Справа № 240/9146/19
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2020-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/9146/19

Головуючий у 1-й інстанції: Чернова Г.В.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

20 травня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Іваненко Т.В. Сторчака В. Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Житомирської митници ДФС на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування картки відмови і рішення,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Житомирської митниці ДФС, в якому просив:

-визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації № UA 101070/2019/00386 від 16.05.2019;

-визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UА 101000/2019/200150/2 від 15.05.2019.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року позов задоволено:

-визнано протиправною та скасовано картку відмови Житомирської митниці ДФС України в прийнятті митної декларації № UA 101070/2019/00386 від 16.05.2019;

-визнано протиправним та скасовано рішення Житомирської митниці ДФС України про коригування митної вартості товарів № UА 101000/2019/200150/2 від 15.05.2019.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення, подав апеляційну скаргу.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що при подачі електронної митної декларації типу ІМ 40ДЕ декларант самостійно визначив митну вартість за резервним методом.

Після реєстрації ЕМД в електронній базі даних Єдиної автоматизованої системи ДФС спрацювали ризики. в т.ч. і ті, що стосуються митної вартості: код 105-2 "Контроль правильності визначення митної вартості товарів"-вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел; код 106-2 "Витребуванння документів, які підтверджують митну вартість товарів"-митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів. Обов`язкове направлення запиту до спеціального підрозділу ДФС для визначення МВ за VIN-кодами: НОМЕР_1 , валюта-EUR, вартість-4200 грн.

Виходячи із норм ст.54 МК України, митниця прийнявши вищезазначені документи до митного оформлення, зобов`язана здійснити контроль правильності визначення митної вартості товарів. При цьому, має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості.

Так, апелянт просив звернути увагу, що позивачем у графі 43 "Код методу визначення митної вартості" вказано цифру 6, що відповідає резервному методу 6, проте в судовому засіданні останній пояснив, що 6 метод митним брокером вказаний помилково. В той же час, декларант не звертався до органу доходів і зборів з заявою про внесення змін до митної декларації чи її відкликання.

Також підставами виникнення сумнівів щодо митної вартості транспортного засобу, заявленої позивачем слугувало і те, що у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу від 04.06.2014 № НОМЕР_2 власником зазначено особу, відмінну від тієї, що склала рахунок- фактуру № 04/19/0642 від 25.04.2019. У довідці про витрати на транспортування транспортного засобу від 06.05.2019 не вказано маршрут слідування, що позбавило орган доходів і зборів можливості перевірити достовірність декларування витрат на транспортування, що є складовою митної вартості оцінюваного товару. Копія митної декларації країни відправлення від 25.04.19 № МRN 19DЕ40Е3 не могла бути використана як документ, що підтверджує заявлену митну вартість оцінюваного товару, оскільки відправником транспортного засобу зазначено особу, яка відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу не є його попереднім власником.

Додатково наданий на вимогу органу доходів і зборів висновок № 2/13 автотоварознавчого дослідження від 14.05.2019 не використаний як документ, що підтверджує митну вартість товару даного транспортного засобу, оскільки в дослідженні зазначено інший ідентифікаційний номер (номер кузову), що не стосується оцінюваного автомобіля.

09.04.2020 від позивача через канцелярію суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, в зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на слідуюче.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 придбав у компанії PS kfz-vertrieb gmbh автомобіль марки Skoda, модель-Fabia, номер кузова- НОМЕР_1 , дата першої реєстрації-04.06.2014, вартістю 1200 Євро, що підтверджується рахунком-фактурою №04/19/0642 від 25.04.2019.

З метою здійснення митного оформлення товару, декларантом подано до Житомирської митниці ДФС митну декларацію №UA101070/2019/026205 від 06.05.2019, у якій визначено вартість транспортного засобу за основним методом-за ціною договору (код МВВ 1) в сумі 1200 Євро.

15.05.2019 Житомирською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UА 101000/2019/200150/2, яким збільшено митну вартість ввезеного автомобіля до 4200 Євро.

