Справа № 320/7233/19
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2020-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 травня 2020 року № 320/7233/19
Суддя Київського окружного адміністративного суду Леонтович А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Військової прокуратури Київського гарнізону, що діє в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України, Національної академії Національної гвардії України

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:
І. Зміст позовних вимог
До Київського окружного адміністративного суду звернулася Військова прокуратура Київського гарнізону, в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України, Національної академії Національної гвардії України з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд:

-стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) на користь Національної академії Національної гвардії України (, р/р НОМЕР_2 , МФО 820172, ДКСУ в м. Києві) відшкодування фактичних видатків, пов`язаних з його утриманням в Національної академії Національної гвардії України у період з 01.08.2016 по 14.03.2018 у розмірі 199 482 (сто дев`яносто дев`ять тисяч чотириста вісімдесят дві) гривні 21 копійку.

ІІ. Позиція позивача та заперечення відповідача
В обґрунтування своїх вимог позивачами зазначено, що відповідач проходив навчання та військову службу у Національній академії Національної гвардії України з 01.08.2016 по 14.03.2018, але контракт був достроково розірваний та відповідача відраховано з навчального закладу наказом у зв`язку із небажанням останнього продовжувати навчання. У зв`язку з наведеним, стверджують, що зобов`язаний, відповідно до норм чинного законодавства та умов контракту, відшкодувати витрати, пов`язані з фактичним його утриманням.

Заперечуючи проти задоволення відповідач вказав на відсутність підстав для задоволення позову. Вказує, що ним укладено контракт про проходження військової служби в Національній академії Національної гвардії України не відслуживши строк стокової служби. викладені в позовній заяві, ними не визнаються в повному обсязі з тих підстав, що 14.03.2018 року наказом начальника Академії №56 с/ч, контракт про проходження військової служби (навчання), укладений між Міністерством внутрішніх справ України а ним був достроково розірваний на підставі поданого ним рапорту від 27.02.2018 про відрахування з навчального закладу у зв`язку з небажанням продовжувати навчання та наказом НАНГУ №84 с/ч від 19.04.2018 його було виключено зі списків курсантів Національна академія Національної гвардії України. Загальний термін навчання та військової служби з 28.08.2016 по 19.04.2018 на посаді курсанта складав - 01 рік, 07 місяців та 22 дня. 20.04.2018 його було повернуто та зараховано до списків в/ч 4114 водієм групи обслуговування навчального полігону для завершення проходження служби відповідно до укладеного раніше (31.08.2015) контракту строком на 3 роки, 21.09.2018 його було звільнено з військової служби в запас. Станом на 21.09.2018 його вислуга років на військовій службі складає - 3 роки, 05 місяців та 06 днів, з яких: 04 місяця та 16 днів - вислуга строкової служби у період з 16.04.2015 до 31.08.2015; 03 роки та 21 день - вислуга служби за контрактами у в/ч НОМЕР_3 в період з 31.08.2015 до 21.09.2018, до якої зараховано строк - 01 рік, 07 місяців та 22 дня навчання в НАНГУ, тому його вислуга років за вищезазначеними контрактами становить 03 роки та 21 день, прирівнюється до 18 місяців строкової служби, яка чітко закріплена у ст. 23 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу». Зазначає, що з позовної заяви не зрозуміло, чому з нього стягується повна сума зазначених витрат з утриманням у вищому навчальному закладі, адже він навчався менше встановлених законодавством строків строкової військової служби, так як 01 рік, 07 місяців та 22 дня його навчання прирівнюється приблизно до 10 місяців строкової служби, тому вважає, що розрахунок суми витрат не відповідає дійсності та є не обґрунтованим й безпідставним, так як не було враховано п. 6 Порядку 964. Також, відповідачем подано до суду клопотання про залишення позову без розгляду.

ІІІ. Процесуальні дії суду у справі
02.01.2020 судом направлено запит про надання інформації щодо місця реєстрації ОСОБА_1 до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління ДМС України в Київській області.

22.01.2020 від відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління ДМС України в Київській області надійшла відповідь на запит про надання інформації, відповідно до якої встановлено місце реєстрації відповідача.

Ухвалою суду від 24.01.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 19.02.2020.

18.02.2020 від представника позивача 2 надійшло клопотання про розгляд справи без участі.

