Справа № 640/5709/20
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2020-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2020 року м. Київ № 640/5709/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»
доГоловного управління Державної податкової служби у місті Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.11.2019 №,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, в якій просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 27.11.2019 №.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2017 по 30.06.2019, валютного - за період з 01.01.2017 ро 30.06.2019, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 30.06.2019 та іншого законодавства за відповідний період, за результатами якої складено акт від 28.10.2019 №29/26-15-05-10-01/38750239. На підставі даного акта відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 27.11.2019 № із застосуванням загальної суми грошового зобов`язання 58 088, 49 грн, яке позивач вважає протиправними і таким, що підлягає скасуванню, а висновки контролюючого органу є безпідставними.

Так, позивач зазначив, що одержання фізичною особою певних благ у вигляді оплачених товарів (робіт, послуг) не може розцінюватися як отримання додаткового блага, якщо надання останніх, перш за все, зумовлено інтересом підприємства, а не метою переважного задоволення особистих потреб такої фізичної особи. Та обставина, що в результаті надання особі оплачених благ у певній мірі задовольняються і особисті потреби такої особи, не є достатньою для висновку про належність таких благ до додаткового блага. Якщо знижка поширюється на будь-якого платника податку та не є індивідуальною, то сума такої знижки не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. Також позивач зазначив, що на підприємстві діє Положення про застосування програми знижок з реалізації заставного майна, згідно якого майно Товариства може бути відчужено згідно договору купівлі-продажу будь-якій особі зі знижкою передбаченою Наказом Директора.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.03.2020 прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №640/5709/20 без проведення судового засідання та виклику осіб, запропоновано відповідачу у встановлений строк надати відзив на позовну заяву.

Через канцелярію Окружного адміністративного суду міста Києва 15.04.2020 від відповідача надійшло клопотання про об`єднання справ №640/5709/20 та 640/5786/20 (суддя Арірій Р.О.) в одне провадження, однак ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.04.2020 у задоволенні клопотання Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про об`єднання в одне провадження справ №640/5709/20 та №640/5786/20 (суддя Арірій Р.О.) відмовлено з огляду на те, що об`єднання зазначених справ сповільнить розгляд адміністративної справи №640/5709/20.

Також відповідачем через канцелярію суду 15.04.2020 надано відзив на позовну заяву, в якому Головне управління Державної податкової служби у місті Києві проти позову заперечує. Так, представник зазначив, що відповідно до акта перевірки встановлено, що у перевіряємому періоді ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» здійснено продаж шести фізичним особам об`єктів нерухомого майна за ціною нижче оціночної вартості таких об`єктів, розрахованих органами, уповноваженими здійснювати такі оцінки. Зокрема, до перевірки товариством були надані договори, засвідчені нотаріально, в яких зазначена ринкова (оціночна або балансова) вартість нерухомого майна, визначена суб`єктом оціночної діяльності суттєво відрізняється від ціни реалізації нерухомого майна. Також перевіркою повноти визначення бази оподаткування військовим збором за період з 01.01.2017 по 30.06.2019 встановлено не утримання товариством та не перерахування військового збору із сум додаткового блага фізичних осіб, що призвело до заниження зобов`язання по військовому збору, чим порушено норми податкового законодаства а отже, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є обгрунтованим, а позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Справу розглянуто після отримання судом інформації щодо повідомлення належним чином сторін про відкриття спрощеного позовного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Розглянувши всі наявні в матеріалах справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2017 по 30.06.2019, валютного - за період з 01.01.2017 по 30.06.2019, єдиного внеску на зальне обов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 30.06.2019 та іншого законодавства за відповідний період.

За результатами перевірки складено акт «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» від 28.10.2019 за №29/26-15-05-10-01/38750239.

