Справа № 826/9280/17
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2020-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2020 року м. Київ № 826/9280/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» як оператора спільної діяльності між публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування», компанією Місен Ентерпрайзес АБ та товариством з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» за договором №3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10.06.2002
до Головного управління ДФС у Харківській області
провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» як оператор спільної діяльності між публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування», компанією Місен Ентерпрайзес АБ та Товариством з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» за договором №3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10.06.2002 із позовом до Південної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області (правонаступник - Головного управління ДФС у Харківській області ), в якому просило суд: визнати протиправною бездіяльність Південної ОДПІ щодо повернення ТОВ «Карпатигаз» помилково та надміру сплачених грошових зобов`язань у розмірі 8 683 344,84 грн.; зобов`язати Південну ОДПІ прийняти висновок про повернення з Державного бюджету України ТОВ «Карпатигаз» сум помилково та надмірно сплачених грошових зобов`язань у розмірі 8 683 344,84 грн. та подати його для виконання Управлінню Державної казначейської служби України у Красноградському районі Харківської області.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.04.2018 позовну заяву залишено без розгляду.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.08.2018 ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.04.2018 скасовано, справу направлено до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду.

За результатами повторного автоматизованого розподілу справ між суддями, для подальшого розгляду справи визначено суддю Мазур А.С.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.10.2018 справу прийнято до загального провадження та призначено до розгляду у підготовчому засіданні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2019 закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

06.02.2020 суд на підставі вимог ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за період серпень-грудень 2014 року діяли норми Податкового кодексу України, які встановлювали різні ставки податку за користування надрами, у зв`язку з цим, позивачем самостійно було нараховано та сплачено за користування надрами по придньому газу 17 723 742, 05 грн. із застосуванням ставки 55% за серпень 2014 року - 3 292 113, 47 грн. (податковий розрахунок №179 від 22.09.2014, сплачено за платіжним дорученням №7472 від 29.09.2014), за вересень 2014 - 3 3293 290, 88 грн. (податковий розрахунок №199 від 14.10.2014; сплачено за платіжним дорученням №7987 від 30.10.2014); за жовтень 2014 - 3 424 956, 14 грн. ( податковий розрахунок №223 від 17.11.2014, сплачено за платіжним дорученням №8429 від 28.11.2014; за грудень 2014 - 4 090 822, 23 грн. (податковий розрахунок №269 ві 13.01.2015, сплачено за платіжним дорученням №237 від 30.01.2015); по газовому конденсату 0 455 154, 56 грн. із застосування ставки 45%, зокрема: - за серпень 2014 - 108 790,45 грн. (податковий розрахунок №179 від 22.09.2014; сплачено а платіжним дорученням №7471 від 29.09.2014); за вересень 2014 р. - 92 706,29 грн. (податковий розрахунок №199 від 14.10.2014; сплачено і платіжним дорученням №7986 від 30.10.2014); за жовтень 2014 р. - 86 992,21 грн. (податковий розрахунок №223 від 17.11.2014; сплачено платіжним дорученням №8428 від 28.11.2014); за листопад 2014 р. - 92 607,36 грн. (податковий розрахунок №246 від 15.12.2014; сплачено платіжним дорученням №8855 від 26.12.2014); за рудень 2014 - 74 058, 25 грн. (податковий розрахунок№269 від 13.01.2015; сплачено за платіжним дорученням №236 від 30.01.2015) всього нараховано та сплачено 18 178 896, 61 грн. Позивач вважає, що сплатив надміру грошових зобов`язань, на думку останнього, по природному газу слід застосовувати ставку 28%, по газовому конденсату - 42%, що в загальній сумі становить 9 495 551, 77 грн., таким чином, з метою повернення надмірно сплачених коштів, позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою від 06.07.2016 №06/07-17, в якій просив повернути 8 683 344, 84 грн. помилково на надміру сплачених грошових зобов`язань з плати за користування надрами, однак відповідач листом від 18.07.2016 №1915/10/20-16-12-48 про відсутність підстав для задоволення заяви, оскільки повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що у період за серпень-грудень 2014 року до контролюючого органу було подано податкові розрахунки з плати за користування надрами та видобуванням корисних копалин за природний газ та газовий конденсат, відповідно до яких позивачем, як платником за користування надрами та коричними копалинами було визначено ставки за користування надрами, зокрема: 55% за видобування природного газу; 45% за видобування конденсату. У той же час, позивачем не подавалися уточнюючі податкові декларації з рентної плати за користування надарами для видобування корисних копалин за серпень-грудень 2014 року, а плата, яка б підлягала поверненню, як помилково чи надміру сплачена на інтегрованій картці платника податків відсутня.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України» від 31.07.2014 №1621-VII доповнено Податковий кодексу України підрозділом 9-1 такого змісту: "Підрозділ 9-1. Особливості справляння плати за користування надрами для видобування корисних копалин. Тимчасово, до 1 січня 2015 року, встановлюються такі особливості застосування деяких норм розділу XI "Плата за користування надрами" цього Кодексу: Ставки плати за користування надрами для видобування нафти, конденсату, газу природного, залізної руди, визначені підпунктом 263.9.1 пункту 263.9 статті 263 цього Кодексу, встановлюються на період, визначений абзацом першим цього пункту, у відсотках від вартості товарної продукції гірничого підприємства - видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) у таких розмірах, зокрема: з покладів, які повністю або частково залягають на глибині до 5000 метрів - ставка 45% вартості товарної продукції гірничого підприємства; з покладів, які повністю або частково залягають на глибині до 5000 метрів - 55% вартості товарної продукції гірничого підприємства. Так, позивач зазначив, що Закон від 31.07.2014 №1621-VII порушує принцип стабільності, визначений нормами Податкового кодексу України та Бюджетного кодексу України, оскільки податки, збори та пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» є оператором спільної діяльності за договором від 10.06.2002 №3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи, укладеним між ПАТ "Укргазвидобування", компанією Місен Ентерпрайзес АБ та ТОВ "Карпатигаз".

