Справа № 580/786/20
Суддя: Л.В. Трофімова
Дата ухвалення: 2020-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 року справа № 580/786/20

15 годин 12 хвилин м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: судді Трофімової Л.В., за участі секретаря Безпалого А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 580/786/20

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) [позивач ОСОБА_1 особисто, адвокат Осадча Л.С. за ордером]

до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18000, ідентифікаційний код юридичної особи в ) [представник відповідача не прибув]

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, прийняв рішення.

04.03.2020 ОСОБА_1 , звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо зменшення основного розміру призначеної пенсії з 90% до 70% сум грошового забезпечення;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не призначення пенсії з інвалідності у розмірі пенсії за вислугу років відповідно до вислуги у розмірі 90% сум грошового забезпечення;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області пенсію з інвалідності ОСОБА_1 призначити у розмірі пенсії за вислугу років відповідно до вислуги у розмірі 90% сум грошового забезпечення.

Ухвалою від 10.03.2020 відкрито спрощене провадження у справі, призначено судове засідання на 25.03.2020. Ухвалою від 25.03.2020 відкладено розгляд справи до 28.04.2020. Ухвалою від 28.04.2020 оголошено перерву до 18.05.2020 для надання позивачу можливості надати відповідь на відзив.

Відповідно до частини 3 розділу VI Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки, зокрема щодо подання відповіді на відзив, заперечення, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 № 1645-III карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Постановою КМУ від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України корона вірусу COVID-19» з 12.03.2020 до 03.04.2020 на усій території України встановлено карантин. 22.04.2020 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 291 про продовження дії карантину до 11.05.2020. Постановою КМУ від 04.05.2020 № 343 продовжено карантин до 22.05.2020. Враховуючи зазначене, строк для подання відповіді на відзив у позивача станом на 18.05.2020 не закінчився.

У обґрунтування позовних вимог зазначено, що 31.01.2020 позивач звернувся з заявою до Головного управління ПФУ в Черкаській області про переведення (повернення) на пенсію за вислугу років у розмірі 90% сум грошового забезпечення. Листом відповідача від 14.02.2020 № 247-254/Ч-03/8-2300/20 позивача повідомлено, що відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (далі Закон № 2262) у редакції, що діяла на 01.01.2018 передбачено, що максимальний розмір пенсії за вислугу років не повинен перевищувати 70% відповідних сум грошового забезпечення. Відповідно до статті 23 Закону № 2262 у разі наявності у особи з інвалідністю з числа осіб офіцерського складу; прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом вислуги, необхідної для призначення пенсії за вислугу років (пункт «а» статті 12), пенсія з інвалідності може призначатися їм у розмірі пенсії за вислугу років відповідно до вислуги (пункт «а» статті 13). На даний час максимальний відсоток грошового забезпечення, що визначено статтею 13 Закону №2262 становить 70%, тому, наразі переходити на пенсію за вислугу років відповідно до статті 12 Закону №2262 позивачу недоцільно. Позивач зазначає, що відповідно до частини 2 статті 63 цього Закону № 2262 у разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій. Постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45 затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262 (далі Порядок № 45). Відповідно до пункту 4 Порядку № 45 перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права і проводиться у строки, передбачені частинами 2 і 3 статті 51 Закону № 2262. Позивач вважає, що порядок перерахунку призначених пенсій військовослужбовців урегульований нормами статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що змін не зазнавала, а також нормами постанов Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 та від 21.02.2018 № 103, тому застосування статті 13 цього Закону, що регулює призначення пенсій, є протиправним, позаяк процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення. Позивач у судовому засіданні 18.05.2020 повідомив про відсутність потреби у поданні відповіді на відзив та просив розглянути справу по суті.

Відповідач позовні вимоги не визнав, 17.03.2020 подав до суду відзив на позов, де зазначив, що 28.03.2018 за заявою позивача ОСОБА_1 переведено на пенсію з інвалідності відповідно до Закону №2262. Проведені перерахунки не призвели до зменшення розміру пенсії, що позивач отримував і, на думку відповідача, це не є звуженням обсягу набутих прав. Дії відповідача є правомірними та відповідають чинному законодавству. Відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем аргументи щодо обставин справи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно частини 3 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, що має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Конституцією України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що 31.01.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення з пенсії у зв`язку з інвалідністю на пенсію за вислугу років відповідно до Закону №2262. За результатами розгляду зазначеної заяви відповідачем 14.02.2020 прийнято рішення № 46, відповідно до якого відмовлено позивачеві у переведенні з пенсії у зв`язку з інвалідністю на пенсію за вислугу років згідно закону. У обґрунтуванні відмови зазначено, що позивачу недоцільно здійснювати перехід на пенсію за вислугу років, позаяк максимальний відсоток грошового забезпечення визначений статтею 13 Закону № 2262 становить 70 %, а розмір пенсії згідно статті 21 Закону № 2262 (що отримує позивач на даний час) становить 80 % грошового забезпечення.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи правомірність оскаржуваної відмови, суд зазначає про таке.