Так, перевіркою встановлено наступні порушення:

- п.п. 139.3.3. п. 139.3 ст. 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 145 655 грн., в тому числі за IV квартал 2017 року на суму 91782 грн., за II квартал 2018 року на суму 53873 грн.;

- п.п.168.1.1. п.168.1 ст.168, п. 171.2 «а» ст. 171, з урахуванням вимог пп. «е» 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, пп. 172.3, пп.172.4, пп. 172.7 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-УІ, із змінами та доповненнями, внаслідок чого встановлено заниження сум податку на доходи фізичних осіб за період, який перевірявся, на суму 609 994,49 грн;

- п.п. 1.1, пп. 1.2, пп.1.3, пп. 1.5 п. 16і підрозділу 10 розділу XX, пп.168.1.1. п.168.1 ст.168, п. 171.2 «а» ст. 171, пп. 172.3, пп.172.4, пп. 172.7, п. «е» 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755- VI із змінами та доповненнями, щодо заниження зобов`язання по військовому збору на загальну суму 41683,44 грн;

- п.п. 266.1.1 п. 266.1 пп. 266.9.1 п. 266.9 ст. 266 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податкового зобов`язання за період з 01.12.2017 по 31.12.2018 по податку на нерухоме майну, відмінне від земельної ділянки в загальній сумі 6343,31 грн до Житомирської ОДПІГУ ДФС у Житомирській обл.;

- п.п. 266.7.5 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу в результаті чого встановлено не подання податкового розрахунку по податку нерухоме майну, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік до Житомирської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській обл.;

- п.п. 266.1.1 п. 266.1 пп. 266.9.1 п. 266.9 ст. 266 Податкового кодексу в результаті чого встановлено заниження податкового зобов`язання за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 по податку на нерухоме майнj, відмінне від земельної ділянки в загальній сумі 1606,34 грн. до Южноукраїнської ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській обл.;

- п.п. 266.1.1 п. 266.1 пп. 266.9.1 п. 266.9 ст. 266 Податкового кодексу в результаті чого встановлено заниження податкового зобов`язання за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 по податку на нерухоме майну, відмінне від земельної ділянки взагальній сумі 3257,60 грн. до ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС у Одеській обл.;

- п.п. 266.7.5 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу в результаті чого встановлено не подання податкового розрахунку по податку на нерухоме майну, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік до ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС у Одеській обл.;

- п.п. 266.1.1 п. 266.1 пл. 266.9.1 п. 266.9 ст. 266 Податкового кодексу в результаті чого встановлено заниження податкового зобов`язання за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 по податку на нерухоме майну, відмінне від земельної ділянки в загальній сумі 946,40 грн. до ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві;

- п.п. 266.7.5 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу в результаті чого встановлено не подання податкового розрахунку по податку на нерухоме майну, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік до ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Користуючись правом, позивач звернувся до Державної податкової служби України зі скаргою від 06.12.2019 №29/1802 на податкове повідомлення-рішення від 27.11.2019 №.

Рішенням Державної податкової служби України про результати розгляду скарги від 06.02.2020 №3723/6/99-00-08-05--04-06, скаргу позивача залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звернулось до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно із п. 14.1.54. Податкового Кодексу України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Згідно з п. 164.1 ст. 164 Податкового Кодексу України базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Відповідно до п. 164.3 ст. 164 Податкового Кодексу України при визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і негрошовій формах.

Пунктом 163.1 статті 163 Податкового Кодексу України передбачено, що об`єктом оподаткування платника податку (як резидента так і нерезидента) є, зокрема загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, який складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Водночас, відповідно до пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового Кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді, зокрема, вартості майна та харчування, безоплатно отриманого платником податку, крім випадків, визначених цим Кодексом для оподаткування прибутку підприємств (абзац «б»); вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг). Якщо додаткові блага надаються у не грошовій формі, сума податку об`єкта оподаткування обчислюється за правилами, визначеними пунктом 164.5 цієї статті (абзац «е»)

Пунктом 164.5 ст. 164 ПКУ встановлено, що під час нарахування (надання) доходів у будь-якій не грошовій формі базою оподаткування є вартість такого доходу, розрахована за звичайними цінами, правила визначення яких встановлені згідно з цим Кодексом, помножена на коефіцієнт, який обчислюється за такою формулою: К = 100:(100-Сп) де К - коефіцієнт; Сп - ставка податку, встановлена для таких доходів на момент їх нарахування. У такому самому порядку визначаються об`єкт оподаткування і база оподаткування для коштів, надміру витрачених платником податку на відрядження або під звіт та не повернутих у встановлені законодавством строки.