У графі 33 вказаного рішення зазначено наступне:

Відповідно до ч.2 ст.52 МК України відомості про визначення митної вартості, що надаються декларантом, повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Частиною п`ятою ст.54 МК України передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості.

Документи подані для митного оформлення містять розбіжності та не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар, а саме:

-у довідці про витрати на транспортування транспортного засобу від 06.05.2019 не вказано маршрут слідування, що позбавляє орган доходів і зборів можливості перевірити достовірність декларування витрат на транспортування, що є складовою митної вартості оцінюваного товару;

-у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу від 04.06.2014 № НОМЕР_2 попереднім власником зазначено особу, відмінну від тієї, що склала рахунок-фактуру №04/19/0642 від 25.04.2019, що викликає сумніви у достовірності правочину, у т.ч. у праві власності на оцінюваний товар та праві розпоряджатися оцінюваним товаром та визначати ціну продажу транспортного засобу;

-надана копія митної декларації країни відправлення № MRN 19DЕ40Е3 від 25.04.2019, не може бути використана як документ, що підтверджує заявлену митну вартість оцінюваного товару, оскільки відправником транспортного засобу зазначено особу, яка відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу не є його попереднім власником.

Частиною 1 ст.368 МК України для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.

Разом з тим, до митного органу не подано документ про оплату оцінюваного товару, як це передбачено ч.2 ст.53 та ч.1 ст.368 МК України.

Додатково наданий висновок № 2/13 автотоварознавчого дослідження від 14.05.2019 відповідачем не використаний як документ, що підтверджує митну вартість товару даного транспортного засобу, оскільки в дослідженні зазначено інший ідентифікаційний номер (номер кузову), що не стосується оцінюваного автомобіля. Висновок про вартість оцінюваних товарів ґрунтується на інформації про вартісні характеристики товарів лише із одного джерела у мережі інтернет-ресурсу https:/www.schwacke.net, при цьому експертом не проведено аналіз конюктури ринку, не проаналізовано інформацію про вартісні характеристики товарів з інших джерел.

Декларантом не подано:

1) договору (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товару, митна вартість якого визначається.

2) рахунків про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом).

Проведено процедуру консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою обґрунтованого вибору другорядного методу визначення митної вартості товару відповідно до вимог ст.59 МК України.

Методи 2а і 2б не можуть бути застосовані у зв`язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методи 2в і 2г-в зв`язку з відсутністю основи для віднімання та додавання вартості. Митна вартість визначена за резервним методом, із врахуванням обмежень, передбачених ч.3 ст.64 МК України, яка грунтується на раніше визнаній (визначеній) органами доходів та зборів митних вартостях автомобілів МД від 06.05.2019 №UA209190/2019/35866, від 14.03.2019 №UA204010/2019/208948 з дотриманням принципів і критеріїв, визначених Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року і становить 4200 Євро/шт.

У зв`язку з прийняттям вказаного рішення, відповідачем видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA 101070/2019/00386, в якій вказано, що митна декларація не може бути оформлена, оскільки декларантом митна вартість товару не підтверджена документально, на письмову вимогу митного органу не надано додаткових документів, які підтверджують заявлену митну вартість, чим порушено вимоги ст.52, ст.53 Митного кодексу України.

Вважаючи рішення та картку відмови протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що в адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення орган доходів і зборів повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення; відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах. Між тим, контролюючий орган не довів правових підстав для застосування резервного методу.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України регламентовано, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пунктів 23 та 24 частини 1 статті 4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

За змістом статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частини 1 та 2 статті 51 МК України).

У частині 2 статті 52 МК України зазначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Частиною першою статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України) передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено,-банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності-інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування,-страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною третьою статті 53 МК України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті забороняється (частина п`ята статті 53 МК України).

Відповідно до частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 12.03.2019 у справі №820/8016/15 та від 26.11.2019 у справі №821/107/16.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 придбав у компанії PS kfz-vertrieb gmbh автомобіль марки Skoda, модель-Fabia, номер кузова- НОМЕР_1 , дата першої реєстрації-04.06.2014, вартістю 1200 Євро.

