Справа № 1.380.2019.002328
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2020-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.002328 пров. № А/857/453/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Коваля Р.Й.,

Ільчишин Н.В.,

секретаря судового засідання Максим Х.Б.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕО ГЛОБАЛ» на рішення Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Карп`як О.О.) ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Львові о 15 год. 38 хв. 04 листопада 2019 року, повне судове рішення складено 13 листопада 2019 року, у справі №1.380.2019.002328 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕО ГЛОБАЛ» до Львівської митниці ДФС про визнання протиправними, скасування рішень та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

10.05.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕО ГЛОБАЛ» (далі - Товариство) звернулось в суд з позовом до Львівської митниці ДФС, просило: визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2019/000162/2 від 22.03.2019; визнати протиправною та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації №UA209000/2019/00002 від 22.03.2019; зобов`язати Львівську митницю ДФС здійснити митне оформлення товару згідно даних митної декларації №UA209010/2019/000184 від 13.03.2019.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за наявними вищевикладеними розбіжностями у документах, які були виявлені посадовою особою митниці під час митного оформлення, у відповідача виникли підстави для сумнівів з приводу достовірності задекларованої позивачем митної вартості товарів. Суд першої інстанції врахував, що декларантом позивача інші додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості декларантом надані не були. Оскільки митну вартість товарів не можна було визначити шляхом використання методу, зазначеного у ст.58 МК України (метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та за результатом проведеної консультації між органом доходів і зборів та декларантом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості, було обрано резервний метод визначення митної вартості. Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, приймаючи спірні рішення, запропонував декларанту надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, провів консультацію з декларантом шляхом обміну повідомленнями, а тому з урахуванням ненадання декларантом усіх необхідних для підтвердження митної вартості додаткових документів, прийняв обґрунтоване рішення про визначення митної вартості за резервним методом, при цьому зазначивши у рішенні послідовність застосування методів визначення митної вартості та причини, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що у митного органу відсутні визначені законом підстави вимагати додаткові документи. Скаржник вказує, що висновки суду першої інстанції, зокрема, про відсутність доказів передплати, про розбіжності в зазначеній вазі товару, про наявність підстав для застосування ч.6 ст.54 МК України, не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені у статті 53 Митного кодексу України. Вказує, що відповідачем не доведено, а судом першої інстанції не встановлено наявність розбіжностей у поданих документах, ознак підробки та/або відсутності відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості. Вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Учасники справи в судове засідання 18.05.2020 явку повноважних представників не забезпечили, належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України та статті 230 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, секретарем забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЕО ГЛОБАЛ» ввезено вироби медичного призначення системи дентальних імплантів в кількості 492 шт., придбаних у Компанії AGS Medikal Ith. Ihr. Tic. Ltd. Sti на підставі контракту від 03.01.2017 №2017001 на поставку виробів медичного призначення.

З метою митного оформлення ввезеного товару уповноваженою особою декларанта ТОВ «БК Аверс ЛТД» подано митну декларацію UA209010.2019.000133 від 22.02.2019.

У прийнятті вказаної митної декларації відмовлено з причин невірного заповнення граф 31, 33.

13.03.2019 уповноваженою особою декларанта - ТОВ «БК Аверс ЛТД» подано митну декларацію №UA209010/2019/184, в якій ціна товару визначена за першим методом та становила 8575 доларів США.

Разом з митною декларацією від 13.03.2019 до Львівської митниці ДФС подані: - рахунок-фактура IHR 070 від 19.02.2019; - авіаційна вантажна накладна 235-34966890 від 19.02.2019; - декларація про походження товару IHR 070 від 19.02.2019; - митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів, UA209010.2019.000133 від 22.02.2019; - рішення про визначення коду товару згідно з УКТЗЕД від 11.03.2019 №КТ- UA-2019; - картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA209010/2019/00001 від 12.03.2019; - некласифікований комерційний документ посередницький інвойс ND160725 від 25.07.2016; - зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується, 2017001 від 03.01.2017; - доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) 10 від 19.02.2019; - інші некласифіковані документи хірургічні вказівки щодо імплантів від 05.03.2019; - копія митної декларації країни відправлення 19340300EX046719 від 20.02.2019; - документи про відповідність, передбачені технічними регламентами на медичні вироби UA.TR.14.105-2018 від 28.02.2018; - митна декларація UA209010.2019.000184 від 13.03.2019.