18.02.2020 від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

19.02.2020 належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи сторони у судове засідання не з`явилися, явку своїх представників не забезпечили.

В судовому засіданні відкладено розгляд справи на 17.03.2020.

17.03.2020 від прокурора Військової прокуратури надійшло клопотання про перенесення судового засідання призначеного на 17.03.2020.

17.03.2020 належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи сторони у судове засідання не з`явилися, явку своїх представників не забезпечили.

В судовому засіданні відкладено розгляд справи на 14.05.2020.

14.04.2020 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

13.05.2020 від відповідача надійшла заява про здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та за наявними матеріалами у справі.

14.05.2020 належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи сторони у судове засідання не з`явилися, явку своїх представників не забезпечили.

Частиною третьою статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, а також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, 14.05.2020 судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та доказами.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01.08.2016 між Міністерством внутрішніх справ та ОСОБА_1 був укладений контракт про проходження військової служби (навчання) курсантами факультету №2 підготовки фахівців для Національної академії Національної гвардії України Навчально-наукового інституту №3 Національної академії внутрішніх справ (а.с.12-13).

За умовами укладеного контракту курсант зобов`язався відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з утриманням в Академії, в якій проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого військового навчального закладу (а.с.12).

01.08.2016 позивача зараховано в списки особового складу факультету та на всі види забезпечення, що підтверджується витягом з наказу начальника факультету №2 підготовки фахівців для Національної академії Національної гвардії України Навчально-наукового інституту №3 Національної академії внутрішніх справ №129 (а.с.17).

27.02.2018 позивачем подано рапорт про відрахування з навчального закладу через небажання продовжувати навчання (а.с.16).

14.03.2018 старшого солдата ОСОБА_1 відраховано з навчання та виключено зі списків перемінного складу курсантів академії (а.с.15).

Згідно розрахунків фактичних видатків державного бюджету за період навчання з 26.08.2016 по 01.03.2018 фактичні витрати пов`язані з утриманням в Національної академії Національної гвардії України відповідачем складають 199 482, 21 грн. (а.с.18-27).

У зв`язку із недотриманням вказаного зобов`язання військовий прокурор Київського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якого є Міністерство внутрішніх справ України та Національна академія Національної гвардії України звернувся до суду із цим позовом.

V. Норми права, які застосував суд
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства (далі також КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини шостої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).

Згідно зі частиною п`ятою статті 25 Закону № 2232, з громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом 4 частини 2 статті 23 цього Закону.

Приписами частини 10 статті 25 Закону № 2232 установлено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів «е», «є», «ж», «і», «и» частини шостої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі визначає Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року № 964 (далі - Порядок № 964).

Відповідно до пункту 3, 6 Порядку № 964, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з, зокрема, грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням. Витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю, зокрема, курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової військової служби, - за весь період навчання.

У разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку - пункт 7 Порядку № 964.

VI. Оцінка суду
Аналіз наведених вище приписів свідчить про те, що у разі укладення контракту про проходження військової служби між вищим військовим навчальним закладом, військовим навчальним підрозділом вищого навчального закладу та курсантом та проходження ним військової служби (навчання) на останнього покладаються відповідні обов`язки передбачені чинним законодавством України та контрактом.

Судом встановлено, що 01.08.2016 між Міністерством внутрішніх справ та ОСОБА_1 був укладений контракт про проходження військової служби (навчання) курсантами факультету №2 підготовки фахівців для Національної академії Національної гвардії України Навчально-наукового інституту №3 Національної академії внутрішніх справ. За умовами укладеного контракту курсант зобов`язався відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з утриманням в Академії, в якій проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого військового навчального закладу.

В період проходження військової служби (навчання) відповідачем було подано рапорт про відрахування з навчального закладу через небажання продовжувати навчання.

14.03.2018 старшого солдата ОСОБА_1 відраховано з навчання та виключено зі списків перемінного складу курсантів академії.

В ході розгляду справи, судом було досліджено контракт та рапорт про відрахування з навчального закладу, зі змісту яких вбачається, що в останніх вказувалося на обов`язок відповідача відшкодувати, відповідно до вимог Постанови №964, фактичні витрати за навчання в навчальному закладі.

