Справа № 300/2316/19
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2020-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 рокуЛьвівСправа № 300/2316/19 пров. № А/857/2405/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгої О.І., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду, постановлену суддею Шумей М.В. у м. Івано-Франківську, у справі № 300/2316/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, -

ВСТАНОВИВ:

26 листопада 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача - Івано-Франківської митниці ДФС, у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості №UA 206060/2019/000743/2 від 24.05.2019.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року позовну заяву залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про неналежне повідомлення про дату розгляду справи. Вважає, що повернення направленої судом поштової кеореспонденції з відміткою поштового зв`язку «в зв`язку із закінченням терміну зберігання» не є доказом її вручення або відмови від її отримання.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2020 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відповідно до ст.52 Кодексу адміністративного судочинства України допущено заміну відповідача Івано-Франківської митниці ДФС правонаступником - Галицькою митницею Держмитслужби.

Заслухавши суддю доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справеливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Згідно з ч.1ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Водночас, частина 2 ст.44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

Суд першої інстанції відповідно до п.4 ч.1 ст. 240 КАС України ухвалою від 10 січня 2020 року залишив позовну заяву без розгляду.

Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позивач не прибув (повторно не прибув, якщо він не є суб`єктом владних повноважень) у підготовче засідання чи у судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.

При вирішенні питання про залишення позовної заяви без розгляду з цієї підстави суд з`ясовує:

1) чи належним чином позивача було повідомлено про судовий розгляд перший і другий раз;

2) чи обидва рази були відсутні поважні причини неприбуття позивача або інформація про такі причини;

3) чи відсутня заява позивача про розгляд справи за його відсутності.

Позовну заяву може бути залишено без розгляду лише за наявності сукупності зазначених обставини.

Як слідує з матеріалів справи, 28 листопада 2019 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 26 грудня 2019 року на 10:00 год. Повідомлення про дату, час та місце розгляду справи разом із ухвалою про відкриття провадження у справі скеровано судом сторонам у справі з повідомленням про вручення поштового відправлення.

На адресу суду повернулось поштове відправлення, адресоване позивачу у справі, з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням встановленого строку зберігання» від 03 грудня 2019 року (а.с.34-38).

У судове засідання, призначене на 26 грудня 2019 року, позивач не прибув, інформації про причини неприбуття, клопотань про відкладення розгляду чи розгляд справи без участі позивачем суду не надано.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, у зв`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладено на 10.01.2020 на 10:00.

З наявних в матеріалах справи доказів слідує, що повістку про виклик до суду 10 січня 2020 року надіслано позивачу з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ф.119. Зазначене відправлення також повернулося до суду разом з довідкою відділення поштового зв`язку ф.20, в якій причиною невручення поштового відправлення зазначено «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с.46-48).

Залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції встановив, що позивач повторно в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи без участі позивача чи про відкладення розгляду справи не заявлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Заходи щодо виклику сторін у судові засідання перебачені Главою 7 Розділу І КАС України.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.124 КАС України судові виклики і повідомлення здійснюються повістками про виклик і повістками-повідомленнями. Судовий виклик або судове повідомлення учасників справи здійснюється за відсутності в особи офіційної електронної адреси - шляхом надсилання повістки рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою), кур`єром із зворотною розпискою за адресами, вказаними цими особами, або шляхом надсилання тексту повістки в порядку, визначеному ст.129 цього Кодексу.

Повістка вручається під розписку. Особа, яка вручає повістку, зобов`язана повернути до адміністративного суду розписку адресата про одержання повістки, яка приєднується до справи (ч.1, ч.2 ст.126 КАС України).

Відповідно до ч. 11 ст. 126 КАС України розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

За правилами пунктів 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270) у разі відсутності адресата поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику за закінченням встановленого строку зберігання.

Позивач у судові засідання, призначені судом першої інстанції на 26 грудня 2019 року та 10 січня 2020 року, не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, судові повістки були направлені позивачу рекомендованими листами із повідомленнями на на зазначену позивачем поштову адресу для листування « АДРЕСА_1 ».

Проте, конверти із судовими повістками, адресовані позивачу, повернулись на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду неврученими з незалежних від суду причин.

На конвертах проставлена відмітка поштового відділення «за закінченням терміну зберігання поштового відправлення», що свідчить про неявку позивача для отримання судових повісток на поштове відділення за його місцем проживання.

Частина 1 статті 131 Кодексу адміністративного судочинства покладає обов`язок на учасників судового процесу під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Враховуючи наведену правову норму, слід зазначити, що позивач про зміну місця проживання (перебування, знаходження) суд не повідомляв, тому на підставі ч.1 ст.131 КАС України судом першої інстанції повістки про виклик в суд було надіслано на адресу, вказану позивачем та наявну у матеріалах справи. Як наслідок, застосовуючи до спірних правовідносин ч.11 ст.126 КАС України та ч.1 ст.131 КАС України, повістки про виклик в судове засідання на 26 грудня 2019 року та 10 січня 2020 року вважаються врученими позивачу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 05 вересня 2019 року (справа №316/1319/17), від 20 березня 2020 року (справа № 161/4390/17), а відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 7 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Закріплений у ст.6 КАС України принцип верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права в Україні.

При цьому суд вказав, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходив з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 та "Круз проти Польщі" від 19.06.2001. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції вжиті перебачені Главою 7 Розділу І КАС України заходи щодо виклику позивача у судові засідання на 26 грудня 2019 року, 10 січня 2020 року.

Відтак, доводи скаржника про відсутність в матеріалах справи доказів його належного повідомлення про час та місце проведення судових засідань відповідно до вимог процесуального законодавства є безпідставними.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачу було відомо про наявність та розгляд справи №300/2316/19 та він не був позбавлений можливості брати участь у судовому засіданні.

Оскільки позивач повторно не прибув у судове засідання, доказів поважності причини своєї неявки у судові засідання суду не надав та клопотання про розгляд справи без участі за заявив, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду є обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 300/2316/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
В. Я. Макарик
Постанова складена в повному обсязі 18.05.2020.