Справа № 320/5321/19
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2020-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5321/19 Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Парінова А.Б.,

суддів: Єгорової Н.М.,

Клюдчковича В.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Текссол-С" до Київської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Віта-Текс" (далі - позивач) з позовом до Київської митниці ДФС (далі - відповідач), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA125110/2019/110017/2 від 02.04.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що при митному оформленні товару за митною декларацією №UA125110/2019/110017/2 від 02.04.2019 ним було надано митному органу документи, які відповідають переліку, визначеному у частині другій статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України), підтверджують митну вартість товару та містять об`єктивні відомості про складові митної вартості товару, подані документи не містять розбіжностей. Проте, митний орган зазначених документів не врахував, у зв`язку з чим дійшов необґрунтованих висновків про наявність підстав для коригування митної вартості із застосуванням другорядного (резервного) методу.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09 січня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Київська митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що рішення про коригування митної вартості було винесено митницею правомірно, проте суд першої інстанції не прийняв до уваги виявлені митним органом розбіжності та факти неподання документів, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог та скасування рішення митниці про коригування митного органу. Крім того, апелянт стверджує, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а рішення суду першої інстанції не ґрунтується на повно та всебічно з`ясованих обставин справи. Так, зокрема, в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості посадовою особою контролюючого органу було чітко вказано джерела коригування митної вартості, а саме: реквізити митних декларацій які були взяті за основу коригування та митна вартість таких митних декларацій, проте, суд першої інстанції не встановив відповідні обставини та не надав їм належної правової оцінки.

За наведених обставин, Київська митниця Держмитслужби вважає, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 січня 2020 року підлягає скасуванню.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київської митниці Держмитслужби на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 січня 2020 року та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Позивачем, у свою чергу, було подано до суду відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого останній зазначає, що вимоги апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, а викладені у апеляційній скарзі доводи - такими, що суперечать нормам чинного законодавства. Разом з цим, позивач стверджує, що судом першої інстанції при вирішенні даного спору було правильно встановлено обставини справи та надано їм належну правову оцінку з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено було судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 01.12.2015 між Shaoxing City Jinqiao Textile Co., Ltd., компанією, зареєстрованою в Китайській Народній Республіці, (далі - продавець), та ТОВ "Віта-Текс" був укладений договір купівлі-продажу № VT0112-15 (далі - договір), відповідно до якого продавець продає позивачу тканини виробництва Китайської Народної Республіки.

Як вбачається зі змісту цього договору, сторони погодили, що найменування, вартість і кількість товару може змінюватися згідно з додатками до договору, які є невід`ємною частиною договору, якщо інше не передбачено цим договором.

Товар відвантажується морським транспортом на умовах CFR Україна (відповідно до Incoterms 2010), якщо інше не передбачено відповідним додатком до договору. Морський порт на митній території України, до якого продавець зобов`язується поставити товар позивачу, узгоджується сторонами окремо.

В ціну товару включаються також його вартість, упаковка, маркування й доставка.

Сторони також погодили, що оплата за товар буде здійснюватися позивачем шляхом сплати виставленого продавцем інвойсу на товар протягом 60 (шістдесяти) календарних днів із дня отримання товару позивачем або його уповноваженим представником на митній території України, якщо інше не передбачено відповідним додатком до договору.

23.11.2018 продавець та позивач уклали додаткову угоду №2 до договору, якою, зокрема продовжили строк дії договору до 31.12.2021 та виклали пункт 5.2 договору в новій редакції, відповідно до якої сторони домовилися, що разом із товаром продавець зобов`язується передати вантажоотримувачу товару наступні документи: товаросупровідні документи на товар; комерційний рахунок (інвойс) продавця; пакувальний лист; сертифікат про походження товару.