Вищенаведені документи відповідачем було власноручно підписано, відтак суд доходить висновку, що ОСОБА_1 був належним чином обізнаний щодо наявності в нього такого обов`язку із відшкодування витрат за навчання у навчальному закладі у разі дострокового розірвання ним контракту.

Також, суд зауважує, що проходження ним строкової служби до укладення контракту про проходження військової служби (навчання) не звільняють його від обов`язку відшкодування витрат, передбачених умовами такого контракту та нормами чинного законодавства.

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на зміст наведеної норми процесуального права та зважаючи на те, що вимогою заявленого позову є стягнення боргу, предметом доказування у даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка підстав та черговості погашення боргу, встановлених чинним законодавством України, тощо.

При цьому питання правомірності визначення суми заборгованості не охоплюється предметом даного позову, оскільки розрахунки фактичних видатків державного бюджету, які підлягають відшкодуванню курсантом ОСОБА_1 , згідно з яким відповідні зобов`язання визначено, не є предметом позову у справі, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їх правовий аналіз.

Вказане є однією із гарантій дотримання принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права.

Наведений правовий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 31.08.2018 року по справі №821/381/17 та від 22.08.2018 року по справі №820/1878/16.
Згідно розрахунків фактичних видатків державного бюджету за період навчання з 26.08.2016 по 01.03.2018 фактичні витрати пов`язані з утриманням в Національної академії Національної гвардії України відповідача складають 199 482, 21 грн.

Докази добровільного відшкодування відповідачем фактичних видатків, пов`язаних з його утриманням в Національної академії Національної гвардії України у період з 01.08.2016 по 14.03.2018 у розмірі 199 482 (сто дев`яносто дев`ять тисяч чотириста вісімдесят дві) грн. 21 коп. матеріали справи не містять.

Також, суд звертає увагу на те, що курсанти, які навчаються в Національній академії Національної гвардії України перебувають на повному державному забезпечені. Кошти, які витрачаються на їх навчання є державними (бюджетними).

За встановлених обставин та виходячи із системного аналізу приписів Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964 суд приходить до висновку про те, що заявлена до стягнення сума відшкодування фактичних видатків, пов`язаних з утриманням відповідача в Національної академії Національної гвардії України у період з 01.08.2016 по 14.03.2018, підлягає сплаті відповідачем.

Щодо клопотання відповідача про залишення позову без розгляду суд вказує наступне.

Частиною 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.

У разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку (ч.1 ст.123 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Судом встановлено, що постановою Велика Палата Верховного Суду (у справі від 12.12.2018 № 804/285/16) відступала від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 14 березня 2018 року в справі № 461/5577/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 820/5761/15, встановила, що указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, визначивши, що спори пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної (публічної) служби - підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на це, Постановою Київського апеляційного суду від 21.11.2019 року у справі №381/617/19 за позовом військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України, Національної академії Національної гвардії України до ОСОБА_1 про стягнення суми витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, закрито провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

14.01.2020 до Київського окружного адміністративного суду звернувся військовий прокурор Військової прокуратури Київського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України, Національної академії Національної гвардії України з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Враховуючи викладене та те, що строк на звернення до суду із даним адміністративним позовом пропущено у зв`язку із зміною юрисдикції даної категорії справ із цивільної на адміністративну та з метою запобігання обмеження прав позивачів на доступ до правосуддя, суд вважає, що клопотання відповідача про залишення позову без розгляду є не обґрунтованим.

VII. Висновок суду
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78цього Кодексу.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

ІX. Розподіл судових витрат
Відповідно до ч. 2 статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки позивачі у даній справі є суб`єктом владних повноважень та не понесли витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, то підстави для стягнення з відповідача судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) на користь Національної академії Національної гвардії України (, р/р НОМЕР_2 , МФО 820172, ДКСУ в м. Києві) відшкодування фактичних видатків, пов`язаних з його утриманням в Національної академії Національної гвардії України у період з 01.08.2016 по 14.03.2018 у розмірі 199 482 (сто дев`яносто дев`ять тисяч чотириста вісімдесят дві) грн. 21 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Леонтович А.М.

Дата виготовлення та підписання повного тексту рішення: 18 травня 2020р.