Законом України від 04.07.2002 № 51-IV встановлено, що середньомісячний заробіток (грошове забезпечення) для обчислення пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей визначається у порядку, передбаченому частиною 1 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб».

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, позивач формулює вимоги не зазначаючи періоду для відновлення порушених прав, не розмежовуючи у зв`язку із цим дії відповідача щодо призначення кожного із видів пенсії та перерахунку.

Судом встановлено, що відповідно до посвідчення від 17.06.2008 № 012133 є особою з інвалідністю другої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни. Зазначене посвідчення видано на підставі пункту 2 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (а.с.8).

Відповідно до протоколу від 18.06.2008 позивачу призначено пенсію за вислугу років у розмірі 90 % грошового забезпечення (а.с.93).

За протоколом від 27.03.2018 позивачу перераховано пенсію за вислугу років з 01.01.2018 у розмірі 70 % грошового забезпечення (а.с.119).

Згідно протоколу від 03.04.2019 позивачу перераховано пенсію за вислугу років з 01.01.2018 у розмірі 70 % грошового забезпечення (а.с.127).

За протоколом від 05.04.2019 позивача, за його заявою (а.с.125), переведено на пенсію у зв`язку з інвалідністю у розмірі 80 % грошового забезпечення (а.с.123).

Оцінюючи правомірність дій відповідача щодо зменшення відсоткового значення перерахованої пенсії позивача згідно протоколу від 27.03.2018, суд зазначає про таке.

Закон №2262 визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. Статтею 63 Закону № 2262 встановлено, що перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку. Якщо пенсіонер згодом надає додаткові документи, що дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. Перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону. Перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських. Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Відповідно до статті 13 Закону № 2262 (у редакції, що діяла на час призначення пенсії позивачу) максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

Згідно із Законом України від 04.07.2002 № 51-IV пенсії за вислугу років призначаються: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ (пункт «б» статті 12): за загальний трудовий стаж 25 років - 50 процентів і за кожний рік стажу понад 25 років - один процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43).

До статті 13 Закону № 2262 внесено зміни Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI щодо обмеження максимального розміру пенсії на рівні 80% від відповідних сум грошового забезпечення. Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 № 1166-VІІ внесено зміни до статті 13 Закону № 2262 змінено максимальний розмір пенсії до 70% від сум грошового забезпечення.

Відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивачу згідно протоколу від 27.03.2018 та від 03.04.2019, проте розмір перерахованої пенсії визначено на рівні 70 % грошового забезпечення (а.с.119, 127) замість 90%.

Суд зазначає, що під час перерахунку пенсії відсотковий розмір грошового забезпечення з якого призначається пенсія визначається з урахуванням вислуги років. Застосуванню належить норма Закону № 2262 у редакції, за якою позивачу обчислювалась пенсія у розмірі 90% грошового забезпечення, позаяк під час прийняття нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

За загальним правилом закон зворотної сили не має, а тому змінені норми частини 2 статті 13 Закону №2262 поширюється на відносини, що виникли після набуття ними чинності.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що під час перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватися норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, що діяла на момент призначення пенсії. Внесені Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 № 1166-VІІ зміни до частини 2 статті 13 Закону №2262 щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 70% від сум грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії до настання зазначених змін, позаяк процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом проведення.

Під час перерахунку пенсії позивача відповідно до статті 63 Закону № 2262 на підставі Постанови № 103 відсутні підстави для застосування оновленого механізму обчислення пенсії із застосуванням норм частини 2 статті 13 Закону № 2262, що застосовується саме під час призначення пенсії. Під час перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, що обчислювалося під час її призначення відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №583/2264/17 та у рішенні Верховного Суду від 04.02.2019 у зразковій справі №240/5401/18, що набрало законної сили за результатами апеляційного оскарження до Великої Палати Верховного Суду 16.10.2019.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України під час вибору і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що порушення прав позивача у зв`язку із зменшенням відсоткового значення розміру пенсії відбулось згідно протоколу від 27.03.2018, а згідно протоколу від 03.04.2019 порушене право не було відновлено під час здійснення перерахунку.

Враховуючи зазначене, з огляду на принципи судочинства і аналіз доказів у справі, дії позивача щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії під час перерахунку пенсії позивачу згідно протоколу від 27.03.2018 у розмірі 70 % від сум грошового забезпечення, належить визнати протиправними.

Оцінюючи бездіяльність відповідача щодо не переведення позивача з пенсії у зв`язку з інвалідністю на пенсію за вислугою років за заявою позивача від 31.01.2020, суд зазначає про таке.

Статтею 18 Закону № 2262 встановлено, що пенсії у зв`язку з інвалідністю особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються у разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), що виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.

Відповідно до пункту «а» частини 1 статті 21 Закону № 2262 (у редакції станом на час звернення позивача із заявою) пенсії у зв`язку з інвалідністю військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються в таких розмірах: особам з інвалідністю внаслідок війни I групи - 100 процентів, II групи - 80 процентів, III групи - 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).

Згідно статті 10 Закону № 2262 призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 2262 затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (далі - Порядок № 3-1).

