Справа № 140/795/20
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2020-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/795/20 пров. № А/857/4621/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Герман О.В.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - не з`явився;

від відповідача - не з`явився;

від третьої особи - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 13.03.2020р. про повернення без розгляду позовної заяви Адміністрації Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Національна академія Державної прикордонної служби України імені Б.Хмельницького, про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта під час навчання у вищому військовому навчальному закладі (суддя суду І інстанції: Денисюк Р.С., час та місце ухвалення судового рішення: 13.03.2020р., м.Луцьк; дата складання повного тексту судового рішення: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 13.03.2020р. позовну заяву Адміністрації Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Національна академія Державної прикордонної служби України імені Б.Хмельницького, про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта під час навчання у вищому військовому навчальному закладі, повернуто в порядку ч.2 ст.123 КАС України позивачу без розгляду (а.с.14-15).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив позивач Адміністрація Державної прикордонної служби України, який в апеляційній скарзі просить судову ухвалу скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного повернення позовної заяви (а.с.20-24).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом помилково застосовано до розглядуваних правовідносин місячний строк на звернення до суду і не враховано спеціальну норму - ч.3 ст.233 КЗпП України, яка є найбільш прийнятною для вирішення питання про стягнення з суб`єкта публічної служби відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта під час навчання у вищому військовому навчальному закладі.

За таких обставин висновок суду про пропуск позивачем строку звернення до суду є помилковим.

Водночас, спірні відносини не припинилися, а тому застосування місячного строку звернення до суду, передбаченого ч.5 ст.122 КАС України, не може слугувати меті легалізації триваючого правопорушення.

Представником відповідача адвокатом Терлецьким О.М. скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.45-50).

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує із змісту оскаржуваної ухвали, свої висновки суд першої інстанції обґрунтовував тим, що спір виник з приводу відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвело до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних із утриманням у навчальному закладі, а тому даний спір стосується проходження відповідачем публічної служби, навіть якщо притягнення особи до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувалося після звільнення особи.

Враховуючи наведене, дана справа відноситься до категорії справ, для яких ч.5 ст.122 КАС України встановлений місячний строк звернення до суду.

Строк звернення до суду із розглядуваним позовом розпочався 05.12.2019р., проте останній поданий до суду лише 13.02.2020р. (дата подачі позовної заяви з додатками у поштове відділення), тобто із пропуском місячного строку звернення до адміністративного суду.

На ухвалу суду від 24.02.2020р. про залишення позовної заяви без руху позивач не подав заяву про поновлення пропущеного строку із наведенням поважних причин його пропуску.

Таким чином, оскільки позовну заяву подано після закінчення строків, установлених законом, та на виконання ухвали від 24.02.2020р. про залишення позовної заяви без руху позивачем не подано заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, тому позовну заяву Адміністрації Державної прикордонної служби України про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі, слід повернути позивачу без розгляду.

Наведені висновки суду першої інстанції є частково вірними та не у повній мірі ґрунтуються на вимогах процесуального закону, з наступних підстав.

Як слідує із змісту позовної заяви, відповідач ОСОБА_1 проходив військову службу (навчання) в Національній академії Державної прикордонної служби України імені Б.Хмельницького в період з 03.08.2018р. по 04.12.2019р. на посаді курсанта.

Наказом ректора Національної академії Державної прикордонної служби України імені Б.Хмельницького № 843-ос від 03.12.2019р. відповідача звільнено з військової служби за пп.«д» (через службову невідповідність) п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до пп.6 (через небажання продовжувати навчання) п.280 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затв. Указом Президента № 1115/2009 від 29.12.2009р.

Вислуга календарних років на день його звільнення складає 01 рік 04 місяці 01 день.

ОСОБА_1 під час вказаного навчання перебував на повному державному забезпеченні за рахунок коштів Державного бюджету України, при цьому на утримання відповідача було витрачено: на грошове забезпечення - 4439 грн. 48 коп.; на продовольче забезпечення - 559 грн. 31 коп.; на забезпечення речовим майном - 2660 грн. 33 коп., всього на суму 7659 грн. 12 коп.

Відповідачем не погашена заборгованість, пов`язана із утриманням у вищому навчальному закладу, через що позивач звернувся із розглядуваним позовом до суду.

Відповідно до приписів ч.ч.1, 2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частина 5 ст.122 КАС України, якою встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Спори щодо проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, а тому до таких спорів підлягають застосуванню норми ч.5 ст.122 КАС України.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018р. у справі № 804/285/16, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою під час вирішення наведеного спору.

Безпідставним є посилання апелянта на необхідність застосування до спірних правовідносин приписів ч.3 ст.233 КЗпП України, які встановлюють річний строк звернення до суду, оскільки наведена норма не поширюється на спірні правовідносини і стосується стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації.

Питання повернення позову з підстав пропуску строку звернення до суду без поважних причин врегульовані діючим процесуальним законом.

Зокрема, відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з приписами ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку (ч.1).

