Справа № 280/3760/19
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2020-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 травня 2020 року м. Дніпросправа № 280/3760/19
головуючий суддя І інстанції - Лазаренко М.С.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,

суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.12.2019 року в адміністративній справі № 280/3760/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування рішення відповідача про скасування дозволу на імміграцію в України позивачу № 2301.4-10263/23.1-18 від 03.09.2018 року.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28.12.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково.

Зобов`язано Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області оформити та видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Управління Державної міграційної служби України у Запорізькій області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати вищезазначене рішення як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що позивач за встановленням належності або оформленням набуття громадянства України, в порядку встановленому приписами чинного законодавства, не звертався.

Відзив від позивача на адресу суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, в задоволені яких було відмовлено, учасниками справи не оскаржується, суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги відповідача в частині позовних вимог, які були задоволені.

Розгляд справи здійснено в поряду письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Запоріжжя, і до липня 1993 року проживав, навчався та працював у ряді підприємств м.Запоріжжя.

26.07.1992 року у ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у м.Запоріжжя народився син - ОСОБА_3 що підтверджується даними з свідоцтва про народження ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач уклав шлюб із ОСОБА_4 , 1963 року народження, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб, виданим Краснокур`їнським відділом запису актів громадянського стану Свердловської області.

У 2001 році ОСОБА_1 зі своєю дружиною ОСОБА_4 було придбано у власність квартиру АДРЕСА_1 .

04.06.2005 року позивач повернувся разом зі своєю родиною в Україну до м. Запоріжжя для постійного проживання. З того часу і до сьогодні позивач постійно проживає за вищевказаною адресою.

22.09.2005 року позивач отримав посвідку на постійне проживання для іноземців та осіб без громадянства, яка була видана ВГІРФО УМВС України в Запорізькій області із зазначеним свого місця проживання: АДРЕСА_2 .

21.02.2019 року позивача під час візиту до Управління Державної міграційної служби в Запорізькій області з питань консультації щодо оформлення українського громадянства було постановлено до відома, що 30.09.2018 відносно нього керівником управління було ухвалено рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну та видано на руки копію відповідного рішення.

У вказаному рішенні зазначено, що позивачу, як громадянину Російської Федерації, на підставі п. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 22.09.2005 року. Також повідомлено, що «видана на підставі цього рішення посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 05.08.2008 року скасована на підставі вимог пп. 1 п. 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 321. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 13 Закону України «Про імміграцію», особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення».

Крім того, позивачу було висловлено рекомендацію щодо тимчасового, на три місяця, виїзду до Російської Федерації, з подальшим поверненням до України та поданням нової заяви на отримання дозволу на імміграцію в Україну і посвідки на тимчасове проживання для іноземця.

На адвокатський запит представника позивача, відповідачем надано відповідь, викладену у листі від 14.05.2019 року, де заступник керівника відповідача, серед іншого, повідомив: «Перевіркою встановлено, що заявник з 25.09.1989 р. по 31.07.1993 р. був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (довідка про реєстрацію місця проживання особи) по паспорту колишнього СРСР зразка 1974 р. Висновком про перевірку належності до громадянства України ОСОБА_1 , який затверджено начальником Хортицького РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області підтверджено належність заявника до громадянства України, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України» в редакції 2001 року. У відповідності до вимог Закону України «Про громадянство України» (пункт 1 статті 2) одним з принципів, на яких грунтується законодавство України, є принцип єдиного громадянства. Якщо громадянин України набув громадянство іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Громадянин ОСОБА_1 отримав паспорт громадянина Російської Федерації, при цьому громадянство України, в країні постійного проживання, російській Федерації, не припинив, у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України. З пояснень ОСОБА_1 та інформації з Консульського відділу Посольства України в Російській Федерації він з клопотанням про вихід з громадянства України не звертався. Громадянином ОСОБА_1 була прихована інформація про його належність до громадянства України під час подання заяви про надання дозволу на імміграцію, тобто з`ясовано, що дозвіл на імміграцію виданий йому на підставі свідомо неправдивих відомостей. Дозвіл на імміграцію в Україну відповідно до Закону України «Про громадянство України» надається лише іноземцям та особам без громадянства».

Отримавши вказаний лист відповідача від 14.05.2019 року, позивач звернувся до Хортицького районного відділу у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області з заявою від 16.05.2019 року про видачу йому паспорта громадянина України.

