Справа № 161/2257/20
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2020-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 рокуЛьвівСправа № 161/2257/20 пров. № А/857/4498/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Судової-Хомюк Н.М., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Поліської митниці Держмитслужби на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 березня 2020 року (головуючий суддя Філюк Т.М., м. Луцьк) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліської митниці Держмитслужби про скасування постанови про порушення митних правил,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Поліської митниці Держмитслужби в якому просив скасувати постанову у справі про порушення митних правил № 0010/20400/20 від 30.01.2020.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 березня 2020 року адміністративний позов задоволено, скасовано постанову виконуючого обов`язки начальника Поліської митниці Держмитслужби Мужева О.О. від 30 січня 2020 року у справі про порушення митних правил №0010/20400/20, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів на суму 15 192,99 гривень. Провадження в справі про порушення митних правил №0010/20400/20 закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст.485 МК України.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Поліська митниця Держмитслужби оскаржила його в апеляційному порядку, вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та просить скасувати рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 березня 2020 року і прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції зроблено висновок, що в діях позивача відсутня об`єктивна та суб`єктивна сторони правопорушення, передбаченого ст.485 МК України. Однак, дане твердження помилкове, оскільки позивач, при подачі органу доходів і зборів митної декларації UА204120/2020/000721 від 08.01.2020 заявив неправдиві відомості стосовно календарного року виготовлення транспортного засобу.

Статтею 485 МК України передбачено відповідальність за дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а саме: заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.

Відповідно до ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на орган доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність

Позивачем не здійснено звичайну перевірку по ідентифікаційному номеру транспортного засобу ( VIN -коду), який являє собою структуроване поєднання літеро-цифрових позначень, що надається виробником транспортному засобу з метою його ідентифікації та містить інформацію про географічну зону, рік виготовлення та країну виробництва (завода-виробника).

Так, декларант, при використанні безкоштовних інтернет-ресурсів «VIN -декодер», «CAR-info», тощо може пересвідчитися в достовірності даних зазначених в поданих йому документах.

За даними розшифровки VIN, календарною датою виробництва транспортного засобу HYUNDAI, модель MATRIX, ідентифікаційний номер (кузова) - НОМЕР_2 зазначено « 2006-12- 12».

Пунктом 8 розділу І Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що перемішуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 №1118, встановлено, що «визначення року виготовлення ТЗ здійснюється на основі даних його виробника, що містяться в ідентифікаційному номері ТЗ».

Згідно пункту 8 розділу І Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, у разі неможливості визначення року виготовлення ТЗ за ідентифікаційним номером, роком виготовлення вважати рік, що значиться в реєстраційних і технічних документах на ТЗ.

Таким чином, ОСОБА_1 не здійснено визначення року виготовлення транспортного засобу по ідентифікаційному номеру транспортного засобу, до подання до митного оформлення митної декларації №UА204120/2020/000721, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 266 МК України.

Статтею 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається в межах, установлених цим кодексом та іншими законами. Не допускається застосування стягнення нижче за нижчу межу, передбачену санкцією відповідної статті, а також перевищення її розміру.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 КУпАП - питання щодо адміністративної відповідальності за порушення митних правил регулюються Митним кодексом України.

Відповідно до ст. 322 МК України за порушення митних правил можуть бути накладені такі види стягнень, як попередження, штраф та конфіскація.

А тому апелянт вважає, що при розгляді справи про порушення митних правил відносно гр. ОСОБА_1 , в.о. начальника Поліської митниці Держмитслужби, були враховані всі зібрані та перевірені під час провадження у справах докази у їх сукупності і накладено стягнення, передбачене законом за дане порушення митних правил, тобто постановлено законне та обґрунтоване рішення в межах санкції статті 485 Митного кодексу України з урахуванням всіх вимог чинного законодавства.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою в справі про порушення митних правил №0010/20400/20 від 30 січня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів на суму 15 192,99 гривень. Згідно цієї постанови, 08 січня 2020 року ОСОБА_1 з метою митного оформлення та випуску у вільний обіг легкового автомобіля марки «Hyundai», модель «Matrix», ідентифікаційний номер (кузова) - НОМЕР_3 , подано в Поліську митницю Держмитслужби митну декларацію типу ІМ40ДЕ № UA204120/2020/000721. Для митного оформлення легкового автомобіля декларантом подано такі товаросупутні документи: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 21 серпня 2008 року, документ купівлі-продажу від 03 січня 2020 року. В описі графи 31 митної декларації декларант зазначив таку інформацію: автомобіль легковий, який був у використанні, марки «Hyundai», модель «Matrix», колір - сірий, номер (кузова) - НОМЕР_3 , загальна кількість місць (включаючи водія) - 5, призначений для використання на дорогах загального користування, тип двигуна - бензиновий, робочий об`єм циліндрів двигуна - 1599 см.куб; потужність двигуна - 76 kW; власна вага - 1420 кг; номер двигуна - немає даних; колісна формула - 4х2; тип кузова - універсал; календарний рік виготовлення - 2008; модельний рік виготовлення - 2008; країна виробника - Південна Корея; торгівельна марка - «Hyundai»; країна виробництва - Південна Корея; 1шт.