25.01.2019 продавець та позивач уклали додаток №VT111 до договору (далі - додаток), відповідно до пункту 1 якого продавець передав у власність позивача, а позивач прийняв та зобов`язався оплатити на умовах додатку наступний товар: тканина вибивна, 100% поліестер, сток, завширшки 220 см, товарна позиція 540754 відповідно до діючої на момент укладення Додатку Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (далі - УКТ ЗЕД), в кількості 7 248 кг, 40 571 погонний метр, за ціною 3,03 долари США за 1 (один) кг, країна виробництва: Китайська Народна Республіка; тканина пофарбована сатин, 100% бавовна, сток, завширшки 220 см, товарна позиція 52083900 відповідно до УКТ ЗЕД, в кількості 8 918 кг, 30 460 погонних метрів, за ціною 3,50 долари США за 1 (один) кг, країна виробництва: Китайська Народна Республіка; тканина відбілена сатин, 100% бавовна, сток, завширшки 220 см, товарна позиція 52082900 відповідно до УКТ ЗЕД, в кількості 6 161 кг, 20 819 погонних метрів, за ціною 3,50 долари США за 1 (один) кг, країна виробництва: Китайська Народна Республіка; тканина відбілена сатин, 100% бавовна, сток, завширшки 240 см, товарна позиція 52082900 відповідно до УКТ ЗЕД, в кількості 3 348 кг, 10 066 погонних метрів, за ціною 3,50 долари США за 1 (один) кг, країна виробництва: Китайська Народна Республіка (далі - товар).

Загальна вартість товару згідно з пунктами 1-3 додатку та інвойсом №Х190061 від 26.01.2019 склала 86 455,94 доларів США, а його поставка відбувалася на умовах CFR м. Одеса, Україна (Incoterms 2010). Вантажовідправником товару є Jiangsu Goostars Hometextiles Co., Ltd.

25.03.2019 позивачем до Київської митниці ДФС було подано тимчасову митну декларацію ІМ40ТН №UA125110/2019/405304, у графах 31 якої позивачем був зазначений товар, митна вартість якого склала 86 455,94 доларів США. Поставка відбувалася на умовах CFR м. Одеса, Україна і була визначена із застосуванням основного методу за ціною договору (контракту).

На підтвердження заявленої митної вартості товару митному органу були подані наступні документи:

- (0271) пакувальний лист продавця на товар від 26.01.2019;

- (0380) рахунок-фактура №Х190061 від 26.01.2019;

- (0705) коносамент №OOLU від 07.02.2019;

- (0730) автотранспортна накладна №15301 від 24.03.2019;

- (0861) сертифікат про походження товару №19С3205М0289/00016 від 28.01.2019;

- (1721) акт Одеської митниці ДФС про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA500030/2019/1653 від 24.03.2019;

- (3014) прайс-лист продавця від 26.01.2019;

- (4103) додаток;

- (4103) додаткова угода №1 від 05.12.2017 до договору;

- (4103) додаткова угода №2 від 23.11.2018 до договору;

- (4104) договір;

- (9107) акт про взяття проб (зразків) товарів №304 від 24.03.2019.

Розглянувши подані позивачем документи контролюючим органом було встановлено, що документи надані не в повному обсязі, містять розбіжності та невідповідності, що не дає можливості впевнитись в достовірності заявленої митної вартості, зокрема здійснити перевірку числових значень складових митної вартості товарі.

З огляду на зазначене, митний орган направив позивачу електронне повідомлення про необхідність подання наступних додаткових документів для підтвердження митної вартості імпортованих товарів: копію митної декларації країн відправлення; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, у разі відсутності, банківські документи щодо оплати за раніше поставлені партії ідентичних товарів; виписку з бухгалтерської документації; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини (з обов`язковим відображенням / документальним підтвердженням якісних характеристик товару, які впливають на ціну).

На вказаний запит позивачем 26.03.2019 разом із супровідним листом №2603/19-01 від 26.03.2019 було надано наступні додаткові документи та зазначено інформацію:

1) щодо копії митної декларації країни відправлення - позивач звернув увагу відповідача, що у нього була відсутня станом на день підписання листа копія митної декларації країни відправлення, яка є власністю продавця та який у силу додаткової угоди №2 від 23.11.2018 до договору не зобов`язаний надавати такий документ позивачу. Більше того, позивач зазначив, що приписи частини третьої статті 53 МК України покладають на позивача обов`язок щодо надання копії митної декларації країни відправлення лише за умови її наявності в позивача;

2) щодо каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листів) виробника товару - позивач надав відповідачу для ознайомлення на 2 аркушах фотокопію листа продавця №20190326/01-OUT від 26.03.2019 (далі - лист продавця) та його перекладу з англійської на українську мову.

Позивач звернув увагу відповідача, що в листі продавця є актуальний прайс-лист продавця станом на дату підписання додатку, а також міститься підтвердження продавця, що товар є стоковим, що окрім інвойсу №Х190061 від 26.01.2019, який є первинним документом бухгалтерського обліку, є достатнім для ідентифікації товару.

