Справа № 640/6117/20
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2020-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2020 року м. Київ № 640/6117/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Патратій О.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до 1. ОСОБА_2 - голови Печерського районного суду міста Києва

2. ОСОБА_3 - заступника голови Печерського районного суду міста Києва

третя особа Печерський районний суд міста Києва

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до ОСОБА_2 - голови Печерського районного суду міста Києва (далі - Відповідач-1), ОСОБА_3 - заступника голови Печерського районного суду міста Києва (далі - Відповідач-2), в якому просив:

- визнати протиправним зайняття з 25 лютого 2020 року суддею ОСОБА_2 посади голови Печерського районного суду міста Києва та зобов`язати ОСОБА_2 достроково скласти повноваження голови Печерського районного суду міста Києва;

- визнати протиправним зайняття з 25 лютого 2020 року суддею ОСОБА_3 посади заступника голови Печерського районного суду міста Києва та зобов`язати ОСОБА_3 достроково скласти повноваження заступника голови Печерського районного суду міста Києва.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що перебування відповідачів на відповідних адміністративних посадах у Печерському районному суді міста Києва прямо суперечить вимогам Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до яких суддя, обраний на адміністративну посаду, не може її обіймати більш як два строки поспіль.

На адресу суду від відповідача-1 та відповідача-2 надійшли відзиви на адміністративний позов, в яких вони просять відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог з огляду на відсутність з боку відповідачів будь-яких порушень чинного законодавства у межах спірних правовідносин.

Ухвалою суду від 17.03.2020 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Печерський районний суд міста Києва.

Третя особа у письмових поясненнях по справ просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив, що рішенням зборів суддів Печерського районного суду міста Києва 14 квітня 2014 року, за результатами таємного голосування з обрання суддів на адміністративні посади, суддю ОСОБА_3 оголошено обраним на посаду заступника голови цього суду зі строком повноважень на один рік.

03 квітня 2015 року відбулись збори суддів Печерського районного суду міста Києва з обрання голови та заступників голови суду. Так, рішеннями зборів суддів 03 квітня 2015 року за результатами таємного голосування з обрання суддів на адміністративні посади суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 оголошено обраними на посади відповідно голови та заступника голови Печерського районного суду міста Києва зі строком повноважень на два роки.

31 березня 2017 року зборів суддів Печерського районного суду міста Києва суддів ОСОБА_2 . та ОСОБА_3 було обрано на посади відповідно голови та заступника голови суду зі строком повноважень на три роки, що затверджено відповідними рішеннями зборів суддів від 31 березня 2017 року.

У зв`язку з закінченням 31 березня 2020 року трирічного строку повноважень голови та заступників голови суду, 25 лютого 2020 року відбулись збори суддів Печерського районного суду міста Києва з обрання голови та заступників голови суду. Так, рішеннями зборів судів від 25 лютого 2020 року суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було оголошено обраними відповідно на посади голови та заступника голови Печерського районного суду міста Києва зі строком повноважень на три роки.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача виходячи з наступного.

Обрання (призначення) таємним голосуванням суддів на адміністративні посади (голови та заступника) законодавчо введено вперше у квітні 2014 року у зв`язку зі змінами, внесеними до статті 20 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07 липня 2010 року Законом України «Про відновлення довіри до судової влади» №1188-VII від 08 квітня 2014 року.

Вказана редакція статті 20 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07 липня 2010 року передбачала, зокрема, що голова місцевого суду, його заступник, голова апеляційного суду, його заступники, секретарі палат апеляційного суду, голова вищого спеціалізованого суду, його заступники та секретарі палат призначаються на посади строком на один рік шляхом таємного голосування із числа суддів цього суду, але не більш як на строк повноважень судді.

Суддя, призначений на адміністративну посаду у порядку, визначеному цією статтею, не може обіймати одну адміністративну посаду відповідного суду більш як два строки підряд.

В подальшому, визначений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» порядок обрання суддів на адміністративні посади був змінений. Станом на 03 квітня 2015 року, порядок обрання суддів на адміністративні посади (голови та заступника) регламентувався статтею 20 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07 липня 2010 року в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» № 192-VIII від 12 лютого 2015 року.

Так, відповідно до положень статті 20 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в наведеній редакції, голова суду та заступник голови місцевого суду обирався на посаду зборами суддів відповідного суду із числа суддів цього суду строком повноважень на два роки, але не більш як на строк повноважень судді, шляхом таємного голосування більшістю від кількості суддів, які працюють у відповідному суді.

Суддя, обраний на адміністративну посаду у порядку, визначеному цією статтею, не може обіймати одну адміністративну посаду відповідного суду більш як два строки поспіль.

Водночас, у період здійснення відповідачами повноважень на адміністративних посадах у суді відповідно до рішень зборів суддів Печерського районного суду міста Києва від 03 квітня 2015 року, було прийнято новий Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02 червня 2016 року, який набрав чинності 30 вересня 2016 року.

