Справа № 120/2822/19-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2020-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/2822/19-а Головуючий суддя 1-ої інстанції - Комар П.А.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

18 травня 2020 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Ватаманюка Р.В. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання рішень та дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому просив:

- визнати неправомірними рішення та дії відповідача щодо застосування до правовідносин за рішенням суду у справі №127/9519/18 вимог Постанови КМУ від 28.08.2018 №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду»;

-зобов`язати відповідача виплатити заборгованість по пенсії, застосувавши право суду звернути рішення щодо виплати всієї суми заборгованості пенсії за 2017 рік до негайного виконання, з поданням звіту у відповідності до вимог ст.382 КАС України.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18.11.2019 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів враховуючи приписи п.3 ч.1 ст.311 КАС України, визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги, у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 17.07.2018 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України у м.Вінниці щодо обрахування та осучаснення пенсії ОСОБА_1 та зобов`язано управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі 12003,53 грн. починаючи з 01 березня 2017 року з урахування раніше виплачених сум. В решті позовних вимог відмовлено.

15.08.2018 Вінницьким окружним адміністративним судом винесено додаткове рішення, яким заяву позивача про ухвалення додаткового судового рішення задоволено частково. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі 12003,53 грн. починаючи з 01 березня 2017 року з урахуванням раніше виплачених сум без обмеження її максимальним розміром.

Постановами Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2018 апеляційні скарги управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці залишено без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 липня 2018 року та додаткове рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2018 року - без змін.

Листом №140/М від 04.02.2019 на звернення позивача Головним управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повідомлено, що відповідно до рішення суду від 17.07.2018 №127/9519/18 та додаткового судового рішення по зазначеній справі від 15.08.2018 було зобов`язано управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці здійснювати виплату пенсії в розмірі 12003,53 грн. починаючи з 01.03.2017 з урахуванням раніше виплачених сум без обмеження її максимальним розміром. Після залишення в силі зазначених рішень постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2018, Управлінням було здійснено відповідні перерахунки та нараховано різницю між отриманими сумами пенсії та зазначеною в судовому рішенні за період з 01.03.2017 по 01.03.2018 на загальну суму 12635,30 грн.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо невиконання вищезазначеного рішення суду в повному обсязі, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при виконанні рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15.08.2018 та додаткового рішення від 17.07.2018 як субєкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише в межах чинного законодавства.

При цьому, постанова Кабінету Міністрів України від 22.08.2018, якою затверджено Порядок №649, не була визнана незаконною та нечинною в порядку, визначеному ст.264 КАС України, або неконституційною, та підлягає застосуванню до спірних відносин.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою ст.46 Основного Закону встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст.117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за Законом України № 2262, та членам їх сімей згідно зі ст.8 відповідного Закону забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.

Згідно із п.п.20, 29 ст.116 Бюджетного кодексу України, взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушеннями бюджетного законодавства.

Таким чином, нарахована позивачу сума доплати має бути виплачена за рахунок коштів Державного бюджету України. Отже, проведення такої виплати не може бути здійснене за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, зокрема Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань.

22.08.2018 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №649, якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (далі - Порядок №649).

Зазначений Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Так, пунктом 2 Порядку №649 передбачено, що у Порядку терміни вживаються в такому значенні:

боржник - орган Пенсійного фонду України, визначений судом боржником у виконанні судового рішення;

стягувач - фізична особа, на користь якої винесено рішення;

рішення - рішення суду, що набрали законної сили та видані або ухвалені після набрання чинності Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", на виконання яких стягувачу нараховано пенсію, що фінансується за рахунок коштів державного бюджету та залишається невиплаченою, або рішення суду про стягнення коштів.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 649, боржник веде облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (далі - реєстр), відповідно до порядку, встановленого Пенсійним фондом України.

Черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до боржника (п. 4 Порядку №649).

Відповідно до пункту 5 Порядку №649, для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України: документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.

Виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику (п. 10 Порядку №649).

Пунктом 11 Порядку №649 визначено, що боржник у триденний строк повідомляє стягувачу про виділення коштів та не пізніше десяти робочих днів з дня надходження коштів у межах встановленого Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоду виплати пенсії зобов`язаний здійснити виплату стягувачу суми, що підлягає виплаті, у порядку, встановленому статтею 47 зазначеного Закону.

Отже, Пенсійний фонд України за окремою бюджетною програмою здійснює виплату особам відповідну суму пенсії.

При цьому, право на отримання пенсії мають лише ті особи, щодо яких наявне рішення суду, що набрало законної сили, на виконання якого особі як стягувачу нараховано пенсію, що фінансується за рахунок коштів державного бюджету та залишається невиплаченою, або рішення суду про стягнення коштів.

Водночас, з урахуванням приписів п. 2-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та ст. 116 Бюджетного кодексу України, виплата коштів на користь позивача з перевищенням бюджетних призначень на цю мету є порушенням бюджетного законодавства, тому виконання рішення суду в цій частині може бути виконане лише в разі наявності відповідних асигнувань, тобто, за окремою бюджетною програмою згідно з Порядком № 649.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що видатки Пенсійного Фонду України, як органу влади, на фінансування пенсійних виплат, передбачених чинними нормативно-правовими актами, є об`єктивно прогнозованими, та держава має обов`язок щодо відшкодування розміру майбутніх виплат. Однак, видатки на виконання рішень судів, які будуть підлягати виконанню в майбутньому, не є об`єктивно відомими заздалегідь, тому встановлення механізму виділення коштів на виконання таких судових рішень є необхідним.

Відповідно до позиції, висловленої Конституційним Судом України в своєму рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства.

Крім того, постановою правління Пенсійного фонду України від 26.09.2018 № 20-1 затверджено Порядок ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22.10.2018 за № 1189/32641 (далі - Порядок № 20-1).

Вказаний Порядок відповідно до пункту 3 Порядку № 649 визначає процедуру функціонування реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (далі - реєстр), та внесення інформації до нього.

Згідно з п. 6 Порядку 20-1 доступ до відомостей реєстру надається працівникам Пенсійного фонду України та його територіальних органів, якщо це передбачено їх посадовими інструкціями або потрібно для виконання дорученої їм роботи, а також членам комісії з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, що утворюється відповідно до пункту 7 Порядку № 649.

Внесення інформації до реєстру здійснюється відповідальною особою боржника. Якщо на дату внесення інформації стягувач перебуває на обліку в іншому територіальному органі Пенсійного фонду України, який не є боржником, інформацію до реєстру вносить відповідальна особа цього органу з урахуванням матеріалів пенсійної справи стягувача та наявного у ній рішення суду (п. 7 Порядку № 20-1).

Отже, на сьогодні питання погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, врегульоване Кабінетом Міністрів України як вищим органом виконавчої влади. При цьому порядком визначено, що виплата такої заборгованості буде здійснюватись за рахунок коштів, спеціально передбачених у державному бюджеті Пенсійного фонду України на цю мету.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 включено до реєстру рішень суду, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, переданих до Пенсійного фонду України, що підтверджується витягом із даного Реєстру.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з тим, що відповідач при виконанні рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15.08.2018 та додаткового рішення від 17.07.2018 як суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише в межах чинного законодавства та з врахуванням вимог Порядку № 649.

Вказаним також спростовуються доводи апелянта про те, що обмеження виплати пенсії, нарахованої особі в порядку, передбаченому Законом, не може бути встановлено постановою Кабінету Міністрів України

При цьому, слід зазначити, що Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області не заперечує свого обов`язку виплатити суму заборгованості по перерахованій пенсії позивачу, а лише вказує на те, що вказана виплата за період з 01.03.2017 по 31.12.2017 буде здійснена відповідно до встановленої процедури, а саме: згідно з Порядком №649 в порядку черговості.