На підтвердження факту купівлі товару позивачем надано рахунок-фактуру (інвойс) №04/19/0642 від 25.04.2019; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 04.06.2014 № НОМЕР_2 ; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA205010/2019/417439 від 27.04.2019; додатковий аркуш до акту, в якому зазначено про пошкодження автомобіля; документ, що підтверджує вартість перевезення від 06.05.2019; паспорт громадянина України НОМЕР_3 від 06.09.2010; паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин кордону України від 23.01.2018 № FL251903; митну декларацію країни відправлення 19DЕ40Е3 від 25.04.2019; копію довіреності ННЕ305699 від 23.04.2019.

Однак, в ході опрацювання митним органом документів, які подані декларантом, встановлено ряд розбіжностей.

Зокрема, у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу від 04.06.2014 № НОМЕР_2 попереднім власником зазначено особу, відмінну від тієї, що склала рахунок-фактуру №04/19/0642 від 25.04.2019.

Також, у довідці про витрати на транспортування транспортного засобу від 05.06.2019 не вказано маршрут його слідування, що позбавило митний орган перевірити достовірність декларування витрат на транспортування, які, в свою чергу, є складовою митної вартості оцінюваного товару.

Крім того, в митній декларації країни відправлення від 25.04.2019 №MRN19DE40T3 відправником транспортного засобу зазначено особу, яка не є його власником.

Відповідно до ст.658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Отже, колегія суддів вважає, що за вищезазначених обставин у посадових осіб відповідача виникли обґрунтовані сумніви щодо укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу на підставі рахунку-фактури від №04/19/0642 від 25.04.2019, а відтак останній мав законні підстави перевірити достовірність документів, поданих для цілей визначення митної вартості товару.

На виконання вимог ч.3 ст.53 МК України, Житомирською митницею ДФС декларанту надіслано повідомлення про необхідність надання додаткових документів, що підтверджують митну вартість транспортного засобу.

В якості додаткового документу на підтвердження митної вартості транспортного засобу марки Skoda, модель-Fabia, номер кузова- НОМЕР_1 , ОСОБА_1 надано висновок автотоварознавчого дослідження № 2/3 від 14.05.2019.

Як вбачається із тексту вказаного Висновку ринкова вартість автомобіля Skoda Fabia, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 на момент огляду при ввезені на митну територію України може становити 32410,80 грн.

В той же час, згідно відомостей, що містяться в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу від 04.06.2014 № НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу пред`явленого до митного оформлення - НОМЕР_1 .

Таким чином, колегія суддів вважає, що митним органом правомірно не взято до уваги як документ, що підтверджує митну вартість автомобіля, висновок автотоварознавчого дослідження № 2/3 від 14.05.2019 та зазначено, що об`єктом оцінки за вказаним висновком може бути інший транспортний засіб.

Натомість висновок суду першої інстанції про те, що в даному випадку має місце технічна помилка грунтується виключно на припущеннях та не підтверджується документально.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з доводами відповідача з приводу того, що відомості про вартість оцінюваного транспортного засобу та про витрати на його транспортування не базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, що позбавляє орган доходів і зборів перевірити достовірність декларування.

На спростування таких доводів позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу.

Що стосується застосування відповідачем резервного методу визначення митної вартості транспортного засобу, колегія суддів вказує на таке.

Частинами 1 - 3 статті 57 (глава 9 розділу ІІІ) МК України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частинами 1-2 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) (частина 1 статті 64 "Резервний метод" МК України).

Аналогічні норми містяться у статті 7 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року. Приміткою до статті 7 передбачено, що митні вартості, визначені згідно з положеннями статті 7, повинні настільки, наскільки можливо, ґрунтуватися на раніше визначених митних вартостях. Методи оцінювання, які мають використовуватися згідно зі статтею 6, повинні бути методами, викладеними в статтях 1-6, проте обґрунтована гнучкість у застосуванні таких методів відповідатиме цілям та положенням статті 7.

Так, в оскаржуваному рішенні відповідача зазначено, що методи 2а і 2б не можуть бути застосовані у зв`язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методи 2в і 2г - в зв`язку з відсутністю основи для віднімання та додавання вартості.

