Справа № 580/1846/19
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2020-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1846/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Гайворонського В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції (з використанням для проведення судового засідання системи "EasyCon") апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року, суддя Тимошенко В.П., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Черкаської міської ради, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Черкаської міської ради №2-4179 від 21.03.2019 року "Про внесення змін до рішення Черкаської міської ради від 23.05.2013 року №3-1682 "Про структуру, загальну чисельність апарату Черкаської міської ради та її виконавчих органів".

Позовні вимоги мотивує тим, що відповідач шляхом прийняття оскаржуваного рішення, створив формальні та штучні передумови для позбавлення права позивачки на працю, маючи на меті у будь-який спосіб усунути її із займаної посади, а тому оскаржуване рішення прямо стосується трудових прав. Також вважає, що скороченням чисельності та посад управління у справах сім`ї, молоді та спорту відповідач фактично ускладнить процес виконання завдань, які були покладені на управління у справах сім`ї, молоді та спорту Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, що спричинить порушення прав жителів міста на отримання належних послуг, зокрема з організації оздоровлення та відпочинку дітей та реалізацію відповідних програм оздоровлення, тому вказане рішення стосується також її як громадянки України, мешканки міста Черкаси.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивачка звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Черкаською міською радою 16.03.2020 року подано відзив на апеляційну скаргу (а.с.133) в якій викладено доводи та міркування щодо безпідставності як позовних вимог, так і апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з`явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до розпорядження від 27.08.2013 року №460 з 28.08.2013 року призначена на посаду начальника управління у справах сім`ї, молоді та спорту Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради.

Відповідно до розпорядження №363 від 05.10.2018 року з 08.10.2018 року по 08.06.2020 року ОСОБА_1 перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

10.05.2019 року позивачка отримала попередження від 10.05.2019 року №1682-01-8, в якому останню попереджено про можливе звільнення з займаної посади начальника управління у справах сім`ї, молоді та спорту Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради за пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

Одночасно запропоновано з 09.06.2020 року або з дня фактичного виходу з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку переведення на посаду головного спеціаліста сектору сімейної політики відділу координації надання соціальних послуг управління розвитку соціальної сфери департаменту соціальної політики Черкаської міської ради та надіслано посадову інструкцію на вищезазначену посаду.

Вищезазначене попередження надіслане позивачці у зв?язку з прийняттям рішення Черкаської міської ради №2-4179 від 21.03.2019 року "Про внесення змін до рішення Черкаської міської ради від 23.05.2013 року №3-1682 "Про структуру, загальну чисельність апарату Черкаської міської ради та її виконавчих органів".

Позивачка не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача та процедурою його прийняття звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частинами першою та третьою статті 140 Конституції України передбачено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частиною першою статті 10 Закону України від 21 травня 1997 року №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування» передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Пунктами 3, 5 ч. 1 ст. 26 зазначеного Закону встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються утворення виконавчого комітету ради, визначення його чисельності, затвердження персонального складу; внесення змін до складу виконавчого комітету та його розпуск, затвердження за пропозицією сільського, селищного, міського голови структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України, витрат на їх утримання.

Відповідно до ч.4 ст. 46 Закону 280, сесії ради скликаються: сільської, селищної, міської - відповідно сільським, селищним, міським головою; районної у місті, районної, обласної - головою відповідної ради.

Згідно з статтею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Частинами 2, 3, 11 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України "Про доступ до публічної інформації", крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.

В актах та проектах актів органів та посадових осіб місцевого самоврядування не може бути обмежено доступ до інформації про витрати чи інше розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним чи комунальним майном, у тому числі про умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримують ці кошти або майно, а також до іншої інформації, обмеження доступу до якої заборонено законом.

Як убачається із матеріалів справи, рішення Черкаської міської ради №2-4179 "Про внесення змін до рішення Черкаської міської ради від 23.05.2013 року №3-1682 "Про структуру, загальну чисельність апарату Черкаської міської ради та її виконавчих органів" прийняте на другій сесії Черкаської міської ради 21.03.2019 року та підписане міським головою.

Щодо посилання позивачки на не оприлюднення оскаржуваного рішення в офіційних друкованих виданнях та на офіційному веб-сайті Черкаської міської ради проекту рішення, колегія суддів вважає, що в сукупності з іншими дослідженими доказами по справі вказана обставина не є такою, яка тягне за собою безумовне скасування оскаржуваного рішення та зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати: нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньо організаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності.

Частиною 3 цього Закону визначено, що проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Отже, розпорядники інформації, в цій справі - відповідач, зобов`язані оприлюднювати: нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньо організаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності.

Внутрішніми документами, що застосовують для регулювання трудової діяльності є Правила внутрішнього трудового розпорядку, Колективний договір, Положення про структурні підрозділи організації, Посадові інструкції, плани та графіки виконання робіт, тощо.

На основі нормативних актів вищого рівня розробляються внутрішньо-організаційні документи, що створюють правові рамкові умови для регулювання трудової діяльності підприєства, організації.

На практиці використовується таке поняття, яке містить юридичний словник: "Штатний розпис - це документ, який установлює на даному підприємстві, в установі, організації структуру, штати і посадові оклади працівників. Штатний розпис містить назву посад, чисельність працівників і оклади по кожній посаді" (лист Міністерства праці та соціальної політики України від 27.06.2007 № 162/06/187-07).

Визначення терміну "штатний розпис" міститься в Наказі Головного управління державної служби України "Про затвердження нової редакції Порядку підготовки організаційних документів в Головному управлінні державної служби України та його територіальних органах" від 27.10.2006 року № 356. Відповідно до вказаного Наказу, штатний розпис це перелік посад в установі (організації) із зазначенням їх кількості і розмірів посадових окладів.