Товариство з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» додатково взято на облік як платника податків - учасника договору про спільну діяльність, відповідального за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання договору в Державній податковій інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві, що підтверджується довідкою від 11.10.2013 №1287/2659-18-05-15.

Крім того, позивача взято на облік за неосновним місцем обліку, згідно повідомлення Красноградської МДПІ від 10.06.2013 №1974.

01.04.2014 Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України» від 31.07.2014 №1621-VII внесно зміни до Податкового кодексу України та змінено ставки плати за користування надрами для видобування нафти, конденсату, газу природного, залізної руди, що визначені підпунктом 263.9.1 пункту 263.9 статті 263 підпункту 263.9.1 пункту 263.9 Податкового кодексу України (зміни набрали чинності з 03.08.2014).

У зв`язку із вказаними законодавчими змінами ТОВ "Карпатигаз" подало до Південної ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області податкові розрахунки з плати за користування надрами для видобування корисних копалин та сплатило задекларовані грошові зобов`язання за ставками 55% за видобуток природного газу та 45% за видобуток газового конденсату в загальній сумі 18 178 896, 61 грн., що також підтверджується наявними у справі платіжними дорученнями.

06.07.2016 вважаючи, що позивач сплати надміру грошових зобов`язань, останній звернувся до відповідача із заявою №06/07-17, в якій просив повернути 8 683 344, 84 грн. помилково на надміру сплачених грошових зобов`язань з плати за користування надрами.

Листом від 18.07.2016 №1915/10/20-16-12-48 Південне ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області повідомило, що позивачем добровільно сплачено узгоджені податкові зобов`язання, переплата в інтегрованій картці платника податків по вказаному платежу за користування надрами та корисними копалинами складає 0, 00 грн., що свідчить про відсутність правових підстав для повернення заявленої суми.

Вважаючи вказану відмову протиправною, а своє право порушеним, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Розглядаючи адміністративну справу по суті, суд зазначає наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Пунктом 2.1 статті 2 Податкового кодексу України визначено, що зміна положень цього Кодексу може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до цього Кодексу.

Відповідно до пункту 7.3 статті 7 Податкового кодексу України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України» від 31.07.2014 №1621-VII (далі - Закон №1621-VII), який набрав чинності 03.08.2014 було внесено зміни до Податкового кодексу України України, зокрема, доповнено розділ ХХ «Перехідні положення» підрозділом 9-1 такого змісту: тимчасово, до 01.01.2015 встановлюються такі особливості застосування деяких норм розділу XI «Плата за користування надрами» цього Кодексу: ставки плати за користування надрами для видобування нафти, конденсату, газу природного, залізної руди, визначені підпунктом 263.9.1 пункту 263.9 статті 263 цього Кодексу, встановлюються на період, визначений абзацом першим цього пункту, у відсотках від вартості товарної продукції гірничого підприємства - видобутої корисної копалини (мінеральної сировини) в розмірах, наведених у таблиці.

Отже, Законом №1621-VII було визначено нові ставки за користування надрами для видобування корисних копалин, якими фактично збільшено ставки плати за користування надрами, при цьому, будь-яких змін (доповнень) безпосередньо до підпункту 263.9.1 пункту 263.9 статті 263 Податкового кодексу України внесено не було.