На думку позивача, заниження податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 609 994, 49 грн як додаткове благо, внаслідок реалізації нерухомого майна (квартир) за ціною, відмінною від його балансової вартості, не ґрунтується на вимогах закону.

Суд вважає такі доводи безпідставними, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Так, аналізом документів, долучених до матеріалів справи, встановлено, що:

1) між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири від 15.06.2019 №1258. Відповідно до умов договору, продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 280 000,00 грн., які покупець сплатив продавцю шляхом безготівкого перерахування на розрахунковий рахунок продавця протягом 3-х календарних днів; експертна грошова оцінка квартири згідно Звіту про незалежну оцінку ринкової вартості нерухомості, наданого ТОВ "Бюро Оцінок" станом на 21.12.2018 складає - 381 400,00 грн.;

2) між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу від 21.12.2018 №325. Відповідно до умов договору, продаж земельної ділянки за домовленістю сторін вчиняється за 100 000,00 грн., які отримані продавцем до оформлення цього договору; загальна вартість земельної ділянки згідно зі звітом про оцінку майна , виданого ТОВ "Бюро Оцінок" від 20.12.2018 складає - 661 122,00 грн.;

3) між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири від 29.11.2018 №2634. Відповідно до умов договору, продаж за домовленістю сторін вчиняється за суму 197 000,00 грн., які покупець сплатив в день підписання цього договору шляхом внесення коштів на рахунок продавця, відкритий в АТ "Альфа-Банк" рахунок № НОМЕР_1 , МФО 300346; згідно з довідкою про балансову вартість виданої ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» 28.11.2018, вартість квартири АДРЕСА_1 , складає: 237 906 грн;

4) між позивачем та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу від 02.10.2018 №114. Відповідно до умов договору, цей продаж за домовленістю сторін вчиняється за суму 196 440,00 грн, які покупець сплатив на рахунок продавця, відкритий в АТ «АЛЬФА-Банк», рахунок № НОМЕР_1 , МФО 300346, до підписання цього договору, повністю; згідно зі звітом про оцінку майна, виданим 01.10.2018 ПП «СВ Девелоимент», вартість квартири АДРЕСА_2 , складає: 385 369,00 грн;

5) між позивачем та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення від 15.09.2018 №3031. Відповідно до умов договору, ціна продажу нерухомого майна становить 300 000,00 грн; грошову суму в розмірі 300 000,00 грн покупці сплатили в рівних частинах продавцю до підписання цього Договору, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця, що підтверджується прибутковими касовими ордерами №б/н від 15.09.2018; оціночна вартість нерухомого майна відповідно до звіту №09142018/001 про проведення незалежної оцінки вартості нерухомості, виданого 14.09.2018 Чернігівською обласною товарною агропромисловою біржею, становить 2 046 923, 14 грн.;

6) між позивачем та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку від 19.09.2018 №3550. Відповідно до умов договору, цей продаж за домовленістю сторін вчиняється за 60 383,00 грн. Зазначену суму покупець зобов`язується перерахувати в безготівковій формі на розрахунковий рахунок продавця повністю до 17-00 год. 21.09.2018 включно; експертна вартість житлового будинку у відповідності до звіту про незалежну оцінку виданого ПП "СВ Девелопмент" 03.09.2018, становить 199 999 грн.

Матеріали справи свідчать, що в зазначених договорах, які надавалися контролюючому органу для перевірки, зазначена оціночна вартість об`єктів нерухомості та ціна продажу такого майна, якою відповідач керувався при винесенні акта від 28.10.2019 №29/26-15-05-10-01/38750239.

