Справа № 160/10143/19
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2020-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

19 травня 2020 року м. Дніпросправа № 160/10143/19

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),
суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року (суддя Кучма К.С.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 у жовтні 2019 року звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 26.12.2018 та невиплати ОСОБА_1 компенсації за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.206 по 26.12.2018; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 26.12.2018 та компенсацію за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 26.12.2018.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року позов задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив дійсну військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого напряму відділу служби управління Департаменту.

В період проходження військової служби позивач перебував на фінансовому забезпеченні частини та отримував грошове забезпечення.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.12.2018 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення з 26 грудня 2018 року.

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою про надання інформації та виплату невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 та компенсації за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.12.2017.

Листом від 11.10.2019 за вих. № 222/н/1667 відповідач повідомив ОСОБА_1 , що індексація грошових доходів з 01.01.2016 по 31.12.2017 у Військовій частині НОМЕР_1 не проводилася, відповідно її нарахування та виплата за цей період не може бути здійснена, отже не підлягає виплаті й компенсація за невчасну виплату індексації.

Вважаючи такі дії протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до ч. 2-3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 6 цього Закону встановлені державні гарантії підвищення грошових доходів населення у зв`язку із зростанням цін.

Так, у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, встановлені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003.

Відповідно до п. 1-1 Порядку підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно з п. 2 Порядку індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці та складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Доводи апелянта щодо виконання вимог Бюджетного кодексу України виходячи з наявних фінансових ресурсів, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, оскільки проведення індексації є гарантією забезпечення належного розміру заробітної плати, взятою на себе державою.

Матеріалами справи підтверджено, відповідачем не заперечується, що у період з 01.01.2016 по 26.12.2018 індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 не проводилася, що свідчить про обґрунтованість висновків суду першої щодо наявності протиправної бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 у вказаній частині спірних правовідносин.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції в частині вирішення спору щодо виплати компенсації за несвоєчасну виплачену індексацію грошового забезпечення.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.

Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (стаття 1 Закону).

Відповідно до положень статті 2 компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами розуміється грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Статтею 3 Закону встановлено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до статті 4 зазначеного Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Аналогічні положення визначені Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких основних умов: нарахування належних доходів (в даному випадку індексації грошового забезпечення); порушення встановлених строків їх виплати.

Як було встановлено судом та зазначено вище, індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 26.12.2018 не була нарахована позивачу, а тому підстави для присудження компенсації відповідно до положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» на час розгляду даної адміністративної справи відсутні. Такі позовні вимоги є передчасними, адже на момент вирішення спору не можливо встановити розмір нарахованих до виплати сум, термін затримки виплати індексації грошового забезпечення, тоді як такі вихідні дані є обов`язковими та необхідними для вирішення питання щодо виплати відповідної компенсації.

Додатково суд апеляційної інстанції зазначає, що в мотивувальній частині рішення суд першої інстанції посилає на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 19 липня 2019 року по справі № 240/4911/18, тоді як судом не в повній мірі вивчено та застосовано правову позицію суду касаційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у справі № 240/4911/18 рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2019 та постановою Верховного Суду від 19.07.2019, було відмовлено у задоволенні вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення, визнавши таку вимогу передчасною.

Такі обставини є підставою для скасування рішення суду першої інстанції у вказаній частині, адже судом невірно застосовано норми матеріального права.

Керуючись ст.ст. 243, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року в адміністративній справі № 160/10143/19 скасувати в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 компенсації за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.206 по 26.12.2018 та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 26.12.2018.

У задоволенні позову ОСОБА_1 у вказаній частині відмовити.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року в адміністративній справі № 160/10143/19 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з 19 травня 2020 року та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повна постанова складена 19 травня 2020 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров