Справа № 760/25078/19
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2020-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 рокуЛьвівСправа № 760/25078/19 пров. № А/857/4913/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2020 року (ухвалене головуючим - суддею Пахолюк А.М. у м. Луцьк, повний текст судового рішення складено 23 березня 2020 року) у справі № 760/25078/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Старшого інспектора ( інспектора з паркування) Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Ярощук Лілії Валеріївни, Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідачів про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 22.08.2019 старшим інспектором Ярощук Л.В. відносно нього було складено постанову по справі про адміністративне правопорушення LC-004905 за ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. Вважає цю постанову незаконною та такою, що суперечить нормам КУпАП та вимог законодавства щодо оформлення постанови по справі про адміністративне правопорушення. Вказує, що інспектором, при розгляді справи не були з`ясовані та доведені обставини, які б свідчили, що в його діях є ознаки проступку, а постанова не відображає дійсних обставин справи, було порушено встановлений КУпАП порядок розгляду справи та винесення постанови. З врахуванням наведеного, просить суд скасувати постанову LC-004905 від 22.08.2019 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.03.2020 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що Ярощук Л. В. , як посадова особа органу Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради при винесенні оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, в зв`язку з чим позовну заяву слід залишити без задоволення за необґрунтованістю, а оскаржувану постанову - без змін.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що суд першої інстанції надав оцінку доказам, котрі були залучені із порушенням порядку. Також вказує, що в матеріалах справи відсутні допустимі нормативні документи та відомості, відносно пристрою, котрим здійснювалось фотофіксування та фіксування про знаходження автомобіля менше ніж 10 метрів від пішоходного переходу. Крім цього зазначає, що відповідачем до відзиву не надав жодних документів (сертифікат відповідності, свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, тощо) на пристрої, котрими здійснював фото фіксацію та замір довжини від пішоходного переходу до знаходження автомобіля.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що старшим інспектором Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Ярощук Л.В. у відповідності до ст.ст. 258, 279-1 КУпАП винесено повідомлення LC-004905 про те, що 22.08.2020 у м. Луцьку, по вул. Сенаторки Левчанівської, 1, під час керування автомобілем «Mazda 3», д.н.з. НОМЕР_1 , порушено Правила дорожнього руху, а саме: здійснено зупинку транспортного засобу ближче 10 метрів від пішохідного переходу, чим порушено п.15.9 «г» ПДР Українита та ч. 3 ст. 122 КУпАП. За змістом зазначеного повідомлення особу, яка вчинила порушення повідомлено, що розгляд справи про порушення відбудеться 23.08.2019 о 09:00 год.

В свою чергу постанова про накладення адміністративного стягнення LC-004905 була надіслана відповідальній особі за місцем реєстрації вказаній у системі НАІС. Із змісту якої вбачається, що позивач, 22.08.2019 у м. Луцьку, по вул. Сенаторки Левчанівської, 1, водій, який керував транспортним засобом «Mazda 3», д.н.з. НОМЕР_1 , порушив правила зупинки, з а саме: здійснено зупинку транспортного засобу ближче 10 метрів від пішохідного переходу, чим порушено п.15.9 «г» ПДР України в результаті чого скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 510 грн(а.с. 34).

Позивач вважаючи прийняту постанову протиправною звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з`ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до п. 1.3. ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.4 ПДР кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Кожний учасник дорожнього руху має дотримуватися Правил дорожнього руху і може розраховувати на дотримання цих правил будь-якою іншою особою, яка бере участь у русі. Це має бути гарантією передбачуваності розвитку ситуації на дорозі. Будь-яке відхилення від вимог та положень Правил може призвести до порушення встановленого порядку руху дорогами України і створення аварійної ситуації.

Пунктом 15.9 «г» ПДР визначено, що зупинка забороняється: на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Таким чином, диспозиція наведеної правової норми передбачає притягнення до відповідальності водіїв транспортних засобів зокрема за порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно до вимог п. 7 розділу VІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції», затвердженою Наказам МВС України від 06 листопада 2015 року № 1376, посадова особа, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, відповідно до ст. 280 КУпАП зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративної відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правомірного вирішення справи.

Відповідно до пп. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону України «Про Національну поліцію» надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Разом з цим відповідно до ч. 1-3 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відтак приписами ч. 3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності ж в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, з точки зору процесуального законодавства статті 73 КАС України, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно оскаржуваної постанови, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з порушенням ПДР, зокрема, за порушення правил зупинки, а саме здійснення зупинки ближче 10 метрів від пішоходного переходу. Вказане правопорушення зафіксовано за допомогою спецзасобу марки Samsung SM1561, а також світловіддалеміром Bosh GLM-50.

В ході розгляду справи, колегією суддів було досліджено фотографії місця події, доданих до матеріалів справи, з яких вбачається, що належний позивачу автомобіль «Mazda 3», д.н.з. НОМЕР_1 припаркований біля тротуару перед пішохідним переходом на відстані 3,187 метри по вул.Сенаторки Левчанівської, 1 в місті Луцьку (а.с. 38-40).

Як згадувалось вище, в оскаржуваної постанові зокрема зазначено, що фотозйомка (відеозапис) проводився спецзасобом марки Samsung SM1561, а вимір здійснено ручним лазерним світловіддалеміром Bosh GLM-50.

Відтак можна дійти висновку, що правопорушення було зафіксоване належним чином, а прилади фіксації у відповідності до вимог ст. 283 КУпАП були відображенні в оскаржуваній постанові.

Разом з цим апелянт вважає, що вказані докази не є належними та не можуть братися до уваги, що на переконання суду є помилковим з огляду на таке.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Положеннями ст. 75 КАС України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до приписів ч. 1, 9 ст. 79 КАС України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

З матеріалів справи слідує, що докази на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення надані до суду першої інстанції разом із відзивом на позовну заяву, котрий надіслано позивачу, та додані до відзиву докази є належним чином завіреними. Також відповідачем наданий доказ направлення відзиву на позовну заяву разом із додатками на адресу позивача. Долучені до матеріалів справи фото-матеріали, на котрих зафіксоване адміністративне правопорушення також завірені відповідачем належним чином і надіслані позивачу.

Щодо наявності в матеріалах справи неналежних доказів, а саме сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, оскільки такі не були надіслані позивача, то колегія суддів вважає, що таке по суті не доводить протиправності оскаржуваної постанови, оскільки з аналізу наведених вище доказів слідує, що інспектором, достовірно було встановлено і матеріалами справи підтверджено, що позивач, здійснив зупинку із порушенням вимог п. 15.9 «г» ПДР України.

З огляду на встановлене суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП винесена правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства України, у зв`язку з чим підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2020 року у справі № 760/25078/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 19 травня 2020 року