За результатами опрацювання поданих до митного оформлення документів Львівська митниця ДФС дійшла висновку, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за ціною договору щодо товарів, які імпортуються у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-3 статті 53 МК України.

22.03.2019 Львівською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2019/000162/2 у графі 33 якого зазначено, що: «Митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, у зв`язку з неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.2-3 ст.53 МК України (документи, що підтверджують чи спростовують відомості, зазначені в гр.35 і 38 та електронному інвойсі; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс листи) виробника товару; наявну документацію (інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару).

Відповідно до п.1 ч.4 ст.54 МК України, здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості. Під час розгляду документів було виявлено наступне:

- відповідно до п.5.1 контракту №2017001 від 03.01.2017 оплата за товар повинна здійснюватися на умовах попередньої оплати або з відстрочкою в 360 днів. Оскільки в авіаційній вантажній накладній №235-34966890 від 19.02.2019 вказана сума передоплати, то до митного оформлення повинно було подаватися платіжне доручення;

- наявні відомості щодо ваги нетто товару в електронному інвойсі та гр.38 нічим не підтверджено документально.

Відповідно до ч.3 ст.53 МК України декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість буде визнана: документи, що підтверджують чи спростовують відомості, зазначені в гр.35 і 38 та електронному інвойсі; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс листи) виробника товару; наявну документацію (інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Декларантом подано заяву, що додаткові документи подати не може.

Відповідно до вимог ч.6 ст.54 МК України, це є підставою для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості.

Проведено консультації з декларантом згідно з ст.57 МК України.

Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст.59 МК України) та методу 2б (ст.60 МК України) з причин відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МК України) та методу 2г (ст.63 України) з причин відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів.

Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД №UA209140/2019/123100/2 від 19.03.2019. Коригування не здійснювалися.»

У зв`язку з прийняттям вказаного рішення Львівською митницею ДФС оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209010/2019/00002.

Не погоджуючись з такими рішенням та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні товарів, Товариство звернулось із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно частини 1 статті 246 Митного кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - МК України) метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з частиною 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частина 1, 2 статті 51 МК України).

Відповідно до частини 1 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно з частиною 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частиною 2 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (частина 3 статті 54 МК України).

Згідно з частиною 6 статті 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до частини 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Таким чином, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Зі змісту приписів розділу ІІІ («Митна вартість товарів та методи її визначення») МК України випливає, що в аспекті реалізації процедур із визначення митної вартості товарів основоположну роль відіграє принцип обґрунтованості.

Так, зокрема, митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановлені належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановлені достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів.

Відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що митна вартість ввезених товарів визначена за першим методом ціною контракту.

У відзиві на позовну заяву митний орган зазначив, що за результатами проведеного опрацювання МД від 13.03.2019 №UA209010/2019/184 встановлено наступне: - відповідно до п.5.1 контракту №2017001 від 03.01.2017 оплата за товар повинна здійснюватися на умовах попередньої оплати або з відстрочкою в 360 днів. Оскільки в авіаційній вантажній накладній №235-34966890 від 19.02.2019 вказана сума передоплати, то до митного оформлення повинно було подаватися платіжне доручення; - наявні відомості щодо ваги нетто товару в електронному інвойсі та гр.38 нічим не підтверджено документально. Відповідно до відомостей, внесених до експортної декларації 19340300ЕХ046719 від 20.02.2019 вага нетто товару відповідає вазі брутто і складає 18 кг; відповідно до пункту 4.2 контракту від 03.01.2017 №2017001 «загальна сума даного Договору становить 10000 доларів США». Разом з тим, за деклараціями від 06.03.2017 №UA209010/2017/100005, від 27.03.2017 №UA209010/2017/100053, від 27.04.2017 №UA209010/2017/100126, від 20.07.2017 №UA209010/2017/100346, від 28.07.2017 №UA209010/2017/100371 Товариством вже імпортовано на виконання даного контракту товару загальною фактурною вартістю 14925 дол. США. Додатків до контракту, які змінювали б вказаний пункт контракту, до митного оформлення надано не було; - відповідно до п.4.1 контракту від 03.01.2017 №2017001 «ціна за одиницю товару вказується в інвойсах і специфікації в доларах США, які додаються до цього контракту і є його невід`ємною частиною». Однак, специфікація на партію товару до митного оформлення взагалі не подавалась.

