Справа № 640/4705/19
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2020-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2020 року м. Київ № 640/4705/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративній справі

за позовомОСОБА_1
доДепартаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
про визнання протиправними дій
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі також - відповідач), в якому просив визнати дії відповідача щодо порушення строку надання відповіді на інформаційний запит №1 від 12.02.2019 протиправними.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що позивач в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» 12.02.2019 звернувся до відповідача з інформаційним запитом, шляхом надсилання такого на електронну адресу розпорядника інформації. Проте, Департамент містобудування та архітектури надав відповідь на вказаний запит з простроченням строку, визначеного у ч. 2 ст. 19 названого Закону.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.03.2019 відкрито провадження у справі №640/4705/19 за вказаним позовом та дану справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У встановлений судом строк відповідач не подав до канцелярії суду відзив на позовну заяву та жодні додаткові матеріали, хоча був належним чином повідомлений про відкриття провадження у цій справі.

Розглянувши подані представником позивача документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з тексту позовної заяви, 12.02.2019 ОСОБА_1 надіслав на електронну адресу Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради () запит на інформацію за №1. У тексті цього інформаційного запиту позивач просив відповідача відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» надати інформацію щодо виключного переліку випадків, за яких надання відомостей (відповідних документів) про право власності чи право користування на земельну ділянку є необхідним. При цьому, позивач просив запитувану інформацію відправити в оригінальному примірнику з підписами «від руки» відповідальної особи у строки відведені законом на паперових носіях (для чого ОСОБА_1 зазначив відомості про свою поштову адресу), та попередньо копію такої відповіді направити в електронній відсканованій формі на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1

За наслідками розгляду по суті зазначеного інформаційного запиту Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради 20.02.2019 надіслав на поштову адресу Дішланяна А.М. разом з простим листом письмову відповідь (а саме, лист вих. №055-1780 від 18.02.2019).

Даним листом від 18.02.2019 відповідач повідомив позивача про зміст п. 4.17 Положення про реєстр адрес у місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 22.05.2013 №337/9394, та про відсутність в Департаменті запитуваної інформації у зв?язку з тим, що зазначеним Положенням не визначений вичерпний перелік випадків, за яких надання відомостей (відповідних документів) про право власності чи право користування на земельну ділянку є необхідним у разі присвоєння поштової адреси об?єктам нерухомого майна.

На підтвердження наведених обставин позивач подав разом з позовом до суду роздруківку тексту інформаційного запиту від 12.02.2019 №1, скрін-копію підтвердження відправлення запиту на інформацію №1 на електронну адресу: з електронної адреси: ІНФОРМАЦІЯ_1 , копію з конверту відправника - Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) адресованого Дішланяну А.М. з відбитком штемпелю відділення Укрпошти (МСП 601) за 20.02.2019.

З огляду на наведене позивач стверджує, що в порушення вимог ч. 2 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради надіслав лист-відповідь від 18.02.2019 вих №055-1780 на його адресу з порушенням строку п?яти робочих днів з дня отримання інформаційного запиту №1 від 12.02.2019.

Вважаючи такі дії відповідача щодо несвоєчасної надання відповіді на його інформаційний запит протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

В силу норми ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулює Закон України «Про інформацію» від 02.10.1992 №2657-XI (далі - Закон №2657-XI).

Так, згідно з ч. 1 ст. 1, ст. 20 Закону №2657-XI, поняття «інформація» розуміється як будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

За порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес врегульовано Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI (далі - Закон №2939-VI).

Так, згідно з ч. 1, 2 ст. 1 Закону №2939-VI (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 3 Закону №2939-VI, право на доступ до публічної інформації гарантується: обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Нормами ч. 1 ст. 4 Закону №2939-VI визначено, що доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

Статтею 5 цього Закону передбачено, що доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону №2939-VI, суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону №2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Статтею 19 цього Закону визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити: ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо.

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.

Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

З наявних у справі матеріалів справи вбачається, що відповідачем у відповідь на запит на інформацію позивача, що відправлено останнім 12.02.2019 на офіційну електронну адресу відповідача, було оформлено письмову відповідь у вигляді листа, датовану 18.02.2019. Разом з тим, вказану відповідь (лист) було надіслано поштою позивачу пізніше, - 20.02.2019 (що видно зі штампу конверті). При цьому, доказів надіслання зазначеної відповіді на електронну адресу позивача 18.02.2020 та/або пізніше відповідачем не надано.