Органом доходів і зборів запропоновано позивачу здійснити митне оформлення за резервним методом із врахуванням обмежень, передбачених частиною третьою статті 64 Митного кодексу України, яка ґрунтується на раніше визнаних (визначених) органами доходів та зборів митних вартостях МД від 06 травня 2019 року №UА209190/2019/35866, від 14.03.2019 року UА204010/2019/208948 з дотриманням принципів і критеріїв, визначених Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року становить 4200 євро за одиницю.

При цьому, на виконання вимог ч.4 ст.57 МК України, митним органом перед застосуванням другорядних методів визначення митної вартості товару із декларантом проведено консультацію, відповідно до якої декларанту роз`яснено, що документи, подані для митного оформлення містять розбіжності та не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.

Разом з тим, під час проведення консультації декларантом не надано додаткової цінової інформації про транспортний засіб.

Враховуючи вищенаведене, Житомирською митницею відповідно до вимог ст.55 МК України, прийнято рішення про коригування митної вартості UА 101000/2019/200150/2. Митну вартість транспортного засобу марки Skoda, модель-Fabia, номер кузова- НОМЕР_1 , календарний рік виготовлення 2014, скориговано на 4200 євро за одиницю.

Варто зауважити, що як стверджує відповідач та не спростовано позивачем по справі, в поданій 04.06.2019 декларантом ЕМД UA101070/2019/032721 в графі 43 також зазначено резервний метод визначення митної вартості, що відповідає коду "6".

Однак суд першої інстанції у своєму рішенні вказав, що ОСОБА_1 самостійно зазначив не резервний, а основний метод визначення вартості товару -за ціною договору, що підтверджується МД від 06.05.2019 №UA209190/2019/035866.

З даного приводу колегія суддів вказує на наступне.

За змістом п.п.3.3 Розділу І Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 651 графи A, C, D/J, E/J, F, G, I МД паперового примірника МД та її електронної копії або електронної МД заповнюються посадовими особами митних органів. Інші графи МД заповнюються Декларантом.

Тобто дані графи 43 заповнюються виключно декларантом.

За приписами ч.8 ст.264 МК України, з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Відповідно до положень статті 269 МК України за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи та з дозволу митного органу відомості, зазначені в митній декларації, можуть бути змінені або митна декларація може бути відкликана. У разі відмови у наданні такого дозволу митний орган зобов`язаний невідкладно, письмово або в електронному вигляді, повідомити декларанта про причини і підстави такої відмови.

Таким чином, ОСОБА_1 допустивши у електронній митній декларації від 04.06.2019 UA101070/2019/032721 помилку в графі 43 щодо зазначення методу визначення митної вартості, повинен був подати до Житомирської митниці ДФС відповідну заяву про внесення змін декларації, або про її відкликання.

Між тим, в матеріалах справи відсутні відомості, що така заява подавалася позивачем.

Натомість ОСОБА_1 06.05.2019 подав ще одну декларацію в якій зазначив метод визначення вартості товару -за ціною договору.

Отже, на підставі встановлених обставин, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, а також зважаючи на те, що встановлені у ході митного контролю розбіжності та відсутність усіх відомостей щодо складових митної вартості товарів декларантом не спростовані, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач обґрунтовано здійснив коригування митної вартості товарів із застосуванням резервного методу.

Щодо доводів позивача про те, що останній не зобов`язаний доводити правильність заявленої митної вартості товару, оскільки обов`язок доказування згідно ст. 77 КАС України покладено на відповідача, колегія суддів, враховуючи позицію Верховного Суду, викладену постанові від 20 грудня 2019 року у справі №1540/4811/18 звертає увагу на те, що у разі надання митним органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких заявлену митну вартість транспортного засобу мають розбіжності, декларант має спростовувати ці доводи. Наведене випливає і зі змісту ч. 1 ст. 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не надав належної правової оцінки всім обставинам справи, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та дають правові підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 77, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Житомирської митници ДФС задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування картки відмови і рішення скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 , відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Іваненко Т.В. Сторчак В. Ю.