Таким чином, відповідач вважає, що у поданих документах були виявлені суттєві розбіжності, митна декларація не могла бути оформлена за основним методом, у зв`язку з не поданням необхідних документів.

Статтею 57 МК України встановлено перелік методів визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Згідно з частиною 2 статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Отже митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

Частинами 4-5 статті 58 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Статтею 64 МК України встановлено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Відповідно до частини 2 статті 7 Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ 1947) оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.(*) b) Під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи подібного товару впливає кількість окремої трансакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або i) з порівнюваними кількостями, або ii) з кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту.(*) c) Якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до підпункту b) цього пункту, оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.

Згідно з приміткою 4 до пункту 2 статті 7 Генеральної угоди з тарифів і торгівлі формулювання підпунктів «a» і «b» дозволяє стороні визначати вартість для митних цілей єдиним способом чи то (1) на базі цін, які певний експортер встановлює за імпортований товар, чи (2) на базі загального рівня цін на подібний товар.

Відповідно до положень Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року первинною основою для митної вартості за цією Угодою є «контрактна вартість», визначена в статті 1. Статтю 1 необхідно розглядати разом зі статтею 8, яка передбачає, inter alia, коригування ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті у випадках, коли певні конкретні елементи, які вважаються такими, що формують частину вартості для митних цілей, припадають на покупця, але не включені до ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті за імпортовані товари.

Згідно з частинами 1, 2 Приміток до статті 7 вказаної Угоди митні вартості, визначені згідно з положеннями статті 7, повинні настільки, наскільки можливо, ґрунтуватися на раніше визначених митних вартостях. Методи оцінювання, які мають використовуватися згідно зі статтею 6, повинні бути методами, викладеними в статтях 1 - 6, проте обґрунтована гнучкість у застосуванні таких методів відповідатиме цілям та положенням статті 7.

З матеріалів справи судом першої встановлено, що 03.01.2017 між компанією «АГС Медікал Урунлері Ітх. Іхр. Тідж. Лтд. Шті.» (Продавець) та ТОВ «ЛЕО ГЛОБАЛ» (Покупець) укладено контракт №2017001 відповідно до умов якого Продавець продає, а Покупець купує вироби медичного призначення, медтехніку і інші товари в термінах і на умовах, представлених у договорі. Товар поставляється згідно умов поставки, зазначених в специфікації на кожну партію товару, що додається до цього контракту і є його невід`ємною частиною. Термін поставки товару 30 днів з дня надходження заявки на поставлену партію, доставка проводиться авіатранспортом. Оплату доставки здійснює Продавець. Ціна за одиницю товару вказується в інвойсах і специфікації в доларах США, які додаються до цього контракту і є його невід`ємною частиною. Загальна сума договору становить 10 000 доларів США. Оплата за поставлений товар повинна здійснюватися в доларах США на розрахунковий рахунок Продавця на умовах попередньої оплати або з відстрочкою платежу протягом 360 днів після поставки товару. Датою оплати Товару вважається дата списання коштів з банківського рахунку Покупця.

Згідно з додатковою угодою від 20.06.2017 про зміну контракту №2017001 від 03.01.2017 загальна сума договору становить 100 000 доларів США.

