Справа № 440/998/20
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2020-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/998/20
Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Клочка К.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення, -

В С Т А Н О В И В:

25 лютого 2020 року ОСОБА_1 (далі-позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Фонду державного майна України (далі-відповідач, ФДМУ) про стягнення з Фонду державного майна України середнього заробітку за час затримки виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.08.2019 у справі №440/2133/19 у розмірі 93421,50 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.08.2019 по справі №440/2133/19 у частині поновлення позивача на посаді заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області залишається не виконаним, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у розмірі 93421,50 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по цій справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

29.03.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечував стосовно позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні повністю. Заперечення стосовно позовних вимог обґрунтовував тим, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській області є припиненим, а тому поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області є неможливим. Наголосив на тому, що Фонд державного майна України не є належним відповідачем по справі, оскільки позивач працювала та отримувала заробітну плату у Регіональному відділенні Фонду державного майна України по Полтавській області.

01.04.2020 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача відхилила аргументи відповідача, що викладені у відзиві на позовну заяву з підстав аналогічних тим, що викладені у позовній заяві.

17.04.2020 до суду від представника позивача надійшло клопотання про стягнення судових витрат по справі у розмірі 4700,00 грн.

07.05.2020 до суду від відповідача надійшли заперечення на клопотання про стягнення судових витрат.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

За відсутності клопотань учасників справи про розгляд справи у відкритому судовому засіданні чи за правилами загального позовного провадження, зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Наказом Фонду держаного майна України від 16.05.2019 №151-р відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу", Закону України "Про Фонд державного майна України" та враховуючи листи Регіонального відділення ФДМУ по Полтавській та Сумській областях від 06.05.2019 №01-108-0660 та від 16.05.2019 №01-108-0884, лист Регіонального відділення ФДМУ по Полтавській області від 15.05.2019 №01-002-01167, ОСОБА_1 на підставі попередження про наступне вивільнення звільнено з посади заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області з 17.05.2019.

Позивач, не погодившись з прийнятим відносно неї наказом Фонду державного майна України від 16.05.2019 №151-р, звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання поновити на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення компенсації за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення моральної шкоди.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29.08.2019 по справі №440/2133/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Фонду державного майна України, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання поновити на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення компенсації за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення моральної шкоди задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Фонду державного майна України від 16.05.2019 №151-р "Про звільнення ОСОБА_1 ". Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області з 18 травня 2019 року. Стягнуто з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 53729,25 грн (п`ятдесят три тисячі сімсот двадцять дев`ять гривень двадцять п`ять копійок) з відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Фонду державного майна України на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5580,00 грн (п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят гривень нуль копійок). У решті позову відмовлено. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць /а.с.13 зворотній бік-19/.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2019 у справі №440/2133/19 апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях задоволено частково. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.08.2019 по справі № 440/2133/19 змінено в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника регіонального відділення Фонду державного майна України в Полтавській області з 18.05.2019 року, шляхом виключення з резолютивної частини рішення дати поновлення на посаді - 18.05.2019 року. В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.08.2019 року по справі №440/2133/19 залишено без змін /а.с.20 зворотній бік-24/.

Полтавським окружним адміністративним судом 19.09.2019 видано виконавчий лист по справі №440/2133/19 про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника регіонального відділення Фонду державного майна України в Полтавській області.

28.10.2019 представник позивача - Фесенко Ю.О. звернулася до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа від 19.09.2019, виданого 19.09.2019 Полтавським окружним адміністративним судом про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника регіонального відділення Фонду державного майна України в Полтавській області /а.с.25-26/.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашовою А.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 12.11.2019 ВП 60573408 /а.с.27 зворотній бік-28/.

Позивач, вважаючи свої права порушеними внаслідок затримки відповідачем виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.08.2019 по справі №440/2133/19 у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді, звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України) регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Частиною другою статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно з ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності,- за її межами.

Пунктом 3 частини першої статті 371 КАС України встановлено, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

В частині шостій статті 235 КЗпП України зазначено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно із частиною 2 статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Як вже зазначалося судом, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29.08.2019 по справі №440/2133/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Фонду державного майна України, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання поновити на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення компенсації за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення моральної шкоди задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Фонду державного майна України від 16.05.2019 №151-р "Про звільнення ОСОБА_1 ". Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області з 18 травня 2019 року. Стягнуто з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 53729,25 грн (п`ятдесят три тисячі сімсот двадцять дев`ять гривень двадцять п`ять копійок) з відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Фонду державного майна України на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5580,00 грн (п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят гривень нуль копійок). У решті позову відмовлено. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць /а.с.13 зворотній бік-19/.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2019 у справі №440/2133/19 апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях задоволено частково. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.08.2019 по справі № 440/2133/19 змінено в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника регіонального відділення Фонду державного майна України в Полтавській області з 18.05.2019 року, шляхом виключення з резолютивної частини рішення дати поновлення на посаді - 18.05.2019 року. В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.08.2019 року по справі №440/2133/19 залишено без змін /а.с.20 зворотній бік-24/.

Таким чином, судові рішення по справі №440/2133/19 набрали законної сили, а тому є обов`язковими для виконання на всій території України.

Судом встановлено, що державним виконавцем, на підставі заяви представника позивача, відкрито виконавче провадження №60573408 з примусового виконання виконавчого листа від 19.09.2019, виданого 19.09.2019 Полтавським окружним адміністративним судом про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника регіонального відділення Фонду державного майна України в Полтавській області /а.с.27 зворотній бік-28/.

Водночас, суд зауважує, що відповідачем не надано доказів поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника регіонального відділення Фонду державного майна України в Полтавській області.

