Справа № 160/5271/20
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2020-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

19 травня 2020 року Справа 160/5271/20

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Ільков В.В., перевіривши матеріали позовної заяви Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області до Управління Державної казначейської служби України у м.Кам`янському Дніпропетровської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

15.05.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області до Управління Державної казначейської служби України у м.Кам`янському Дніпропетровської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) начальника Управління Державної казначейської служби України у м.Кам`янському С.Губи щодо неприйняття рішення про стягнення коштів державного бюджету на підставі виконавчого документа - Постанови №ДН149/245/АВ/МГ-ФС/182 протиправними та такими, що суперечать чинному законодавству;

- зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у м.Кам`янському прийняти рішення про стягнення коштів державного бюджету на підставі виконавчого документа - Постанови №ДН149/245/АВ/МГ-ФС/182.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 15.05.2020 року ця справа була розподілена судді Ількову В.В.

Відповідно до пунктів 3, 5 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; чи подано позов у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Перевіривши матеріали позовної заяви відповідно до вимог частини 1 статті 171 КАС України, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху, зважаючи на таке.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч.2 ст.122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Судом встановлено, що позивач оскаржує дії (бездіяльність) та рішення відповідача щодо неприйняття до виконання Постанови №ДН149/245/АВ/МГ-ФС/182 про стягнення коштів з державного бюджету, яке викладено у листі, та отримано Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області 08.07.2019 року.

Отже, звертаючись до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з цим позовом 15.05.2020 року, судом встановлено, що позивачем пропущено встановлений ч.2 ст.122 КАС України шестимісячний строк звернення до суду з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Частиною 6 ст.161 КАС України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Так, згідно матеріалів справи, позивачем разом із позовною заявою 15.05.2020 року подано до суду заяву, в якій позивач просить поновити йому строк на подання позовної заяви, враховуючи, що він вже звертався до адміністративного суду із аналогічним позовом та 17.09.2019 року отримав ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.09.2019 року (суддя Маковська О.В.) про залишення позовної заяви без руху, з підстав ненадання до суду оригіналу документа про сплату судового збору. Ухвалою суду від 02.10.2019 року по справі №160/8732/19 позовну заяву було повернуто позивачу. 28.12.2019 року позивач повторно звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом та заявою про поновлення строку на подання позовної заяви. Ухвалою суду від 13.01.2020 року (суддя Царікова О.В.) у справі №160/166/20 було повернуто позовну заяву позивачу, у зв`язку із відсутністю підтвердження повноважень на представництво в суді інтересів Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області. Також, 07.02.2020 року позивач повторно звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом. Ухвалою від 04.03.2020 року по справі №160/1510/20 (суддя Сидоренко Д.В.) позовну заяву було повернуто позивачу. 12.03.2020 року Головним управлінням отримано ухвалу від 04.03.2020 року у справі №160/1510/20.

На підставі викладеного, позивач просить суд поновити йому строк на подачу позовної заяви до суду.

Частинами 1, 3 ст.121 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, у письмовому провадженні.

Європейський суд з прав людини у справі Устименко проти України констатував, що якщо ординарний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, то таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Чинне законодавство України, встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлено досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17рп/2011 визнано, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційний прав на судовий захист і доступ до правосуддя.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства).

Аналіз практики Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, останній виходить з наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення з адміністративним позовом до суду є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2)поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожні справі; будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 4)необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб; 5) недотримання строків було зумовлено діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції (несвоєчасне вручення судового рішення або не вручення судового рішення тощо); 6) відновлення строку необхідно для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя.

Слід зазначити, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути такі обставини, які об`єктивно є непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтвердженні належними доказами.

Позивач у заяві зазначає, що ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 року про повернення позовної заяви він отримав 12.03.2020 року, проте судом встановлено, що в обґрунтування поданої заяви про поновлення строку звернення до суду позивач жодних письмових доказів щодо звернення лише 15.05.2020 року до суду не надає. Також матеріали, подані до позову, не містять письмових доказів оскарження ухвали суду від 04.03.2020 року по справі №160/1510/20 щодо повернення позивачу позовної заяви, якщо Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області дійсно вважало її такою, що прийняття з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

Слід вказати, що будь-які об`єктивні обставини не позбавляли позивача можливості з 13.03.2020 року по 14.05.2020 року звернутися до суду, тобто, у визначені законом строки, з відповідним позовом до відповідача, якщо позивач вважав, що дії відповідача порушували його права та законні інтереси.

Інших обґрунтованих підстав щодо пропущення строку звернення до суду позивач у заяві не наводить.

Згідно з ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Враховуючи, що позивачем хоча і подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, суд вважає причини зазначені у заяві неповажними та такими, що суперечать матеріалам справи та приписам ч.2 ст.122 КАС України, тому суд не знаходить підстав для задоволення такої заяви.

Отже, позивач звернувся до суду з даним позовом після строку, встановленого ч.2 ст.122 КАС України, тому суд вважає за необхідне позивачу подати заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, з викладенням інших підстав пропуску строку, якщо такі існують, а також відповідні письмові докази, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з 13.03.2020 року.

Також, згідно пунктами 6, 7, 11 ч. 5 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в позовній заяві зазначаються: відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Судом встановлено, що у матеріалах адміністративного позову всупереч вищенаведеної норми відсутні відомостей про вжиття сторонами заходів досудового врегулювання спору, а також відсутні відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися.

Крім того, відповідно до п.8 ч.5 ст.160 КАС України, в позовній заяві зазначаються перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Проте, не зазначено щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна заява не відповідає вимогам статті 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Таким чином, вищенаведені обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам встановленим ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому згідно з ч.1 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України вона підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для усунення вказаних недоліків.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160-161, 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області до Управління Державної казначейської служби України у м.Кам`янському Дніпропетровської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду. Цей строк продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Недоліки позовної заяви можуть бути усунуті шляхом надання до суду:

- заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску;

- відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

- відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору;

- відповідно до п.8 ч.5 ст.169 КАС України зазначити щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів по справі.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно направити на адресу позивача.

Роз`яснити позивачу, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Позивач: Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області (49107, м.Дніпро, вул. Казакова, 1Д, ).

Відповідач: Управління Державної казначейської служби України у м.Кам`янському Дніпропетровської області (51931, Дніпропетровська область, м.Кам`янське, вул.Москворецька, 14, ).

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та оскарженню не підлягає.

Суддя В.В Ільков