Окрему увагу відповідача позивач звернув на те, що прайс-лист видається не позивачем, а його продавцем, який формує його відповідно до законодавства Китайської Народної Республіки та своєї комерційної політики.

Що стосується зазначення номеру інвойсу в додатку, то позивач повідомив, що в листі продавця також міститься пояснення продавця, що останній має можливість резервувати номери інвойсів наперед у своїй внутрішній системі бухгалтерського обліку.

Що стосується зазначення продавцем номеру коносаменту в інвойсі №Х190061 від 26.01.2019 раніше дати його видачі, то позивач повідомив, що інвойс формується продавцем, який, за інформацією позивача, резервує у відповідній спеціалізованій системі номер коносаменту для перевезення товарів у контейнері, а відтак наперед знає який номер буде присвоєний системою коносаменту в день його видачі (формування).

Позивач звернув увагу відповідача на те, що вищевказані аргументи відповідача жодним чином, на думку позивача, не пояснюють як це унеможливлює здійснення відповідачем перевірки числового значення складових митної вартості товарів;

3) щодо банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару та щодо банківських документів щодо оплати за раніше поставлені партії ідентичних товарів - позивач звернув увагу відповідача на те, що він не погоджувався з позицією інспектора відповідача Даниленко Тетяни Володимирівни , викладеною в запиті, стосовно того, що з наданих договору, додатку та інвойсу №Х190061 від 26.01.2019 неможливо встановити умови та терміни оплату інвойсу.

Так, відповідно до пункту 2 додатку оплата за товар згідно з інвойсом №Х190061 від 26.01.2019 здійснюється відповідно до пункту 4.1 договору, який, у свою чергу, передбачає, що оплата за товар буде здійснюватися шляхом оплати позивачем виставленого інвойсу на товар продавцем протягом 60 календарних днів із дня отримання товару позивачем або його уповноваженим представником на митній території України, якщо інше не передбачено відповідним додатком до договору.

Таким чином, позивач зазначив, що так як умови додатку не визначають інші умови для оплати товару згідно з інвойсом №Х190061 від 26.01.2019, то останній в силу пункту 4.1 договору підлягає оплаті протягом 60 календарних днів із дня отримання товару позивачем на митній території України.

Позивач також повідомив відповідачу, що інвойс №Х190061 від 26.01.2019 станом на день підписання листа був неоплаченим.

Що стосується витребування відповідачем у запиті банківських документів щодо оплати за раніше поставлені партії ідентичних товарів, то позивач зазначив, що приписи статті 53 МК України не передбачають права відповідача витребовувати в позивача банківські документи щодо оплати за раніше поставлені партії ідентичних товарів, тобто така вимога відповідача є протиправною та необґрунтованою;

4) щодо виписки з бухгалтерської документації - позивач надав відповідачу для ознайомлення на 5 аркушах первинні документи бухгалтерського обліку позивача, які підтверджують те, що митна вартість товару відповідає звичайному рівню цін на подібні (аналогічні) товари, які раніше ввозилися позивачем на митну територію України, а саме фотокопії: митної декларації ІМ40ДТ №UA125110/2019/400297 від 11.01.2019; інвойсу №Х180761 від 20.10.2018, виставленого продавцем; видаткової накладної №ВТ-0000105 від 18.12.2018, складеної між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "Текссол-С"; податкової накладної №105 від 18.12.2018, складеної позивачем;

5) щодо інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, - позивач звернув увагу відповідача, що у нього були відсутні станом на день підписання листа будь-які інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товарів, адже самі товари ще не бралися на бухгалтерській облік позивача, так як знаходилися в зоні митного контролю відповідача, були невипущені у вільний обіг та були неоплачені;

6) щодо висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини - позивач звернув увагу відповідача, що у нього був відсутній станом на день підписання листа будь-який висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією. Окрему увагу відповідача позивач звернув на те, що приписи частини третьої статті 53 МК України покладають на позивача обов`язок щодо надання експертного висновку лише за умови його наявності в позивача.

02.04.2019 Київською митницею ДФС було прийняте спірне рішення про коригування митної вартості товарів №UA125110/2019/110017/2, згідно з яким відповідач, застосувавши резервний метод визначення митної вартості товарів (метод 2ґ), заявлену позивачем митну вартість товару №1 в тимчасовій митній декларації ІМ40ТН №UA125110/2019/405304 від 25.03.2019 скоригував з 21 961,44 долара США до рівня 26 455,54 доларів США, товару №2 - з 31 213,00 доларів США до рівня 41 708,27 доларів США та товару №3 - з 33 281,50 долара США до рівня 43 949,00 доларів США.