На підтвердження задекларованої митної вартості ввезеного товару позивач надав: рахунок-фактуру IHR 070 від 19.02.2019, авіаційну вантажну накладну 235-34966890 від 19.02.2019, декларацію про походження товару IHR 070 від 19.02.2019, посередницький інвойс ND160725 від 25.07.2016, копію митної декларації країни відправлення 19340300EX046719 від 20.02.2019, копію митної декларації UA209010.2019.000184 від 13.03.2019.

Відповідно до рахунку-фактури IHR 070 від 19.02.2019 Товариством ввезено імпланти в кількості 492 шт., які придбані у Компанії AGS Medikal Ith. Ihr. Tic. Ltd. Sti, країна виробник Швейцарія, виробник Novodent SA, загальна вартість таких складає 8545 дол.США, включаючи страхування вантажу. Умови транспортування CFR (Інкотерс 2010), м.Львів, Україна.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для витребовування додаткових документів стали, зокрема, розбіжності у відомостях щодо ваги ввезеного товару. Так, відповідно до відомостей, внесених до експортної декларації 19340300ЕХ046719 від 20.02.2019 вага нетто товару відповідає вазі брутто і складає 18 кг., тоді як дані графи 38 (вага нетто) митної декларації №UA209010/2019/184 відрізняються від даних графи 35 (вага брутто).

Відповідно до специфікації №10 від 19.02.2019, яку подано позивачем при здійсненні митного оформлення ввезеного товару, вага нетто товару становить 811,3 гр., вага партії товару разом з внутрішньою упаковкою становить 4248,3 гр., що не відповідає інформації, зазначеній у митній декларації №UA209010/2019/184.

Щодо інформації, наведеній у пункті 4.2 контракту, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що за відсутності належних доказів надання позивачем додаткової угоди від 20.06.2017, якою внесено зміни до вказаного пункту контракту, а саме збільшено загальну суму договору до 100 000 дол. США, на момент перевірки документів, поданих для митного оформлення ввезених товарів, відповідач володів інформацією щодо загальної суми договору 10 000 дол. США, та з об`єктивних підстав обґрунтовано вважав, що таку на момент поставки товару позивачем перевищено.

Відповідно до пункту 7 розділу 2 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 11 вересня 2015 року № 689, при перевірці розрахунку та числового значення заявленої митної вартості товарів здійснюється перевірка наявності у підтверджуючих документах всіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості, а саме: ДМВ (якщо ДМВ подається); митній декларації графи 12, 20, 22, 31 (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень митної вартості), 42, 43, 44 (в частині наявності реквізитів документів, які підтверджують митну вартість товарів), 45, 46; документах, поданих для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, для декларування яких не застосовується митна декларація (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості); рахунку-фактурі або іншому документі, який визначає вартість товару.

Згідно з пунктом 2 розділу 2 вказаних Методичних рекомендацій робота посадових осіб з аналізу, виявлення та оцінки ризиків здійснюється шляхом: вивчення характеристик товарів, які впливають на рівень їх митної вартості; перевірки документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, вивчення маршруту транспортування товарів та перевірки достовірності декларування витрат на транспортування; перевірки включення/не включення складових митної вартості, у тому числі, на підставі наявної в органу доходів і зборів інформації щодо наявності таких складових митної вартості (результати документальних перевірок, відповіді на запити для встановлення автентичності тощо); порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з наявною в органу доходів і зборів інформацією про рівень цін на такі товари або вартість прямих витрат на їх виробництво, у тому числі сировини, матеріалів та/або комплектувальних виробів, які входять до складу товарів; порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено; перевірки наявності взаємозв`язку продавця та покупця; перевірки інформації, наданої декларантом або уповноваженою особою, при продажу товарів між пов`язаними особами щодо наближеності митної вартості товарів, визначеної основним методом до однієї з операцій, які наведені у частині вісімнадцятій статті 58 Кодексу; перевірки особливостей формування вартості окремих видів товарів відповідно до розділу 3 Методичних рекомендацій; перевірки рівня заявленої митної вартості товарів при наявності знижок/нарахувань з/до ціни оцінюваних товарів та їх обґрунтування і документальне підтвердження; перевірки наявності продажу оцінюваних товарів на експорт в Україну; перевірки наявності ознак підробки документів, які підтверджують митну вартість товарів; перевірки наявності розбіжностей у документах, які підтверджують митну вартість товарів; перевірки наявності прийнятих іншими митницями рішень про коригування митної вартості товарів, що ввозились на виконання того ж зовнішньоекономічного договору (контракту) або документа, який його замінює, що й оцінювані товари за результатами спрацювання критерію автоматизованої системи аналізу та управління ризиками; перевірки та аналізу документів, додатково поданих органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою відповідно до статті 53 Кодексу.