Згідно вимог Податкового кодексу України ставкою податку визнається розмір податкових нарахувань на (від) одиницю (одиниці) виміру бази оподаткування (пункт 25.1 статті 25), плата за користування надрами віднесена до загальнодержавних податків (підпункт 9.19. пункту 9.1 статті 9).

Положення статті 263 Податкового кодексу України визначають особливості справляння плати за користування надрами для видобування корисних копалин, зокрема, підпункт 263.9.1 пункту 263.9 цієї статті визначає ставки такої плати, які встановлюються у відсотках від вартості товарної продукції гірничого підприємства - видобутої корисної копалини (мінеральної сировини).

Так, одним з принципів податкового законодавства відповідно до підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України є принцип стабільності, за яким зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Подібне положення передбачалось також частиною третьою статті 27 Бюджетного кодексу України (у редакції, чинній на час існування спірних відносин), відповідно до якого закони України або їх окремі положення, які впливають на показники бюджету і приймаються після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим, крім передбаченого Законом України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку".

Як встановлено судом, позивач вважаючи, що порушено принцип стабільності, звернувся до контролюючого органу із заявою у довільній формі про повернення надміру та помилково сплачених грошових зобов`язань з плати за користування надрами для видобування корисних копалин, однак йому було відмовлено з тих підстав, що зобов`язання є узгодженим і останнім не надсилалося уточнюючого розрахунку.

Відповідно до підпункту 14.1.115 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, надміру сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

За змістом підпункту 17.1.5 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України, платнику податків надано право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 43.1, 43.2 статті 43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу. У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Водночас, згідно з пунктами 43.3, 43.4 статті 43 Податкового кодексу України обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.

Відповідно до підпункту 263.11.1 пункту 263.1 статті 263 Податкового кодексу України платник плати за користування надрами для видобування корисних копалин та уповноважена особа, визначена відповідно до підпункту 263.1.4 пункту 263.1 статті 263 цього Кодексу, до закінчення граничного строку подання податкових розрахунків, визначеного розділом II цього Кодексу, та за формою, встановленою відповідно до статті 46 цього Кодексу, подають за податковий (звітний) період, що дорівнює календарному кварталу, а при видобуванні вуглеводневої сировини, що дорівнює календарному місяцю, податкові розрахунки з плати за користування надрами для видобування корисних копалин до контролюючого органу.

В межах спірних відносин йдеться про розрахунки подані за звітний календарний місяць.

Форму Податкового розрахунку з плати за користування надрами для видобування корисних копалин у 2014 році було затверджено наказом Міністерства фінансів України від 17 вересня 2012 року № 1000, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15 жовтня 2012 року за № 1732/22044, який є нормативно-правовим актом в розумінні статті 117 Конституції України та підлягає застосуванню до спірних правовідносин як джерело права відповідно до частини другої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року).

Вказана форма податкової звітності, згідно з вимогами підпункту 263.11.1 пункту 263.1 статті 263 Податкового кодексу України заповнюється та подається до податкового органу самостійно суб`єктом господарювання. Відповідні форми надають можливість платнику податків подати уточнюючі розрахунки за відповідні податкові періоди.

Пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

За змістом абзаців пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку. Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Відповідно до пункту 50.3 статті 50 Податкового кодексу України у разі, якщо платник податків подає уточнюючий розрахунок протягом 20 робочих днів після дати складення довідки про проведення електронної перевірки, якою встановлено порушення податкового законодавства, відповідний контроллюючий орган має право на проведення позапланової перевірки платника пдатків за відповідний період.

Згідно з пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України у разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Отже, коригування самостійно визначеного платником податку податкового зобов`язання можливе виключно, шляхом подання відповідних уточнюючих розрахунків або відображення уточнених показників у наступних податкових періодах.

Як стверджує відповідач, позивачем було самостійно сплачено податки за ставками Закону №1621-VII, однак, уточнюючі декларації по платі за надра для видобування вуглевидобувної сировини платником подані не були, переплата по платі за надра для видобування природного газу та газового конденсату в індивідуальній картці платника відсутня. Вказані твердження не були спростовані позивачем в судовому засіданні.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позивачем дійсно була здійснена переплата за користування надрами для видобування корисних копалин, однак, останнім не дотримано умов повернення помилково та /або надміру сплачених грошових зобов`язань, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Суд звертає увагу, що застосування процедури, визначеної статтею 43 Податкового кодексу України, можливе виключно за наявності фактичної підстави - наявності помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена у постанова Верховного Суду від 26.03.2019 по справі №826/18861/16.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 2, 5-11,19,72,90,-77, 139, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» як оператор спільної діяльності між публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування», компанією Місен Ентерпрайзес АБ та Товариством з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» за договором №3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10.06.2002 відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.С. Мазур