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Аналіз наведених норм вказує на чітку послідовність дій суду під час з`ясування поважності причин пропуску звернення до суду до відкриття провадження у справі. При цьому, ключовим моментом в такому порядку є забезпечення можливості позивачу належним чином обґрунтувати причини пропуску строку, передбаченого ст.122 КАС України. Для цього, законодавцем передбачено обов`язкове винесення судом ухвали про залишення позову без руху і надання можливості вказати відповідні підстави для поновлення строку.

Отже, в розглядуваному випадку суд, встановивши пропуск позивачем строку звернення до суду та відсутність обґрунтованого клопотання про його поновлення, підставно залишив позовну заяву без руху і надав можливість позивачу вказати підстави для поновлення строку.

Оцінюючи наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду колегія суддів виходить з наступного.

Згідно усталеної судової практики поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом розглядуваного позову є правомірність стягнення із ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з його утриманням у Національній академії Державної прикордонної служби України імені Б.Хмельницького у розмірі 7659 грн. 12 коп.

Відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, здійснюється в порядку, який визначений КМ України.

Зокрема, відповідно до приписів п.4 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затв. постановою КМ України № 964 від 12.07.2006р., розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.

Згідно з п.7 вказаного Порядку у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Отже, із змісту наведеного вбачається, що зверненню до суду із розглядуваним позовом передує складання вищим навчальним закладом розрахунку фактичних витрат, доведення такого до курсанта з пропозицією добровільного відшкодування цих витрат. Лише у випадку відмови добровільно відшкодувати такі витрати, їх стягнення здійснюється з відповідача в судовому порядку.

Аналогічний механізм обчислення місячного строку звернення до суду по розглядуваній категорії справ наведений у постанові Касаційного адміністративного суду від 10.10.2019р. у справі № 140/721/19, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення розглядуваного процесуального питання.

Між тим, початок відліку місячного строку звернення до суду із розглядуваним позовом суд першої інстанції визначив з 05.12.2019р., тобто, з наступного дня після звільнення відповідача з військової служби і виключення його зі списків особового складу.

До позовної заяви долучено розрахунок витрат № 33 від 28.11.2019р., однак будь-яких відомостей щодо його доведення до відома відповідача позовна заява та додані до неї матеріали не містять. При цьому, докази відмови відповідача від добровільного відшкодування наведених витрат позивачем не представлено, не здобуто таких судом першої інстанції.

Звідси, судом першої інстанції не з`ясовано питання надання відповідачу строку на добровільну сплату витрат, пов`язаних з його утриманням у закладі вищої освіти, не встановлено факту відмови відповідача від сплати таких коштів в добровільному порядку.

За таких обставин судом фактично не визначено вірного початку перебігу строку на реалізацію позивачем свого права на звернення до суду із позовом про стягнення вказаних витрат у примусовому порядку.

Водночас, у разі недоведення розрахунку витрат до відома курсанта та відсутності відмови останнього (в тому числі шляхом нереагування на листи, несплати необхідних коштів тощо), у позивача не виникає права на звернення до суду.

Окрім цього, спірна ухвала суду першої інстанції від 13.03.2020р. стосується повернення позовної заяви без розгляду, хоча норма ч.2 ст.123 КАС України передбачає винесення ухвали про повернення позовної заяви.

Частиною 2 ст.166 КАС України передбачено винесення ухвали про повернення заяви (клопотання, заперечення) з процесуальних питань заявнику без розгляду.

Таким чином, судом винесено стосовно позовної заяви не передбачену процесуальним законом ухвалу.

Оскільки відповідно до ч.2 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, тому наведена обставина також враховується апеляційним судом під час вирішення розглядуваної апеляційної скарги.

Відтак, спірна ухвала суду від 13.03.2020р. про повернення позовної заяви без розгляду прийнята судом першої інстанції передчасно та помилково.

Частиною другою ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» зазначено, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (Ilhan v. Turkey № 22277/93).

Відтак, з метою забезпечення принципу правової визначеності та запобігання порушенню принципу верховенства права суди повинні досліджувати дотримання строку звернення до суду, причини його пропуску та послідовно застосовувати відповідні правові наслідки його спливу.

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що за таких умов в суду першої інстанції не було достатніх і належних підстав для повернення позовної заяви Адміністрації Державної прикордонної служби України без розгляду на підставі ч.2 ст.123 КАС України, а тому оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою, а відтак не відповідає вимогам закону, через що підлягає скасуванню.

Згідно ч.3 ст.312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, як винесена із порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного повернення позовної заяви, із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

За подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 2102 грн. (а.с.25), який згідно вимог ст.139 КАС України стягненню на користь апелянта не підлягає, оскільки справа скеровується на продовження розгляду; також апелянт є суб`єктом владних повноважень.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.ст.310, 312, ч.2 ст.313, п.4 ч.1 ст.320, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України задовольнити.

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 13.03.2020р. про повернення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі № 140/795/20 - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складення повного тексту судового рішення: 20.05.2020р.