Відсутність факту поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника регіонального відділення Фонду державного майна України в Полтавській області підтверджується також копією довідки Полтавської міськрайонної філії Полтавського обласного центру зайнятості від 29.01.2020 №1650/078, згідно з якою позивач дійсно зареєстрована як безробітна з 12.06.2019 по теперішній час /а.с.11/.

Разом з тим суд відхиляє доводи відповідача щодо неможливості поновлення позивача на посаді з огляду на те, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській області є припиненим, оскільки обов`язок Фонду державного майна України поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника регіонального відділення Фонду державного майна України в Полтавській області випливає із судового рішення по справі №440/2133/19, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, а заперечення відповідача цих обставин ставить під сумнів остаточність та обов`язковість судового рішення, що є несумісним із принципом верховенства права.

Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Враховуючи те, що саме на Фонд державного майна України судовими рішеннями по справі №440/2133/19 покладено обов`язок поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника регіонального відділення Фонду державного майна України в Полтавській області та те, що ним не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту виконання рішення суду у цій частині, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.08.2019 у справі №440/2133/19 саме з відповідача.

Порядок обчислення середнього заробітку для визначення оплати вимушеного прогулу визначений у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100 середньомісячна зарплата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, із якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 згаданого Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку №100).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, установленим із дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до абзацу 5 пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до частини третьої пункту 3 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Системний аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку зменшується на суму податків і зборів.

Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 18.07.2019 по справі №809/4462/15.

Відповідно до довідки №7 від 27.08.2019 Регіонального відділеня Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях заробіток позивача за останні два місяці роботи перед звільненням, тобто за березень (14 робочих днів) та квітень (16 робочих днів) 2019 року становить відповідно 10594,50 грн та 12108,00 грн /а.с.12/.

Отже, відповідно до Порядку №100, середньоденний заробіток позивача становитиме (10594,50 грн + 10153,60 грн) : 30 робочих дні = 756,75 грн.

Позивачем у позовній заяві розраховано суму середнього заробітку за період з 30.08.2019 по 21.02.2020 у загальному розмірі 93421,50 грн (765,75 грн х 122 робочих дні).

Відповідачем не надано заперечень щодо розміру середнього заробітку.

Разом з тим суд не погоджується із заявленим позивачем розміром середнього заробітку, оскільки останнім при розрахунку допущено арифметичну помилку та замість правильного розміру середньоденного заробітку « 756,75 грн» зазначено неправильний « 765,75 грн», що призвело до визначення неправильної суми середнього заробітку.

Зважаючи на те, що позивачем у позовній заяві розраховано суму середнього заробітку за період з 30.08.2019 по 21.02.2020 (122 робочих дні), а сума середньоденного заробітку позивача становить 756,75 грн, середній заробіток за час затримки виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.08.2019 у справі №440/2133/19, що підлягає стягненню з відповідача становить 92323,50 грн (756,75 грн х 122 робочих дні).

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з Фонду державного майна України середній заробіток за час затримки виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.08.2019 у справі №440/2133/19 у розмірі 92323,50 грн.

Відповідно до статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Середній заробіток за один місяць становить 15891,75 грн (756,75 грн х 21 робочий день).

Відтак, рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.08.2019 у справі №440/2133/19 у розмірі стягнення за один місяць в розмірі 15891,75 грн підлягає негайному виконанню.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем подано заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4700,00 грн.

Відповідачем 07.05.2020 подано заперечення на клопотання про стягнення судових витрат.

За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, як визначено частиною дев`ятою статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системно проаналізувавши наведені вище норми КАС України, суд зазначає, що документально підтверджені судові витрати належить компенсувати стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.18 у справі №815/4300/17, від 11.04.18 у справі №814/698/16, від 18.10.18 у справі №813/4989/17.

На підтвердження складу та розміру понесених витрат на правничу допомогу представником позивача подано ордер /а.с.41/, копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю /а.с.30/, договору про надання правової допомоги №11/06/19 від 11.06.2019, додаткової угоди від 21.02.2020, квитанції на суму 5000,00 грн, розрахунок гонорару за надану правничу допомогу від 13.04.2020, акт прийому-передачі наданих юридичних послуг від 13.04.2020,

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зі змісту розрахунку гонорару, суд вбачає, що адвокатом Фесенко Ю.О. надано наступні послуги: 1) консультації з питань звернення до суду (0,30 год) - 640,00 грн; 2) підготовка адміністративного позову (2 год) - 2560,00 грн; 3) підготовка відповіді на відзив (1,5 год) - 1500,00 грн, а всього - 4700,00 грн.

Відповідно до частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, за приписами частини 8 цієї статті, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

У відповідності до зазначеної норми суд дійшов висновку про наявність підстав для покладення всіх судових витрат на відповідача.

З урахуванням наведеного, оцінивши надані позивачами докази у їх сукупності, суд, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності та пропорційності судових витрат, дійшов висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4700,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Фонду державного майна України (вул. Генерала Алмазова, 18/9, м. Київ, 01133, ідентифікаційний код 00032945) про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення задовольнити частково.

Стягнути з Фонду державного майна України (вул. Генерала Алмазова, 18/9, м. Київ, 01133, ідентифікаційний код 00032945) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.08.2019 у справі №440/2133/19 у розмірі 92323,50 грн (дев`яносто дві тисячі триста двадцять три гривні п`ятдесят копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Фонду державного майна України (вул. Генерала Алмазова, 18/9, м. Київ, 01133, ідентифікаційний код 00032945) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4700,00 грн (чотири тисячі сімсот гривень).

У решті позовних вимог відмовити.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.08.2019 у справі №440/2133/19 у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 15891,75 грн (п`ятнадцять тисяч вісімсот дев`яносто одна гривня сімдесят п`ять копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя К.І. Клочко