Пунктом 1 Порядку № 3-1 передбачено, що заяви про призначення пенсії за вислугу років та з інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом № 2262, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Відповідно до пункту 14 Порядку № 3-1 орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Згідно пункту 17 Порядку № 3-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії.

Аналіз наведених положень чинного законодавства дає підстави дійти висновку, що отримавши від особи заяву з відповідними документами про переведення з одного виду пенсії на інший, орган, що призначає пенсію, зобов`язаний перевірити правильність оформлення та наявність усіх обов`язкових документів, необхідних для переведення. Встановивши, що заявником подані всі необхідні документи, оформлені відповідно до вимог Порядку № 3-1, орган, який призначає пенсію, зобов`язаний розглянути їх по суті та не пізніше десяти днів з дня їх надходження прийняти рішення щодо переведення з одного виду пенсії на інший або відмову у переведенні.

Судом встановлено, що відповідачем не приймалося рішення щодо переведення чи відмови у переведенні позивача з пенсії у зв`язку з інвалідністю на пенсію за вислугу років.

Позаяк Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області документи про переведення позивача з одного виду пенсії на інший у порядку і спосіб, визначений чинним законодавством не розглянуло, то відмова Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області, що оформлена листом від 14.02.2020 № 247-254/Ч-03/8-2300/20, є протиправною.

Разом з тим, позивач згідно заяви від 31.01.2020 (а.с.9) просив перевести його з пенсії у зв`язку з інвалідністю на пенсію за вислугу років і щодо призначення пенсії з інвалідності у розмірі пенсії за вислугу років відповідно до вислуги у розмірі 90% сум грошового забезпечення до відповідача не звертався, а тому права позивача у частині призначення пенсії з інвалідності у розмірі пенсії за вислугу років відповідно до вислуги у розмірі 90% сум грошового забезпечення відповідачем не порушено.

Звертаючись до суду позивач самостійно обирає спосіб захисту з урахування статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позовну вимогу про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не призначення пенсії з інвалідності у розмірі пенсії за вислугу років відповідно до вислуги у розмірі 90% сум грошового забезпечення належить задовольнити частково, визнавши протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не розгляду заяви позивача від 31.01.2020 у встановленому порядку з прийняттям відповідного рішення.

Відповідно до статті 23 Закону № 2262 у разі наявності у особи з інвалідністю з числа осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, вислуги, необхідної для призначення пенсії за вислугу років (пункт «а» статті 12), пенсія у зв`язку з інвалідністю може призначатися їм у розмірі пенсії за вислугу років відповідно до вислуги (пункт «а» статті 13).

Верховним Судом у постанові від 03.04.2019 у справі №638/9697/17 (ЄДРСР 80930914) зазначено, що розмір пенсії у зв`язку з інвалідністю, як і пенсія за вислугу років призначаються у відсотковому значенні від розміру грошового забезпечення.

Згідно Кодексу адміністративного судочинства України (частина 1 статті 77) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України (частина 2 статті 77) у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частини 5 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням варто розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Pedersen and Baadsgaard проти Данії від 17.12.2004, № 49017/99 зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, що їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.

Під дискреційним повноваженням варто розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення у межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Право на захист це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом» (стаття 55 Конституції України). Кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань. Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо. Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Враховуючи, що під час звернення до відповідача із заявою від 31.01.2020 позивач просив перевести його з одного виду пенсії у зв`язку з інвалідністю на пенсію за вислугу років, а не призначити пенсію у зв`язку з інвалідністю ОСОБА_1 у розмірі пенсії за вислугу років відповідно до вислуги у розмірі 90% сум грошового забезпечення, то за результатами оцінки доказів у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача пенсію з інвалідності ОСОБА_1 призначити у розмірі пенсії за вислугу років відповідно до вислуги у розмірі 90% сум грошового забезпечення належить відмовити.

Суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 31.01.2020 та прийняти рішення з урахуванням висновків, викладених у цьому рішенні, виконавши вимоги частини 5 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у контексті урахування висновків, викладених у рішенні Верховного Суду від 04.02.2019 у зразковій справі №240/5401/18, що набрало законної сили за результатами апеляційного оскарження до Великої Палати Верховного Суду 16.10.2019, а також висновків у справі № 638/9697/17.

Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України під час задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, що належать відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Враховуючи, що позов особи звільненої від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» задоволено повністю, а доказів понесення інших витрат пов`язаних з розглядом справи не надано, то відсутні підстави для вирішення питання для розподілу судового збору.

Керуючись статтями 2, 4, 6-16, 19, 73-78, 90, 118, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо зменшення основного розміру призначеної пенсії ОСОБА_1 з 90% до 70% сум грошового забезпечення під час перерахунку пенсії за протоколом від 27.03.2019.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не розгляду у встановленому порядку заяви ОСОБА_1 від 31.01.2020.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.01.2020 з урахуванням висновків, викладених у цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5. пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України та з урахуванням пункту 3 розділу I Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 [ АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ];

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області [вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18000, ідентифікаційний код юридичної особи в ].

Повне судове рішення складено 19.05.2020.

Суддя Л.В. Трофімова