Також, відповідно до Звіту від 08.05.2019 №08-00-019-22843 Департаменту соціальної політики щодо виплати пенсії ОСОБА_1 в сумі 12003,53 грн. з 01.03.2017 згідно рішення суду на підставі виконавчого листа №127/9519/18 від 16.01.2019, управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці розпорядженням 49 від 04.12.2018 провело перерахунок пенсії позивачу з 01.03.2017 в сумі 12003,53 грн. без обмеження її максимальним розміром.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вказує на відсутність підстав вважати, що відповідач ухиляється від виконання рішення суду по даній справі, оскільки ним вчинені всі можливі залежні від нього дії по виконанню рішення суду.

Оскільки відповідач є територіальним органами виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він повинен враховувати приписи ст.116 Бюджетного кодексу України, які забороняють взяття бюджетних зобов`язань за відсутності відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків за відсутності бюджетних призначень, та Порядку № 649, яким узгоджено механізм забезпечення виконання взятих на себе державою зобов`язань з приписами бюджетного законодавства.

Також суд зазначає, що Верховний Суд України неодноразово приходив до висновку (справи № 21-66а14, № 21-199а15, № 21-1044а15, № 21-2630а15, № 21-5118а15, № 804/5081/13-а), що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів у боржника не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Відсутність бюджетного та іншого фінансування та коштів на виплату грошових сум на виконання судового рішення є поважною причиною, яка унеможливлює проведення відповідних виплат.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що реєстр ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою формує Пенсійний фонд України.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач вчинив всі залежні від нього дії для забезпечення виплати перерахованих пенсій.

Слід зазначити, що на момент вчинення відповідачем вказаних дій, Порядок №649 був чинним та підлягав до застосування.

Щодо посилання апелянта на позицію Верховного Суду у справі №160/3586/19 та у справі №826/3858/18, то слід зазначити, що висновки Верховного Суду у вказаних справах не підлягають застосуванню до спірних правовідносин у справі №120/2822/19-а, оскільки предмет позову у справі №120/2822/19-а не є аналогічним предмету позову у справах №160/3586/19, №826/3858/18.

Колегія суддів також зазначає, що позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права та вказує наступне.

Як слідує із апеляційної скарги, позивач посилається на невиконання відповідачем рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15.08.2018 та додаткового рішення від 17.07.2018 у справі №127/9519/18.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно із ч.1 ст.383 КАС України особа - позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним кодексом передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах:

1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та, за наслідками розгляду даного звіту, як один з можливих варіантів - накладення штрафу;

2) визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду та, за наслідками розгляду вказаної заяви і встановлення протиправних рішень, дій чи бездіяльності - постановлення судом окремої ухвали в порядку статті 249 КАС України.

Зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів позивача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення чи констатації його невиконання.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що якщо позивач вважав, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15.08.2018 та додаткового рішення від 17.07.2018 у справі №127/9519/18 порушувалися його права, свободи чи інтереси, останній мав звернутися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення) в межах адміністративної справи №127/9519/18, а тому позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права.

Відтак, суд апеляційної інстанції вказує на те, що відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то останній повинен звернутись до суду в порядку судового контролю за виконанням рішення суду, а не пред`являти новий адміністративний позов.

Підсумовуючи вище наведене, колегія суддів зазначає, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі №522/10140/17, від 21 листопада 2019 року у справі №802/1933/18-а.

За таких обставин та з огляду на наявні в матеріалах справи докази, які підтверджують вжиття відповідачем заходів з метою виконання судового рішення в порядку визначеному Постановою № 649, беручи до уваги часткове виконання судового рішення, а також особливості нормативно-правового регулювання правовідносин в частині нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються з державного бюджету, колегія суддів вважає обґрунтованою позицію суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Ватаманюк Р.В. Драчук Т. О.