Оскільки позивачем митному органу надано документи, які містили розбіжності щодо ваги імпортованого товару, а ціна ввезеного товару, враховуючи попередньо ввезені позивачем товари, перевищила загальну суму контракт №2017001 від 03.01.2017, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що правильність розрахунку митної вартості імпортованого позивачем товару, здійсненого декларантом за основним методом, не могла бути перевірена митним органом шляхом співставлення відомостей щодо ваги та загальної вартості товару, які містилися у специфікації до контракту та інвойсі, а також в експортній митній декларації, за допомогою простих математичних розрахунків.

У зв`язку із виявленням розбіжностей відповідач запропонував позивачу надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, провів консультацію з декларантом шляхом обміну повідомленнями, однак документи надані не були, тоді як обов`язок довести задекларовану митну вартість товару покладено саме на декларанта.

Щодо покликання митного органу на суму передоплати, зазначену у поданій разом із митною декларацією авіаційній вантажній накладній №235-34966890 від 19.02.2019, що, на переконання контролюючого органу, зумовлює необхідність подання відповідного платіжного доручення, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до рахунку-фактури IHR 070 від 19.02.2019 транспортування товару здійснювалось на умовах CFR (Інкотермс 2010) - продавець зобов`язаний: оплатити доставку і завантажити товари на транспортний засіб, а також здійснити оплату за фрахт судна відповідно до умов, наданими перевізником; здійснити оплату послуг митниці, а у випадках, якщо товари призначені для експорту - оплатити відповідні мита; покрити витрати з доставки товарів в порт призначення. Покупцеві, згідно CFR Інкотермс, належить сплатити страхування вантажу і прийняти на себе подальші ризики, пов`язані з можливим псуванням або втратою товарів, а також з урахуванням деяких витрат, що виникають після розміщення вантажів на плавзасобі і передачі їх перевізнику. Термін «вартість і фрахт» означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. За умовами CFR на продавця покладається обов`язок по митному очищенню товару для експорту.

Авiацiйна вантажна накладна (Air Waybill) - документ, що свiдчить про укладення договору про повiтряне перевезення товарiв та iнших предметiв, умови перевезення, а також прийняття товарiв та iнших предметiв до перевезення.

Графа «Prepaid» («Оплачено») заповнюється, якщо перевезення попередньо оплачене в пунктi вильоту.

Разом з тим, зазначене не спростовує наявності у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо повноти і достовірності відомостей про заявлену позивачем митну вартість товару, оскільки надані митному органу документи містили розбіжності щодо ваги ввезених товарів, загальної вартості контракту на підставі якого такі ввозились, що в свою чергу було правовою підставою для витребування відповідачем додаткових документів у декларанта та надало митниці, за вищеописаних обставин, право вчиняти послідовні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару, вказавши у рішенні про коригування митної вартості послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, надаючи правову оцінку аргументам сторін, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції при вирішенні справи викладено мотиви правомірності прийнятого митним органом рішення про коригування митної вартості ввезеного позивачем товару, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 230, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕО ГЛОБАЛ» залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року у справі №1.380.2019.002328 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Р. Й. Коваль
Н. В. Ільчишин
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 20.05.2020 згідно з ч.3 ст.321 КАС України