Справа № 442/2452/20
Суддя: Нагірна О. Б.
Дата ухвалення: 2020-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №442/2452/20
Провадження №2-а/442/48/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2020 року Дрогобицький міськрайонний суд м. Дрогобича в складі:

головуючого - судді Нагірної О.Б.,

за участю секретаря судового засідання Півали І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дрогобичі справу № 442/2453/20 провадження 2-а/442/48/2020 в порядку спрощеного позовного провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП №1 Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області Глов`яка Романа Романовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив просить визнати дії інспектора поліції СРПП №2 Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області Глов`яка Р.Р. щодо складання постанови серії БАА № 41929 від 15.04.2020 про адміністративне правопорушення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 425 гривень за порушення ч.1 ст. 122 КУпАП - незаконним, а вказану постанову скасувати, закривши провадження в справі. В обґрунтування позову посилається на те, що під час руху по вул.. Стрийська в м. Дрогобич займав крайню праву смугу, що підтверджується доданими фотографіями дорожнього полотна. Не заперечує, що кілька разів займав ліву смугу, але виключно для здійснення маневру об`їзду ям. Отже порушень саме п.11.5 ПДР України не вчиняв, оскільки саме це правило дає водієві право здійснювати вказаний маневр. Крім цього, беручи до уваги, що на дорожньому полотні взагалі відсутня розмітка, яка б поділяла рядність руху, то і порушення не могло бути. Поряд з тим, вважає, що працівником поліції було порушено процедуру та порядок притягнення його до відповідальності, що також дає підстави для скасування постанови.

Ухвалою суду від 12.05.2020 залучено до участі у справі в якості співвідповідача Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції.

Сторони в судове засідання не з`явилися, відповідач не скористався своїм правом подати суду відзив на позовну заяву .

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 6 ст. 162 КАС України).

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх в сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи питання про винність ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху, суд враховує викладенні позивачем пояснення в позовній заяві та постанові у справі про адміністративне правопорушення.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення БАА №412929 від 15.04.2020вбачається, що водій ОСОБА_1 15.04.2020 о 16.45 год в м. Дрогобич по вул. Стрийська, 443 керував автомобілем марки Land Rover д.н.з. НОМЕР_1 , порушив рядність руху , п.11.5 ПДР України, накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень. (а/с 5).

Враховуючи вказане, проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність в них достатніх належних та достовірних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 будь-яких дій або бездіяльності, які об`єктивно утворюють склад інкримінованого йому правопорушення в розумінні ст. 9 КУпАП.

Сама ж по собі оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом його вчинення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду вже зафіксованого правопорушення.

При цьому, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 (провадження № К/9901/15804/18).

Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, покладених в основу прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення, а також його правомірності, суду надано не було та в судовому засіданні не встановлено.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У своєму рішенні від 10.02.1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Як визначено пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (заява № 16437/04), при оцінці доказів судам слід керуватися критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій вст.62Конституції України презумпції невинуватості.

Пунктом 24постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» випливає, що спрощений підхід до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників є неприпустимим.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адмінвідповідальності, потерпілих, свідків.

Згідно із вимогами ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як роз`яснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Виходячи з вимог статті 77 КАС України, відповідач повинен був довести, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, проте будь-яких доказів цього не надав.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до ст. 245 КпАП України завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Суд погоджується із доводами позивача, про те, що відповідачем, не з`ясовано всіх обставин відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, всупереч ст. 77 КАС України ним не надано суду доказів та не зазначено обставин, які підтверджують наявність складу правопорушення та спростовують пояснення позивача, і які б дозволили достовірність порушенням позивачем Правил дорожнього руху України.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Спростувати пояснення позивача немає можливості, і будь-які сумніви з приводу наявності вини водія транспортного засобу трактуються на користь водія, оскільки наявні у справі докази, зокрема, постанова, не дають суду підстав зробити висновок про те, що позивач вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

З огляду на вищевказане, з врахуванням з`ясованих фактичних обставин по справі та досліджених доказів, суд вважає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню та справа про адміністративне правопорушення - закриттю, оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена.

Разом із тим, вимоги щодо визнання дій відповідача протиправними щодо винесення відносно нього оскаржуваної постанови - задоволенню не підлягають, виходячи із наступного.

Згідно ст.222 КУпАП, саме до компетенції органів Національної поліції віднесено розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст.122 КУпАП.

Згідно ч. 2 цієї статті, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За таких підстав відповідач поліцейський СРПП №1 Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області при винесенні постанови про адміністративне правопорушення діяв в межах своєї компетенції.

На підставі вищенаведеного, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 245, 251, 254, 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 77, 241, 244, 246, 268, 271, 286, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Постанову серії БАА № 41929 від 15.04.2020 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КпАП України скасувати, а справу про адміністративне правопорушення -закрити.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошеннядо Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Нагірна О.Б