Листом від 29.06.2019 року за підписом начальника Хортицького районного відділу у м. Запоріжжя позивачу повідомлено: «...У 2005 році Ви, повернувшись в Україну, маючи паспорт громадянина РФ, подали заяву про отримання дозволу на імміграцію в Україну та видачу відповідно посвідки на постійне проживання іноземця в Україні. Ваша заява була задоволена і Вас було документовано посвідкою на постійне проживання. За весь час проживання в Україні, заяв про набуття громадянства України Ви не подавали. За результатами аналізу, проведеного керівництвом УДМС України в Запорізькій області (далі - УДМС), будь-яких рішень щодо оформлення Вами громадянства України компетентними органами України не приймалось. ...Враховуючи, що УДМС не приймалось жодних рішень щодо набуття Вами громадянства України, довідка про реєстрацію особи громадянином України Вам не могла бути оформлена… Поряд із вищевикладеним повідомляю, що Ви маєте підстави для набуття громадянства України у спрощеному порядку, а саме - за територіальним походженням - як особа, що народилась в період до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України, відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» (ч. 1 ст. 8 Закону № 2235-ІІІ). При цьому нагадую, що згідно п. 5 Порядку № 215, при подачі документів для набуття громадянства України, заявник зобов`язаний документально підтвердити факт законного перебування (проживання) на території України на момент звернення».

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття вказаного рішення, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з метою повного та ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, обгрунтованим є вихід за межі позовних вимог та зобов`язання Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області оформити та видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 4 Конституції України, в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про громадянство України" громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Пунктами 1, 3 статті 5 Закону України "Про громадянство України" передбачено, що документами, які підтверджують громадянство України, є, серед іншого, паспорт громадянина України та паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Відтак, передумовою для отримання паспорту громадянина України - є набуття особою громадянства України у встановленому законодавством порядку.

Згідно п. 2 ст. 6 Закону України "Про громадянство України" визначено, що громадянство України набувається, серед іншого, за територіальним походженням.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про громадянство України" особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

З метою організації виконання Закону України «Про громадянство України» № 2235-III, Указом Президента України від 27.03.2001р. № 215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок № 215), який визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Відповідно до п. 25 Порядку № 215 для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України, відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Згідно п. 24 Порядку № 215 для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка народилася до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України, відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент народження особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає:

а) заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням;

б) дві фотокартки (розміром 35 х 45 мм);

в) один із таких документів:

- декларацію про відсутність іноземного громадянства - для осіб без громадянства;

- зобов`язання припинити іноземне громадянство - для іноземців. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є іноземці, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України;

- декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує надання особі статусу біженця чи притулку в Україні, - для іноземців, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні;

- декларацію про відмову особи, яка є громадянином Російської Федерації і зазнала переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує переслідування через політичні переконання (довідка Міністерства закордонних справ України, дипломатичного представництва чи консульської установи України, видана в установленому Кабінетом Міністрів України порядку), - для іноземців, які є громадянами Російської Федерації та зазнали переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності;

- заяву про зміну громадянства - для іноземців, які є громадянами держав, міжнародні договори України з якими передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України;

г) копію свідоцтва про народження або інший документ, що підтверджує факт народження особи на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

Отже, набуття громадянства України у порядку, встановленому наведеною нормою, можливе у разі підтвердження особою факту народження чи постійного проживання її самої або визначених у Законі № 2235-ІІІ членів сім`ї до 24.08.1991 на території, яка стала територією України, а також подання нею заяви про набуття громадянства України та документів, передбачених п.п. 24, 25 Порядку № 215.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 07.05.2020 року по справі № 160/10027/19, що враховується судом, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Як свідчать встановлені обставини справи, позивач, в порядку визначеному ст. 8 Закону України «Про громадянство України» та Порядку № 215, до управління Державної міграційної служби України у Запорізькій області, не звертався та громадянство України не отримував.

Відтак, в силу наведених правових приписів і, на що не звернув увагу суд першої інстанції задовольняючи позов в цій частині, зобов`язання Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області оформити та видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України є передчасним та необґрунтованим, оскільки визначена приписами чинного законодавства процедура отримання громадянства та паспорта громадянина України позивачем реалізована не була.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що заява про видачу паспорта громадянина України була подана позивачем до Хортицького районного відділу у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, а не до самого Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, як і відмова в її задоволенні була прийнята саме територіальним підрозділом ДМС.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Хортицький районний відділ у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області є територіальним підрозділом ДМС і діє в структурі УДМС в Запорізькій області, що втім не змінює правового статусу цих суб`єктів владних повноважень у спорі.

Між тим, позовні вимоги до Хортицького районного відділу у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області позивачем заявлені не були та останній в якості співвідповідача по даній справі не залучався.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що в силу приписів ст. 48 КАС України, питання щодо залучення належного відповідача (другого відповідача) може вирішуватись лише при розгляді справи в суді першої інстанції, у зв`язку з чим, останній, з урахуванням приписів Розділу ІІ Глави 5 КАС України позбавлений права здійснювати, в тому числі, зазначені процесуальні дії.

Відтак, з огляду на наведені обставини, покладення обов`язку по оформленню та видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України, саме на Управління Державної міграційної служби України у Запорізькій області, в межах спірних правовідносин, є протиправним.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку щодо необхідності задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Запорізькій області - задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.12.2019 року в адміністративній справі №280/3760/19 - скасувати та прийняти нову постанову.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко