в рамках трудових відносин));

здійснення в межах повноважень міжнародно-правового співробітництва.

Пунктом 3 Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 23.06.2011 № 1707/5, визначено, що основними завданнями міжрегіонального управління є:

реалізація державної правової політики, державної політики з питань банкрутства, у сферах державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, державної реєстрації статутів територіальних громад сіл, селищ, міст, державної реєстрації друкованих засобів масової інформації; забезпечення реалізації державної політики у сферах організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб);

внесення на розгляд Мін`юсту пропозицій щодо формування та реалізації політики у зазначених сферах;

забезпечення роботи нотаріату;

експертне забезпечення правосуддя;

протидія легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення (щодо нотаріусів, адвокатів, адвокатських бюро та об`єднань, суб`єктів господарювання, що надають юридичні послуги (крім осіб, що надають послуги в рамках трудових відносин));

здійснення в межах повноважень міжнародно-правового співробітництва.

Наказом Міністерства юстиції України №4359/5 від 28.12.2019 "Про можливість забезпечення здійснення повноважень та виконання функцій" вирішено погодитись із пропозицією Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) щодо можливості забезпечення здійснення ним повноважень та виконання функцій, визначених Положенням про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2011 №1707/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23 червня 2011 року за №759/1949, та іншими нормативно-правовими актами, з 28 грудня 2019 року. У зв`язку з цим Головному територіальному управлінню юстиції у Полтавській області, Головному територіальному управлінню юстиції у Сумській області, Головному територіальному управлінню юстиції у Чернігівській області припинити з 28 грудня 2019 року здійснення повноважень та виконання функцій з реалізації державної політики у відповідних сферах /а.с. 97/.

Таким чином, завдання та функції Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) та Головного територіального управління юстиції у Полтавській області є аналогічними.

Наведені вище обставини вказують на те, що в даному випадку мала місце не ліквідація територіального органу Міністерства юстиції України - Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, а його реорганізація.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 83 Закону України «Про державну службу» (у редакції чинній на час прийняття оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2019 №4360/к «Про звільнення») державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

За приписами частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:

1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;

1-1) ліквідація державного органу;

2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;

3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності;

4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Наказом Міністерства юстиції України від 26.12.2019 №4360/к «Про звільнення» звільнено ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 28 грудня 2019 року відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, з припиненням державної служби /а.с. 95/.

Разом з тим, обставин, які б свідчили про ліквідацію Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на день звільнення позивача не існувало, що виключає можливість формулювання підстави звільнення позивача «у зв`язку з ліквідацією», тому позивач повинна бути звільнена на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку з реорганізацією Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, а не "відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Полтавській області", оскільки фактично ліквідація юридичної особи не здійснювалось, що свідчить про протиправність наказу Міністерства юстиції України "Про звільнення" від 26 грудня 2019 року №4360/к в частині формулювання причин звільнення з посади першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_1 "відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Полтавській області".

Частиною 1 статті 49-2 Кодексу законів про працю України встановлено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Наказом Міністерства юстиції України від 16.10.2019 № 3173/5 «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України» наказано в.о. Державного секретаря Міністерства, директору Департаменту публічного права Кравченко Л .М. забезпечити вжиття комплексу заходів, передбачених законодавством, щодо реалізації цього наказу, у тому числі, письмове персональне попередження про звільнення керівних працівників головних територіальних управлінь юстиції в областях та місті Києві, призначення яких здійснюється Державним секретарем Міністерства, не пізніше ніж за два місяці до їх звільнення, у строк до 25 жовтня 2019 року.

Матеріалами справи підтверджено, що 23.10.2019 ОСОБА_1 вручено попередження про вивільнення /а.с. 22/.

Відповідно до частини 2 статті 40 Кодексу законів про працю України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частинами 2, 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України передбачено, що при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Разом з тим, згідно з приписами частини 5 статті 40 Кодексу законів про працю України (у редакції із змінами, внесеними згідно із Законом № 113-IX від 19.09.2019) особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Таким чином, особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України (у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників), а також особливості застосування до них положень частини 2 статті 40 КЗпП України, частини другої і третьої статті 49-2 КЗпП України, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про державну службу» цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Отже, законом, що регулює статус державного службовця, є Закон України «Про державну службу».

Частинами 1, 2, 3 статті 5 Закону України «Про державну службу» встановлено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Станом на час прийняття оскаржуваного наказу 26.12.2019 Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» від 19 вересня 2019 року № 117-IX абзац другий частини третьої статті 87 виключено, зокрема, виключено норму про те, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Натомість, були внесені відповідні зміни, зокрема, до статті 22 та 87 Закону України «Про державну службу», якими врегульовано питання звільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу».

Так, частиною 3 статті 87 Закону України «Про державну службу» (у редакції чинній на час прийняття оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2019 №4360/к «Про звільнення») встановлено, що державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

Частиною 5 статті 22 цього Закону (із змінами, внесеними згідно із Законом № 117-IX від 19.09.2019) передбачено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

Вказані норми закону неконституційними не визнавалися.

