Справа № 1340/3750/18
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2020-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 травня 2020 року

Київ

справа №1340/3750/18

провадження №К/9901/8687/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Данилевич Н. А., Шевцової Н. В.

розглянув у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Червоноградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про стягнення компенсації за невикористані відпустки та компенсації за затримку виплати сум, що належали при звільненні, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року, прийняту у складі колегії суддів: головуючого - Коваля Р. Й., суддів: Довгополова О. М., Святецького В. В.

І. Суть спору

1. У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувсь до суду з адміністративним позовом до Червоноградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (далі - Червоноградська ОДПІ) в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

1.1. стягнути з Червоноградської ОДПІ на користь позивача 36887,76 грн. компенсації за невикористані відпустки;

1.2. стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 компенсацію за затримку виплати компенсації за невикористані відпустки в розмірі на день ухвалення рішення суду у цій справі.

2. В обґрунтування позову зазначає, що у період з 22 липня 1996 року по 09 серпня 2017 року ОСОБА_1 працював в органах доходів і зборів, обіймаючи різні посади, останню з яких посаду начальника відділу доходів і зборів з фізичних осіб Червоноградської ОДПІ, звідки був звільнений 09 серпня 2017 року на підставі наказу в.о. начальника Червоноградської ОДПІ № 43-о відповідно до частини першої статті 86 Закону України "Про державну службу" та статті 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) за власним бажанням.

2.1. Позивач вказує, що на день його звільнення відповідачем не проведено виплати всіх сум, що належала йому при звільненні, оскільки неправильно розраховано компенсацію за 182 дні невикористаних відпусток.

2.2. На переконання ОСОБА_1 відповідач несе відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену статтями 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

2.3. Вважаючи дії відповідача протиправними, ОСОБА_1 звернувсь до суду з метою захисту своїх законних прав.

ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи

3. У період з 22 липня 1996 року по 09 серпня 2017 року ОСОБА_1 працював в Державній податковій інспекції м. Червонограда та в Червоноградській ОДПІ на різних посадах, останню з яких обіймав посаду начальника відділу податків і зборів з фізичних осіб Червоноградської ОДПІ.

4. Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 24 вересня 2016 року ОСОБА_1 відсторонено від займаної посади на два місяці.

5. Наказом Червоноградської ОДПІ від 11 жовтня 2016 ОСОБА_1 відсторонено від посади начальника відділу податків і зборів з фізичних осіб Червоноградської ОДПІ до 24 листопада 2016 року на підставі ухвали Галицького районного суду м. Львова від 24 вересня 2016 року у справі № 461/6219/16-л, провадження № 1-кс/461/4692/16.

6. Надалі строк відсторонення ОСОБА_1 від посади продовжувався: ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 21 листопада 2016 року - на два місяці; ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 18 січня 2017 року - на два місяці, по 18 березня 2017 року; ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 20 березня 2017 року - на 60 діб, до 18 травня 2017 року; ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 16 травня 2017 року - на 60 діб, по 14 липня 2017 року; ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 05 липня 2017 року - на 60 діб, до 02 вересня 2017 року.

7. 26 липня 2017 року ОСОБА_1 подав до в.о. начальника Червоноградської ОДПІ заяву про звільнення з 09 серпня 2017 року із займаної посади за власним бажанням згідно зі статтею 38 КЗпП України.

8. 09 серпня 2017 року Червоноградською ОДПІ у відповідності до частини першої статті 86 Закону України "Про державну службу" видано наказ № 43-о, яким ОСОБА_1 звільнено із займаної посади начальника відділу податків і зборів з фізичних осіб за власним бажанням, з 09 серпня 2017 року згідно зі статтею 38 КЗпП України та відповідно до статті 24 Закону України "Про відпустку" виплачено грошову компенсацію за невикористані відпустки, зокрема:

15 календарних днів додаткової відпустки державного службовця та 16 календарних днів основної щорічної відпустки за період з 22 липня 2013 року по 21 липня 2014 року;

15 календарних днів додаткової відпустки державного службовця та 30 календарних днів основної щорічної відпустки за період з 22 липня 2014 року по 21 липня 2015 року;

15 календарних днів додаткової відпустки державного службовця та 30 календарних днів основної щорічної відпустки за період з 22 липня 2015 року по 21 липня 2016 року;

15 календарних днів додаткової відпуски державного службовця та 30 календарних днів основної щорічної відпустки за період з 22 липня 2016 року по 21 липня 2017 року;

15 календарних днів додаткової відпустки державного службовця за період з 22 липня 2017 року по 21 липня 2018 року;

1 календарний день основної щорічної відпустки за період з 22 липня 2017 року по 09 серпня 2017 року.