Обґрунтовуючи підстави неприйняття заявленої позивачем митної вартості товару, митний орган у графі 33 спірного рішення зазначив, що ним за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості товарів за тимчасовою митною декларацією ІМ40ТН №UA125110/2019/405304 від 25.03.2019, встановлено, що документи надані не в повному обсязі і містять розбіжності та не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, зокрема встановлено, що пункт 4.1 договору передбачає оплату за товар протягом 60 днів з дати поставки товару. Крім того пункт 4.3 договору передбачає можливість здійснення попередньої оплати, проте в інвойсі умови та термін оплати за товар не визначені.

Пункт 5.1 договору передбачає приймання товару по якості та відповідності маркуванню та пакуванню, в інвойсі № Х190061 від 26.01.2019 вказано, що імпортований товар є стоковим, тобто залежалим на складі або таким, що не відповідає певним якісним вимогам, що, в свою чергу, впливає на ціну товару. Інші документи в підтвердження того факту, що товар є стоковим відсутні, наданий прайс-лист на сток 2018 року не містить даних щодо дати видачі документу, терміну дії та містить пропозицію за бажанням покупця виготовити товар іншої щільності, що не вплине на ціну товару, тобто ще не виготовлений товар пропонується наперед вважати стоковим.

Пункт 5.2 договору передбачає надання продавцем копії експортної митної декларації продавця, однак до митного оформлення експортна декларація надана не була.

В інвойсі №Х190061 від 26.01.2019 зазначено коносамент, який був виставлений тільки 07.02.2019, тобто на дванадцять днів пізніше дати складання інвойсу. Згідно з пунктом 2 додатку вказано, що оплата в розмірі 86 455,94 доларів США здійснюється на підставі інвойсу №Х190061, однак дана додаткова угода була раніше підписана (25.01.2019), ніж виданий інвойс №Х190061 (26.01.2019).

В оскаржуваному рішенні відповідач зазначає, що декларантом надано додаткові документи не в повному обсязі, при цьому надані додатково документи не усувають виявлені розбіжності та не підтверджують об`єктивно та достовірно заявлену митну вартість, зокрема виходячи з того, що надані позивачем видаткові та податкові накладні на попередні поставки не дають можливості однозначно ідентифікувати товар і порівняти його з оцінюваним.

За результатами проведених консультацій, в тому числі письмових, відповідачем встановлено, що другорядні методи 2а - 2г не можуть бути застосовані у зв`язку з відсутністю у митниці інформації для застосування цих методів.

Натомість, оскільки у митного органу була наявна інформація, що відповідає частині другій статті 64 МК України, відповідачем було застосовано другорядний метод 2ґ, зо є резервним. Джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару та рівень митної вартості товару згідно з джерелом інформації: для товару №1 - митна декларація №UA100010/2019/325668 від 29.03.2019 (0,2964 доларів США за 1 м2); для товару №2 - митна декларація №UA500040/2018/011302 від 08.11.2018 (0,6224 доларів США за 1 м2); для товару №3 - митна декларація №UA102150/2018/203730 від 24.08.2018 (0,6282 доларів США за 1 м2).

На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товарів Київська митниця ДФС видала позивачу картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA125110/2019/00119 від 02.04.2019.

З метою випуску товару у вільний обіг у порядку, передбаченому частиною сьомою статті 55 та частиною другою статті 263 МК України, позивач, з урахуванням коригувань, подав нову тимчасову митну декларацію ІМ40ТН №UA125110/2019/405973 від 02.04.2019 та митний орган прийняв рішення про випуск товару під фінансову гарантію в розмірі 181384,45 грн.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення не містить конкретної складової митної вартості товару, яка не була підтверджена позивачем під час його митного декларування та митного оформлення за додатковою митною декларацією IM40ДТ №UA125110/2019/405304 від 25.03.2019. Як наслідок, суд критично поставився до тверджень відповідача, про те, що в наданих до митного оформлення документах позивача відсутні всі відомості, що б підтверджували числові значення складових митної вартості, у той час як позивачем було подано до митного оформлення всі передбачені законодавством дані про заявлену митну вартість товару.

