Справа № 440/1819/20
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2020-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/1819/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Клочка К.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

06 квітня 2020 року ОСОБА_1 (надалі позивач або ОСОБА_1 ) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі відповідач або ГУ ПФУ в Полтавській області) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії:

-визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Полтавській області №376-564/Х-03/8-1600/20 від 11 лютого 2020 року у частині відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням періоду роботи на посаді медичної сестри-анестезиста з 01 серпня 1975 року по 01 грудня 1983 року, з 20 грудня 1983 року по 31 січня 2002 року та з 01 січня 2004 року по 27 лютого 2015 року;

- зобов`язання ГУ ПФУ в Полтавській області здійснити з 11 лютого 2020 року перерахунок пенсії із зарахуванням до стажу роботи у подвійному розмірі період роботи в Криворізькій міській лікарні №7 з 01 серпня 1975 року по 01 грудня 1983 року та Карлівській центральній районній лікарні імені ОСОБА_2 з 20 грудня 1983 року по 31 січня 2002 року та з 01 січня 2004 року по 27 лютого 2015 року.

Позивач вважає протиправною відмову відповідача у зарахуванні періодів роботи з 01 серпня 1975 року по 01 грудня 1983 року та з 20 грудня 1983 року по 31 січня 2002 року та з 01 січня 2004 року по 27 лютого 2015 року до подвійного обчислення страхового стажу роботи на посаді медичної сестри-анестезиста, оскільки позивач стверджує, що відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" стаж позивача за вказаний період повинен зараховуватися у подвійному розмірі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі; призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

07 травня 2020 року до суду відповідачем надано відзив на позов в якому вимоги позовної заяви не визнав, просив у задоволенні вимог позову відмовити, оскільки при визначенні коефіцієнту страхового стажу, періоди трудової діяльності до 01 січня 2004 року зараховуються до трудового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, а з 01 січня 2004 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку пропорційно сплаченим внескам. Однак згідно довідки Карлівської центральної районної лікарні ім. Л.В. Радевича №246 від 20 березня 2019 анестезіологічна група створена відповідно до наказу №24 від 04 лютого 2002 року ОСОБА_1 , а тому підстави для зарахування періодів роботи до подвійного стажу відсутні.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали позовної заяви, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 05 лютого 2020 року позивач звернулася до керівника управління Пенсійного фонду України в Карлівському районі Полтавської області із заявою про призначення /перерахунок пенсії в якій просила призначити пенсію за віком.

11 лютого 2020 року ГУ ПФУ в Полтавській області направлено лист ОСОБА_1 , яким встановлено, що підстави для зарахування періодів роботи до подвійного стажу відсутні, оскільки при визначенні коефіцієнту страхового стажу, періоди трудової діяльності до 01 січня 2004 року зараховуються до трудового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, а з 01 січня 2004 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку пропорційно сплаченим внескам. Однак згідно довідки Карлівської центральної районної лікарні ім. Л.В. Радевича №246 від 20 березня 2019 анестезіологічна група створена відповідно до наказу №24 від 04 лютого 2002 року.

Позивач не погоджуючи із діями відповідача щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 подвійного стажу за період роботи з роботи в Криворізькій міській лікарні №7 з 01 серпня 1975 року по 01 грудня 1983 року та Карлівській центральній районній лікарні імені ОСОБА_2 з 20 грудня 1983 року по 31 січня 2002 року та з 01 січня 2004 року по 27 лютого 2015 року в подвійному розмірі, звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Положеннями частини четвертої статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (надалі Закон № 1058-IV) періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-XII (надалі Закон №1788-XII) робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Згідно зі статтею 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Суд зазначає, що наданою позивачем копією трудової книжки підтверджено, що позивач у період з 01 серпня 1975 року по 01 грудня 1983 року працювала анестезистом хірургічного відділення в Криворізькій міській лікарні №7, з 23 липня 1976 року по 01 грудня 1983 року - на посаді медсестри-анестезистки хірургічного відділення в Криворізькій міській лікарні №7; з 20 грудня 1983 року позивач працювала у Карлівській центральній районній лікарні імені ОСОБА_2 , а саме: з 20 грудня 1983 року по 31 січня 2001 року на посаді медичної сестри-анестезиста хірургічного відділення, з 01 лютого 2002 року по 18 червня 2003 року на посаді медсестри-анестезиста анестезіологічної групи, з 17 жовтня 2003 року по 04 березня 2006 року на посаді медичної сестри-анестезиста анестезіологічної групи.