9. Загалом при звільненні позивачу нараховано компенсацію за 182 дні невикористаної відпустки (107 днів основної щорічної та 75 днів додаткової відпустки державного службовця) та виплачено кошти в сумі 6495,58 грн., що підтверджується розрахунковим листом за серпень 2017 року та розрахунками компенсації за відпустки.

10. При цьому кількість невикористаних днів відпустки сторонами не оскаржувалась.

11. Згідно з розрахунками компенсації за невикористані відпустки, для визначення середнього заробітку з метою компенсації відповідач використав розрахунковий період з серпня 2016 року по липень 2017 року, а для розрахунку загального розміру заробітної плати взяв заробітну плату за серпень 2016 року в розмірі 6167,69 грн., та за вересень 2016 року в розмірі 6466,11 грн.; загалом - 12633,80 грн., оскільки у період з жовтня 2016 року по липень 2017 року позивач не отримував заробітну плату.

12. Для визначення середньоденного заробітку вказана сума була поділена на 354 календарних дні в періоді з 01 серпня 2016 року по 31 липня 2017 року, тобто на загальну кількість календарних днів за цей період (12633,80 : 354 = 35,69 грн.).

13. Надалі, отриманий середньоденний заробіток було помножено на кількість невикористаних днів відпустки (107 Ч 35,69 грн. = 3818,83 грн.; 75 Ч 35,69 = 2676,75 грн.).

14. Не погоджуючись із вказаним розрахунком та сумою компенсації за невикористані відпустки, позивач звернувся до суду із цим позовом, зазначивши, що у період з 24 вересня 2016 року по 09 серпня 2017 року (день звільнення) не працював, у зв`язку з відстороненням від посади та не отримував за цей період заробітної плати, тому нарахування компенсації мало здійснюватися шляхом ділення сумарного заробітку за серпень та вересень 2016 року на кількість календарних днів фактично відпрацьованого ним періоду з 01 серпня 2016 року по 31 липня 2017 року - загалом 53 дні (загальна кількість календарних днів за винятком святкових і неробочих днів встановлена законодавством на ці місяці).

15. Відтак, позивачу не нараховано та не виплачено компенсацію за невикористані щорічні основні відпустки в сумі 21686,76 грн (25505,99 - 3818,83) та за невикористані додаткові відпустки державного службовця в сумі 15201,00 грн. (17877,75 грн - 2676,75 грн), що становить 21686,76 + 15201,00 = 36887,76 грн.

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

16. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

16.1. Зобов`язано Червоноградську ОДПІ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані відпустки з врахуванням абзацу 6 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

16.2. Зобов`язано Червоноградську ОДПІ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

16.3. В решті позову - відмовлено.

17. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено законність та обґрунтованість невиплати на користь ОСОБА_1 компенсації за невикористані основні щорічні та додаткові відпустки з урахуванням абзацу 6 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100). При цьому суд першої інстанції звернув увагу, що при обчисленні суми середнього заробітку відповідач взяв до уваги заробітну плату за два місяці: серпень 2016 року та вересень 2016 року, оскільки позивач в період з жовтня 2016 року по липень 2017 року не отримував таку у зв`язку з відстороненням від посади. Проте, відповідачем не було застосовано абзац 6 пункту 2 Порядку № 100, оскільки такий застосовується лише щодо обчислення середньої заробітної плати, а на кількість ділення календарних днів року не впливає. Суд не погодився з цим, оскільки за приписами цієї норми час, протягом якого працівник згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працював і за ним не зберігався заробіток, виключається з розрахункового періоду. Позивач у період з 24 вересня 2016 року по 02 вересня 2017 року був відсторонений від посади, не працював, заробіток за ним не зберігався, а отже суд першої інстанції дійшов висновку, що цей період необхідно виключити з розрахункового періоду.

18. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2018 року змінено, доповнивши:

абзац другий резолютивної частини рішення словами: "у сумі 36887,76 грн без утримання податків та інших обов`язкових платежів";

абзац третій резолютивної частини рішення словами: "у сумі 32692,32 грн без утримання податків та інших обов`язкових платежів".

18.1. В іншій частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2018 року залишено без змін.

19. Восьмий апеляційний адміністративний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції, дійшов висновку про необхідність зазначення в резолютивній частині сум компенсації за невикористані відпустки та середнього заробітку за затримку виплати сум, що належали позивачу при звільненні, з метою забезпечення права позивача на ефективний захист та відновлення порушеного права.

IV. Касаційне оскарження

20. Позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, просить змінити його рішення, виклавши абзац 4 резолютивної частини постанови в наступному змісті: "абзац третій резолютивної частини рішення словами: "у сумі 60682,32 грн без утримання податків та інших обов`язкових платежів".