Розрахунок необхідних до сплати митних платежів декларантом здійснено з врахуванням заявленого календарного року виготовлення транспортного засобу « 2008» за ставкою акцизного податку, відповідно до якого застосовано коефіцієнт « 11».

У результаті проведеного митного огляду транспортного засобу встановлено, що легковий автомобіль марки «Hyundai», модель «Matrix», номер (кузова) - НОМЕР_3 має ознаки такого, що виготовлений у 2006 році.

В ході опрацювання результатів митного огляду та документів, поданих до митного оформлення транспортного засобу, встановлено, що автомобіль виготовлений 12 грудня 2006 року, що не відповідає відомостям, заявленим у митній декларації типу ІМ40ДЕ № UA204120/2020/000721 від 08 січня 2020 року.

В оскаржуваній постанові відповідач дійшов висновку, що ОСОБА_1 при розрахунку митних платежів мав врахувати календарний рік виготовлення транспортного засобу (2006) та застосувати коефіцієнт « 13» щодо визначення ставки акцизного податку у відповідності до підпункту 215.3.5, пункту 215.3 статті 215 ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування акцизним податком легкових транспортних засобів».

Розглядаючи спір суд першої інстанції вірно врахував, що відповідно до статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 485 Митного кодексу України передбачена адміністративна відповідальність за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.

Правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (статті 10 Кодексу України про адміністративне правопорушення), а вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (стаття 11 Кодексу України про адміністративне правопорушення).

Відповідно до статті 486 Митного кодексу України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Згідно із статтею 489 Митного кодексу України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації чи документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 Митного кодексу України митна декларація та інші документи подаються органу доходів і зборів в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, - декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені частиною третьою статті 335 цього Кодексу, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати органу доходів і зборів оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їх копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.

Згідно ч. 8 цієї статті з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Статтею 269 Митного кодексу України встановлено, що за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи та з дозволу органу доходів і зборів відомості, зазначені в митній декларації, можуть бути змінені або митна декларація може бути відкликана. У разі відмови у наданні такого дозволу орган доходів і зборів зобов`язаний невідкладно, письмово або в електронному вигляді, повідомити декларанта про причини і підстави такої відмови.

Внесення змін до митної декларації, прийнятої органом доходів і зборів, допускається до моменту завершення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до заявленого митного режиму, а також протягом трьох років з дня завершення їх митного оформлення. Зміни повинні стосуватися лише товарів, транспортних засобів комерційного призначення, зазначених у митній декларації.

У разі виявлення порушень митних правил щодо задекларованих у митній декларації товарів, транспортних засобів комерційного призначення внесення змін, відкликання та визнання недійсною цієї декларації до закінчення провадження у відповідних справах забороняються. Не порушується провадження у справах про порушення митних правил у випадках, якщо декларант або уповноважена ним особа самостійно звернулися до органу доходів і зборів з проханням про внесення змін до митної декларації відповідно до частин другої - четвертої цієї статті.

Як з`ясовано судом першої інстанції, що позивачем для митного оформлення транспортного засобу було подано митну декларацію ІМ40ДЕ № UA204120/2020/000721 від 08 січня 2020 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, договір купівлі-продажу автомобіля, а в подальшому і довідкове повідомлення експерта товарознавця №1-18 від 08 січня 2020 року, яким підтверджено рік випуску автомобіля « 2006». Крім цього, в день подання митної декларації позивачем заявлено клопотання про надання дозволу на відкликання вказаної митної декларації або внесення змін до неї в частині відомостей про рік виготовлення автомобіля. Відповідач залишив таку заяву без розгляду, не надавши на неї жодної відповіді.

Суд першої інстанції при розгляді даної справи вірно врахував, що справу про порушення митних правил відносно позивача було порушено митним органом 10 січня 2020 року складенням протоколу про порушення митних правил, тобто вже після того, як позивач самостійно звернувся з проханням про відкликання (внесення змін до) митної декларації, що суперечить вимогам частини 10 статті 269 Митного кодексу України.

З врахуванням наведеного суд першої інстанції вірно вважав, що оскаржувану постану слід скасувати, а провадження у справі закрити.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 243, 287, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Поліської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 березня 2020 року по справі № 161/2257/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді Н. М. Судова-Хомюк
Н. В. Ільчишин