Керуючись наведеним вище, суд вважає, що структура і загальна чисельність апарату органів місцевого самоврядування та штатний розпис є внутрішнім організаційно-нормативним документом. В той же час, необхідність його складання і порядок затвердження передбачені Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність обов`язку в розпорядника інформації, в даному випадку - Черкаської міської ради, оприлюднювати проекти рішень про структуру і чисельність міської ради та штатний розпис, з огляду на те, що такі рішення є внутрішньо - організаційними.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його недійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 08 серпня 2019 року у справі №810/1354/18 (адміністративне провадження №К/9901/15948/19)

Крім того, аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод "оцінки справедливості процесу в цілому" не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, ЄСПЛ у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, "чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляду у цілому на несправедливий". При цьому, як свідчить практика ЄСПЛ, навіть виявлення судом серйозних (чи вагомих), на його думку, порушень права на справедливий судовий розгляд, допущених національними судами, не завжди тягне загальну оцінку проведеного судового розгляду та ухваленого підсумкового рішення як несправедливого.

За принципами, що сповідує ЄСПЛ, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС).

Відповідно до частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Таким чином, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізує владні управлінські функції стосовно заявника.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 року №19-рп/2011 (справа щодо оскарження бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо заяв про злочини) зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів звертає увагу, що судовому захисту підлягають саме порушені права, свободи та інтереси, належні, при цьому, безпосередньо заявникам.

У рішенні Конституційного суду України від 01.12.2004 року №18-рп/2004 суд розтлумачив, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

Як встановлено під час розгляду справи, рішення Черкаської міської ради №2-4179 від 21.03.2019 року "Про внесення змін до рішення Черкаської міської ради від 23.05.2013 року №3-1682 "Про структуру, загальну чисельність апарату Черкаської міської ради та її виконавчих органів" є внутрішньо-організаційним актом, прийнятим з метою організації внутрішньої роботи Черкаської міської ради та ніяким чином не порушує права, обов?язки та інтереси позивачки, а тому відсутні відсутні підстави для захисту її прав та інтересів шляхом скасування оскаржуваного рішення.

Крім того, суд першої інстанції вірно зазначив, що дане рішення Черкаської міської ради є підставою для реорганізації апарату Черкаської міської ради та її виконавчих органів, а отже впливає на трудові відносини між позивачкою та Черкаською міською радою, проте не свідчить про їх порушення, а тому порушення трудових прав ОСОБА_1 внаслідок прийняття оскаржуваного рішення на момент звернення до суду відсутнє.

В судовому засіданні представник позивачки пояснив, що спірним рішенням порушено трудові права позивачки, проте не зміг пояснити в чому полягає порушення прав та законних інтересів позивачки прийняттям відповідачем оскаржуваного рішення у розумінні ст. 2 КАС України.

Безпідставними є доводи представника позивачки стосовно неможливості розгляду справи суддею Тимошенко В.П., оскільки вона приймала ухвала про відмову у відкритті провадження у даній справі, яка у подальшому була скасована, та фактично виклала в ухвалі свою позицію по справі. Крім того, представник зазначив, що суддя, що розглядав справу, є заангажованою і упередженою щодо позивачки.

Стаття 27 КАС України визначає недопустимість повторної участі суддів в розгляді адміністративної справи.

Так, відповідно до ч.1 ст. 37 КАС України суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді першої інстанціїї, не може брати участь у вирішенні цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому її розгляді у першій інстанції після скасування попередніх рішень, постанови або ухвали про закриття провадження в адміністративній справі.

Отже, прийняття у даній справі суддею відмови у відкритті провадження у справі та подальше скасування такої ухвали не перешкоджає розгляду суддею справи по суті та ухвалення за наслідками розгляду відповідного судового рішення. Також колегія суддів зазначає, що ухвала про відмову у відкритті провадження у справі не містить висновків суду щодо встановлення обставин справи та висновків про задоволення чи відмову у задоволенні позову.

В ході розгляду справи представник позивачки або позивачка відводів з мотивів упередженості чи заангажованості судді не заявляли і судом апеляційної інстанції не було встановлено в ході розгляду справи таких обставин.

Щодо неврахування судом конфлікту інтересів депутатів Черкаської міської ради певної фракції, то в даному випадку такі доводи взагалі не стосуються даного позову і ніяким чином не впливають на встановлення істини у даній справі.

Інші, вказані в апеляційній скарзі доводи, зокрема щодо неможливості оздоровлення дітей внаслідок прийняття оскаржуваного рішення, передача повноважень управління до Департаменту соцполітики взагалі не стосуються даної справи, так як предметом спору є рішення Черкаської міської ради про внесення змін до рішення про структуру, загальну чисельність апарату Черкаської міської ради та її виконавчих органів, а не дії, рішення чи бездіяльність щодо неоздоровлення дітей, тощо.

Не може прийняти до уваги колегія суддів і доводи представника позивачки стосовно незаконності розгляду справи у спрощеному провадженні без проведення судового засідання.

Стаття 257 КАС України визначає перелік справ, що розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження.

Вирішуючи питання призначення справи до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, суд першої інстанції врахував вимоги частини 3 даної норми закону, врахував доводи відповідача щодо необхідності розгляду справи за правилами загального позовного провадження, прийнявши відповідну ухвалу від 04 листопада 2019 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду є законною і обґрунтованою, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не має.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаль М.І.

Повний текст виготовлено: 20 травня 2020 року.