Суд зазначає, що у позовній заяві позивач наводить редакцію частини 5 статті 22 Закону України «Про державну службу», що діяла до внесення в неї змін Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» від 19 вересня 2019 року № 117-IX, тобто цитує норму у редакції, що є нечинною на час виникнення спірних правовідносин та винесення оскаржуваного наказу.

Отже, Законом України «Про державну службу» (у редакції чинній на час прийняття оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2019 №4360/к «Про звільнення»), який є спеціальним законом, що регулює статус державного службовця, встановлено право за рішенням суб`єкта призначення, а не його обов`язок щодо переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, без обов`язкового проведення конкурсу. Станом на час виникнення спірних правовідносин дія норм законодавства про працю, а саме, частини 2 статті 40, частин 2, 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України не поширюється на державних службовців в силу приписів частини 5 статті 40 Кодексу законів про працю України та статей 3, 5 Закону України «Про державну службу», оскільки станом на час звільнення позивача такі правовідносини були врегульовані статтею 22 Закону України «Про державну службу», що передбачає не обов`язок, а право суб`єкта призначення за рішенням суб`єкта призначення у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу перевести державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу. А частиною 3 статті 87 Закону України «Про державну службу» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

Судом встановлено, що наказом Міністерства юстиції України від 12.11.2019 №3278/к «Про оголошення конкурсу на заняття посад державної служби» оголошено конкурс на заняття вакантних посад державної служби категорії «Б», зокрема, вакантних посад Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) /а.с. 92-94/. Вказаний наказ не був скасований та є чинним.

Таким чином, суб`єкт призначення прийняв рішення здійснювати призначення в державному органі, якому передаються повноваження та функції Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, з обов`язковим проведенням конкурсу.

Суд критично оцінює доводи позивача про протиправність оскаржуваного наказу з посиланням на висновки Верховного Суду України та Верховного Суду щодо застосування норм права, сформовані у постановах, перелік яких наведено у позовній заяві, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» від 19 вересня 2019 року № 117-IX були внесені зміни до Закону України "Про державну службу" та до статті 40 КЗпП України (статтю 40 доповнено частиною п`ятою), а у наведених позивачем постановах Верховним Судом України та Верховним Судом не формувалися правові висновки щодо застосування норм Закону України "Про державну службу" (статей 22, 87) та статті 40 КЗпП України у редакціях після внесення до них змін Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» від 19 вересня 2019 року №117-IX.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ в частині припинення державної служби позивача відповідає вимогам статті 22 Закону України «Про державну службу», не порушує вимог частини 2 статті 40, частин 2, 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин в силу приписів частини 5 статті 40 Кодексу законів про працю України та статей 3, 5 Закону України «Про державну службу», при цьому відповідачем дотримано вимоги частини 1 статті 49-2 Кодексу законів про працю України щодо належного персонального попередження позивача не пізніше ніж за два місяці про наступне вивільнення, тому відсутні підстави для поновлення позивача на посаді першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Полтавській області з 29.12.2019 та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Водночас, наказ Міністерства юстиції України "Про звільнення" від 26 грудня 2019 року №4360/к в частині формулювання причин звільнення з посади першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_1 "відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Полтавській області" є протиправним, оскільки не відповідає фактичним обставинам звільнення позивача, так як обставин, які б свідчили про ліквідацію Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на день звільнення позивача не існувало, натомість існували обставини щодо реорганізації Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

Відповідно до приписів статті 235 Кодексу законів про працю України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 зазначено, якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є: визнання протиправним наказу Міністерства юстиції України "Про звільнення" від 26 грудня 2019 року №4360/к в частині формулювання причин звільнення з посади першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_1 "відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Полтавській області" та зобов`язання відповідача Міністерство юстиції України внести зміни до наказу Міністерства юстиції України "Про звільнення" від 26 грудня 2019 року №4360/к щодо формулювання причин звільнення з посади заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_1 , виклавши його в наступній редакції: "Звільнити ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 28 грудня 2019 року відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку з реорганізацією Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, з припиненням державної служби", а також внести відповідні зміни до трудової книжки ОСОБА_1 .

Отже, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 3, 6-10, 205, 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Міністерства юстиції України (ідентифікаційний код 00015622, вул. Архітектора Городецького, 13, м. Київ, 01001), Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (ідентифікаційний код 34874347, вул. Соборності, 45, м. Полтава, 36014) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати протиправним наказ Міністерства юстиції України "Про звільнення" від 26 грудня 2019 року №4360/к в частині формулювання причин звільнення з посади першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_1 "відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Полтавській області".

Зобов`язати відповідача Міністерство юстиції України внести зміни до наказу Міністерства юстиції України "Про звільнення" від 26 грудня 2019 року №4360/к щодо формулювання причин звільнення з посади заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_1 , виклавши його в наступній редакції: "Звільнити ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 28 грудня 2019 року відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку з реорганізацією Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, з припиненням державної служби", а також внести відповідні зміни до трудової книжки ОСОБА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням положень пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України, до Другого апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Повне рішення складено 18 травня 2020 року.

Суддя С.С. Сич