Щодо доводів позивача про те, що нотаріусом помилково вказано балансову вартість об`єктів нерухомості в договорах, суд не бере до уваги, оскільки такі доводи не підтвердженні жодним належним доказом в розумінні статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як зазначає позивач, реалізація квартир за ціною нижчою, ніж їх балансова вартість відбувалась під час проведення акцій на квартири, з метою залучення потенційних покупців, так як на підприємстві діє Положення про застосування програми знижок з реалізації заставного майна, згідно якого майно позивача може бути відчужено відповідно до договору купівлі-продажу будь-якій особі зі знижкою, передбаченою Наказом директора.

Так, в матеріалах справи наявні положення про застосування програми знижок, накази №176 та №59 про застосування програми знижок з реалізації майна, а також висновки про вартість об`єктів нерухомості, які, як зазначає позивач, були оформлені під час проведення додаткової оцінки, напередодні продажу об`єктів нерухомості, визначених у довоговорах, однак вказані докази відхиляються судом з огляду на те, що жодних доказів (касових ордерів, чеків) для підтвердження саме реалізації квартир вказаним особам за так званою знижкою, з урахуванням звітів про проведення додаткової оцінки майна, позивач суду не надав, а з вищенаведених договорів, які були досліджені перевіряючими під час перевірки, вбачається, що між сторонами оплата відбувалась в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок позивача.

З акта перервіки також вбачається, що з приводу встановлених порушень посадовими особами ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" жодних пояснень не надано.

Згідно з пп. 17.1.6 п. 17.1 ст. 17 Податкового кодексу України платник податків має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.

З огляду на викладене, слід зазначити, що позивач своїм правом щодо надання пояснень не скористався, а щодо доводів позивача про те, що такі пояснення з усіма необхідними документами були підготовлені після перевірки, проте відповідний орган не з`явився до офісу Товариства не приймаються судом до уваги, оскільки вони не підтвердженні матеріалами справи.

На підставі зазначеного, суд вважає обґрунтованими встановлені під час перевірки порушення пп. 168.1.1. п.168.1 ст. 168, п. 171.2 "a" ст. 171, пп. "е" 164.2.17 п.164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, пп. 172.3, пп.172.4, пп. 172.7 Податкового Кодексу України, внаслідок чого встановлено заниження сум податку на доходи фізичних осіб, у період який перевірявся, на загальну суму 609994, 49 грн.

Крім того, під час перевірки позивача щодо повноти визначення бази оподаткування військовим збором за період з 01.01.2017 по 30.06.2019 встановлено не утримання останінм та не перерахування військового збору із сум додаткового блага фізичних осіб на загальну суму 2 778 896,14 грн, що призвело до заниження зобов`язання по військовому збору на загальну суму 41 683,44 грн.

З приводу визначеного відповідачем в акті перевірки порушення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

03.08.2017 набрав чинності Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів» від 31.07.2017 №1621, встановлено військовий збір.

Відповідно до пп.1.1 п.161 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України, платниками збору є особи, визначені п.162.1ст.162 Податкового кодексу України, платниками є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні.

Об`єктом оподаткування військовим збором є доходи , визначені ст. 163 Податкового Кодексу України.

Згідно пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до пп.1.2 п.161 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування військовим збором є доходи у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, виграшу в державну та недержавну лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного пп.1.2 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України.

Підпунктом 1.6 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України платник військового збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені ст.167 Податкового кодексу України.

Особи, які відповідно до Податкового кодексу України мають статус податкових агентів, зобов`язані подавати у строки, встановлені Податковим кодексом України для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування (пп. «б» п.176.2ст.176 Податкового кодексу України).

Оскільки сума військового збору, яка підлягає сплаті, визначається від суми оподаткованого доходу, на підставі встановлених під час вирішення спору порушень з боку позивача, суд погоджується із висновками контролюючого органу про заниження зобов`язання по військовому збору, що підлягає сплаті.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що винесене податкове повідомлення-рішення від 27.11.2019 № є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування у суду відсутні.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи приписи статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати у даному випадку стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 77-78, 139, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іщук І.О.