Відповідно до ч.ч. 2 і 3 статті 20 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII, голова місцевого суду, його заступник, голова апеляційного суду, його заступники, голова вищого спеціалізованого суду, його заступники обираються на посади зборами суддів відповідного суду з числа суддів цього суду. Голова місцевого суду, його заступник, голова апеляційного суду, його заступники, голова вищого спеціалізованого суду, його заступники обираються на посади зборами суддів шляхом таємного голосування більшістю від кількості суддів відповідного суду строком на три роки, але не більш як на строк повноважень судді, у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч. 9 статті 20 цього ж Закону, суддя, обраний на адміністративну посаду, не може обіймати одну адміністративну посаду відповідного суду більш як два строки поспіль, якщо інше не передбачено законом.

Суд звертає увагу, що статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Принцип незворотності дії в часі поширюється на всі закони та інші нормативно-правові акти. Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, відповідно до п. 2 рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року у справі № 1-рп/99, за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З наведеного вбачається, що обмеження права зайняття адміністративної посади в суді, встановлене Законом України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII, застосовується лише щодо правовідносин, які виникли на підставі цього Закону.

Аналогічно, обмеження щодо права зайняття адміністративної посади в суді, які визначались наведеними вище редакціями статті 20 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07 липня 2010 року, могли застосовуватись виключно щодо правовідносин, що виникали на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07 липня 2010 року у відповідній його редакції.

Зазначене вбачається не лише виходячи із необхідності застосування принципу дії нормативно-правових актів у часі, але й з урахуванням того, кожна з наведених вище редакцій Закону України «Про судоустрій і статус суддів» по різному регламентувала спірні правовідносини, як в частині призначення/обрання на адміністративні посади у суді, так і в частині строку відповідних повноважень.

Більше того, виходячи з наведеного, суд звертає увагу, що в разі внесення подальших законодавчих змін до механізму обрання суддів на адміністративні посади, за умови збереження правила про неможливість зайняття відповідної посади два строки поспіль, останнє можливо буде застосувати лише до правовідносин, які виникли на підставі закону, яким будуть внесені такі зміни.

В контексті наведеного суд звертає увагу також на вимоги рішення Ради суддів України № 34 від 02 квітня 2015 року, яким встановлено, що особи, які були призначені на адміністративні посади відповідно до законодавства, що діяло раніше, є такими, що можуть бути обраними на адміністративну посаду в суді і обіймати її два строки поспіль.

Відповідно, право бути обраним на адміністративну посаду у Печерському районному суді міста Києва на підставі статті 20 Закону України № 1402-VII виникло у відповідачів з набранням цим Законом чинності, тобто 30 вересня 2016 року, та було реалізовано двічі, а саме 31 березня 2017 року та 25 лютого 2020 року.

Таким чином, здійснення відповідачами повноважень голови та заступника голови Печерського районного суду міста Києва на підставі рішень зборів цього суду від 25 лютого 2020 року не суперечить вимогам ч. 9 статті 20 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII, оскільки обрання на відповідні посади відбулось вдруге поспіль.

Отже, суд не вбачає правових підстав для задоволення поданого адміністративного позову.

Крім того, при вирішенні даної справи суд враховує наступне.

Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами ч. 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ч. 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень законодавства вбачається, що особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач. Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Таким чином, для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес цієї особи, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем. При цьому необхідно зазначити, що обов`язковою ознакою порушення права особи є його припинення, зміна або встановлення неможливості реалізації.

Позивач в поданому адміністративному позові зазначає, що оскільки, на його думку, керівництво Печерського районного суду міста Києва є незаконним, ставиться під сумнів легітимність прийнятих такою судовою установою рішень, що загрожує порушенню прав, свобод та інтересів як позивача так і інших громадян.

Разом з тим, на виконання наведених вище вимог законодавства, позивачем не було долучено до матеріалів справи доказів взяття ним процесуальної участі у будь-якому з судових проваджень, які перебувають на розгляді у Печерському районному суді міста Києва.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 3 статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

З урахуванням викладеного та оскільки Законом України «Про судоустрій і статус суддів» йому не надано таких повноважень, голова суду, як і його заступники, позбавлений можливості будь-яким чином впливати на суддів, давати будь-які вказівки, зобов`язувати вчиняти будь-які дії, застосовувати заходи дисциплінарного впливу, давати правову оцінку діям суддів тощо.

Отже, чинне законодавство визначає, що голова та заступник голови суду не мають жодних повноважень щодо впливу на процес розгляду окремих справ у суді, крім тих, що перебувають безпосередньо у їх провадженні.

Проте оскільки, як вже зазначалось, позивачем не було надано до суду доказів існування будь-яких правовідносин між ним та Печерським районним судом міста Києва загалом та головою й заступником голови цього суду зокрема, як і доказів порушення його законних прав, свобод та інтересів діями, рішеннями або бездіяльністю відповідачів, у суду відсутні правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним за встановленням судом факту їх порушення.

Відповідно до статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя О.В. Патратій