З огляду на зазначене та враховуючи, що митним органом не доведено під час судового розгляду справи, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованих товарів та що у документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар, суд першої інстанції дійшов висновку, що твердження відповідача щодо документального непідтвердження позивачем митної вартості імпортованих товарів є необґрунтованими, а подальше коригування їх вартості на підставі митних декларацій №№UA100010/2019/325668 від 29.03.2019, UA500040/2018/011302 від 08.11.2018 та UA102150/2018/203730 від 24.08.2018 є протиправним.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Згідно зі статтею 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 МК України).

Статтями 49, 50 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).

Згідно із статтею 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Цією ж статтею визначено, що у випадках, встановлених цим Кодексом, орган доходів і зборів наділений правом письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до положень статті 53 МК України, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У силу положень частини п`ятої статті 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Отже, з аналізу наведеної норми слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зауважує, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Водночас, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 (справа 21-591а15).

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України, на підставі якого відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто умовою, з якою закон пов`язує право митниці самостійно розраховувати митну вартість заявлених декларантом товарів, є наявність документально підтверджених обставин, що свідчать про заявлення декларантом неповних та/або недостовірних відомостей про товар та ціну, яку за нього сплачено.

Відтак, рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Водночас, як правильно було встановлено судом першої інстанції оскаржуване рішення не містить конкретної складової митної вартості товару, яка не була підтверджена позивачем під час його митного декларування та митного оформлення за додатковою митною декларацією IM40ДТ №UA125110/2019/405304 від 25.03.2019.

При цьому, під час розгляду даної справи у суді першої та апеляційної інстанцій відповідач не довів достатніми, належними та допустимими доказами, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару, та що у документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.

Разом з цим, за результатом апеляційного розгляду даної справи судовою колегією встановлено, що матеріалами справи підтверджується, що визначена позивачем у відповідній митній декларації митна вартість товару базується на об`єктивних, документально підтверджених даних і піддається обчисленню.

Так, зокрема, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта, що в інвойсі умови та термін оплати за товар не визначені з огляду на те, що інвойс №Х190061 від 26.01.2019 містить посилання на додаток, який, у свою чергу, також містить посилання на номер інвойсу та порядок його оплати (пункт 2 додатку). Безпідставним є також і доводи відповідача, що позивачем не доведено приналежності товару до стокового, оскільки сторони угоди чітко визначилися, що товар є стоковим. Матеріали справи також містять лист продавця, в якому останній повторно підтвердив продаж позивачу стокового товару.

При цьому, під час проведення митного огляду товару Одеська митниця ДФС встановила відповідність опису товарів тому, який був задекларований позивачем у графах 31 попередньої митної декларації ІМ40ЕЕ №UA125000/2019/913878 від 19.03.2019. Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог МК України каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копії митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, можуть вимагатися від позивача виключно у випадку наявності цих документів у останнього. Крім того, враховує, що обов`язок надання разом з товаросупровідними документами копії експортної декларації продавця було виключено з пункту 5.2 зовнішньоекономічного контракту на підставі додаткової угоди від 23.11.2018 р. № 2.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що інші виявлені відповідачем недоліки не впливають на числові значення складових митної вартості товарів та не свідчать про її фіктивність та відповідно не можуть спростовувати заявлений позивачем рівень митної вартості товарів, який підтверджується наданими належними та допустимими доказами, а саме: договором, додатком, інвойсом №Х190061 від 26.01.2019, листом продавця та не викликають у суду сумнів у достовірності визначеної позивачем митної вартості товарів.

Отже, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що доводи відповідача про документальне непідтвердження позивачем митної вартості імпортованого товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості на підставі митних декларацій №UA100010/2019/325668 від 29.03.2019, UA500040/2018/011302 від 08.11.2018 та UA102150/2018/203730 від 24.08.2018 є протиправним.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не наведено достатніх правових підстав для прийняття оскаржуваного рішення, що у свою чергу свідчить про його протиправність.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, апелянтом не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано жодних належних та допустимих доказів які б свідчили про правомірність прийнятих ним рішень у межах спірних правовідносинах.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення відповідача, не відповідає критеріям, визначеним ст. 2 КАС України, а представлені позивачем докази у своїй сукупності дають підстави вважати що оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень є протиправним та таким, що прийняте відповідачем необґрунтовано.

Отже, на підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріально та процесуального права.

У свою чергу, вказані представником відповідача в апеляційній скарзі доводи не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 січня 2020 року на залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді Н.М. Єгорова

В.Ю. Ключкович