21. В обґрунтування касаційної скарги вказує на неврахування судом апеляційної інстанції постанови Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року № 15 в редакції від 16 лютого 2017 року, чинній на момент звільнення позивача, якою затверджено Схему посадових окладів на посадах державної служби за групами оплат праці з урахуванням юрисдикції державних органів у 2017 році.

21.1. Наголошує, що судом апеляційної інстанції не враховано приписи пункту 2 розділу ІІ Порядку № 100, а також не взято до уваги визначеного законодавством розміру посадового окладу посади державної служби, яку обіймав позивач, що призвело до помилкового розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

22. Водночас представник Червоноградської ОДПІ у відзиві вказує на безпідставність касаційної скарги і просить залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

23. Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

24. 08 лютого 2020 року набрали чинності зміни до КАС України, внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ".

25. За правилом пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

26. За наведених підстав касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом, а саме за правилами КАС України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX.

27. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

28. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

29. В силу статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

30. За приписами пункту 2 розділу ІІ Порядку № 100 у разі коли зміна структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівників органів державної влади та органів місцевого самоврядування відбулася у період, протягом якого за працівником зберігається середня заробітна плата, а також коли заробітна плата у розрахунковому періоді не зберігається, обчислення середньої заробітної плати провадиться з урахуванням виплат, передбачених працівникові згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів.

31. За правилами встановленими частиною першою статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

32. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

33. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

VI. Позиція Верховного Суду

34. З огляду на частину першу статті 341 КАС України та, враховуючи перегляд оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи, зміст спірних правовідносин, які склались у цій справі зводиться до питання щодо розміру виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача з державної служби.

35. Як встановлено судами та не заперечується сторонами, при звільненні позивача йому не було виплачено у повному обсязі компенсацію за невикористані відпустки.

36. Так, статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

37. Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

38. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

39. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

40. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

41. За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

42. Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

43. Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

44. Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

45. Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

46. Судами встановлено, що позивач у період з 24 вересня 2016 року по 02 вересня 2017 року був відсторонений від посади, не працював та заробіток за ним не зберігався.

47. Відповідно до абзаців третього, четвертого пункту 2 Порядку № 100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

48. Абзацом третім пункту 4 Порядку № 100 визначено, що в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться, виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

49. За такого правового врегулювання, враховуючи те, що позивач у період з 24 вересня 2016 по 09 серпня 2017 року (день звільнення) не працював і не мав заробітку, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що обчислення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні повинно здійснюватись відповідно до абзацу третього пункту 4 Порядку № 100, тобто виходячи з посадового окладу позивача.

50. Водночас, під час обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд апеляційної інстанції виходив з розміру посадового окладу позивача у сумі 3101,00 грн.

51. Натомість, як стверджує позивач у касаційній скарзі, його посадовий оклад підвищено відповідно до Схеми посадових окладів на посадах державної служби за групами оплат праці з урахуванням юрисдикції державних органів у 2017 році, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року № 15 в редакції від 16 лютого 2017 року, та складає 4000,00 грн.

52. Верховний Суд звертає увагу на положення абзацу восьмого пункту 2 розділу ІІ Порядку № 100, відповідно до якого у разі коли зміна структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівників органів державної влади та органів місцевого самоврядування відбулася у період, протягом якого за працівником зберігається середня заробітна плата, а також коли заробітна плата у розрахунковому періоді не зберігається, обчислення середньої заробітної плати провадиться з урахуванням виплат, передбачених працівникові згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів.

53. З огляду на приписи статті 242 КАС України обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами.

54. Це означає, що судове рішення має міститись пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.

55. Викладене в сукупності дає підстави для висновку про недотримання судом принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи під час дослідження зібраних у справі доказів, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

56. Своєю чергою, суд касаційної інстанції в силу положень статті 341 КАС України обмежений у праві додаткової перевірки зібраних у справі доказів.

57. Таким чином, зважаючи на приписи статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення - скасуванню в частині обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 із направленням справи на новий судовий розгляд в цій частині до суду апеляційної інстанції.

58. Суду під час нового розгляду необхідно ретельно дослідити спірні правовідносини з урахуванням викладених у цій постанові висновків і надати оцінку заявленим позовним вимогам крізь призму частини другої статті 2 КАС України та з урахуванням установленого статтею 6 цього Кодексу принципу верховенства права.

VII. Судові витрати

59. Оскільки справа повертається на новий судовий розгляд, питання про розподіл судових витрат у порядку статті 139 КАС України не вирішується.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року скасувати в частині обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 , та справу в цій частині направити на новий судовий розгляд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

3. В іншій частині постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді Н. А. Данилевич

Н. В. Шевцова