Згідно з роз`ясненням Міністерства охорони здоров`я Міністерства праці та соціальної політики України та Пенсійного фонду України, викладених у листі від 10 вересня 2002 року №10.03.67/1000 - періоди роботи працівників у відділеннях (групах) анестезіології та інтенсивної терапії та відділеннях інтенсивної терапії лікувальних закладів зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі для нарахування пенсії відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Суд звертає увагу на те, що відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, взагалі не містить мотивів у зв`язку з якими відповідачем не зараховано позивачу до стажу у подвійному розмірі період роботи в Криворізькій міській лікарні №7 з 01 серпня 1975 року по 01 грудня 1983 року та Карлівській центральній районній лікарні імені ОСОБА_2 з 20 грудня 1983 року по 31 січня 2002 року.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача в частині зарахування до стажу роботи позивача у подвійному розмірі період роботи в Криворізькій міській лікарні №7 з 01 серпня 1975 року по 01 грудня 1983 року та Карлівській центральній районній лікарні імені ОСОБА_2 з 20 грудня 1983 року по 31 січня 2002 року.

Також у даному випадку належним способом захисту прав позивача є зобов`язання ГУ ПФУ в Полтавській області зарахувати до стажу роботи позивача у подвійному розмірі період роботи в Криворізькій міській лікарні №7 з 01 серпня 1975 року по 01 грудня 1983 року та Карлівській центральній районній лікарні імені ОСОБА_2 з 20 грудня 1983 року по 31 січня 2002 року.

Водночас, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зарахування до стажу роботи у подвійному розмірі періодe роботи в Карлівській центральній районній лікарні імені ОСОБА_2 з 01 січня 2004 року по 27 лютого 2015 року суд вважає такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно із статтею 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно пункту 16 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Статтею 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про пенсійне забезпечення" особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини чи при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку.

Як вже зазначалося, статтею 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Судом встановлено, що 25 грудня 2005 року позивачу призначено пенсію за віком, яка розрахована за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Тобто, з моменту призначення позивачу пенсії за віком на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", між ним та відповідачем виникли правовідносини у сфері пенсійного забезпечення, які урегульовані саме нормами указаного Закону.

Аналіз положень Закону України "Про пенсійне забезпечення" свідчить про те, що стаття 60 цього Закону застосовується у випадку призначення особі трудової пенсії за вислугу років на підставі саме цього Закону та враховується для обчислення пільгового стажу роботи.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а не за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", то у відповідача відсутні підстави для зарахування спірного періоду роботи в подвійному розмірі.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 24 січня 2019 року у справі №265/4648/14-а, у постанові від 11 жовтня 2019 року у справі №329/553/17 та узгоджується із висновками Верховного Суду, висловленими ним у постанові від 23 січня 2019 року у справі №485/103/17 та від 11 грудня 2018 року у справі №310/385/17.

За приписами частини першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За такого правового регулювання та встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що відповідач у спірних правовідносинах діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та Законами України.

Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи висновок суду про часткове задоволення позову та факт сплати позивачем при зверненні до суду судового збору у сумі 840,80 грн згідно квитанції №43 від 17 березня 2020 року, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає сума в 420,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 3, 6 - 10, 72 - 77, 90, 241 - 246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_1 у подвійному розмірі стажу роботи в Криворізькій міській лікарні №7 з 01 серпня 1975 року по 01 грудня 1983 року та Карлівській центральній районній лікарні імені ОСОБА_2 з 20 грудня 1983 року по 31 січня 2002 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №376-564/Х-03/8-1600/20 від 11 лютого 2020 року у частині відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням періоду роботи на посаді медичної сестри-анестезиста з 01 серпня 1975 року по 01 грудня 1983 року, з 20 грудня 1983 року по 31 січня 2002 року.

Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити з 11 лютого 2020 року перерахунок пенсії із зарахуванням до стажу роботи позивача у подвійному розмірі період роботи в Криворізькій міській лікарні №7 з 01 серпня 1975 року по 01 грудня 1983 року та Карлівській центральній районній лікарні імені ОСОБА_2 з 20 грудня 1983 року по 31 січня 2002 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 420,40 грн (чотириста двадцять гривень сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Другого апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

За змістом пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 №540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк, визначений статтею 295 цього Кодексу, продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя К.І. Клочко