Між тим, зі змісту процитованих вище норм ст. 20 Закону «Про доступ до публічної інформації» вбачається, що у випадку одержання відповідачем інформаційного запиту позивача 12.02.2019, відповідач повинен був надати відповідь на такий запит протягом п?яти робочих днів, починаючи з дня одержання такого запиту (тобто, не пізніше 18.02.2019).

У контексті з наведеним суд звертає увагу на правову позицію наведену у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду Україну від 29.09.2016 №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації», відповідно до якої при вирішенні судами питання, в який момент часу обов`язок розпорядника інформації щодо надання відповіді на запит на інформацію вважається виконаним у разі пересилання відповіді на запит поштою, необхідно застосовувати положення ч. 9 ст. 103 Кодексу адміністративного судочинства України, за яким під таким моментом мається на увазі здача документа на пошту; реєстрація відповіді на запит як вихідного документа у системі діловодства розпорядника інформації не є моментом завершення перебігу згаданого строку.

В ході судового розгляду відповідач не повідомив суду відомості про дату одержання запиту на інформацію позивача від 12.02.2019. Також відповідач не навів та не довів суду документально обставини, які б вказували, що такий запит було одержано Департаментом пізніше ніж 12.02.2019 та/або, що такий запит не було зареєстровано відповідальним структурним підрозділом як вхідну кореспонденцію з тих чи інших, визначених чинним законодавством причин.

У зв?язку з цим суд вважає, що відповідач всупереч вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України не довів суду обставини дотримання ним строк, передбаченого ч. 1 ст. 20 Закону «Про доступ до публічної інформації», для надання відповіді на запит на інформацію позивача від 12.02.2019.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем по відношенню до позивача допущено бездіяльність, що полягає у ненаданні своєчасно відповіді на запит позивача від 12.02.2019 про надання публічної інформації в передбачений законодавством строк.

Згідно з ч. 1 і 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. А саме, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо надання у встановлений чинним законодавством строк відповіді на запит позивача від 12.02.2019 про надання публічної інформації.

За змістом ст. 244 Кодексу адміністративного судочинства України, одним із питань, які вирішує суд при ухваленні рішення, є те, як розподілити між сторонами судові витрати (п. 5 ч. 1 ст. 244 зазначеного Кодексу).

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 цього Кодексу).

Наявною у матеріалах справи квитанцією від 14.03.2019 №0.0..1 підтверджено факт сплати за поданим позовом ОСОБА_1 судового збору у розмірі 768,40 грн. Таким чином, враховуючи обсяг задоволених позовних вимог суд вказує про присудження на користь позивача судових витрат по сплаті судового збору у зазначеній сумі за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради.

Стосовно заявленого позивачем у п. 2 прохальної частини позову клопотання про стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 5 600 грн., суд вирішив наступне.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Такі висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду, наведеній у постанові від 23.04.2019 у справі №826/9047/16.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача подано до суду оригінали договору про надання правової (правничої) допомоги №05/09-1 від 05.09.2018, укладений між адвокатом Калько Д.О. та Дішланяном А.М., як клієнтом, щодо надання послуг з представництва та захисту прав та інтересів клієнта в будь-яких органах, підприємствах та установах, в т.ч. у судах; переліку затверджених адвокатом ставок гонорару на 2019 рік; рахунку №1 від 11.03.2019 на оплату послуг адвоката; акту виконаних робіт від 15.03.2019, відповідно до тексту якого адвокат Калько Д.О. надав клієнту - ОСОБА_2 послуги по складанню розглядуваної судом позовної заяви, а останній прийняв результати таких послуг; квитанції відділення банку від 14.03.2019 №0.0..1 з відомостями про оплату ОСОБА_1 вартості послуг згідно рахунку №1 від 11.03.2019 у сумі 5 600 грн.; копії ордеру на надання правової допомоги серії КВ №407334 та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, виданої 26.04.2018 Кальку Д .О .

Дослідивши перелічені документи, суд дійшов висновку про підтвердження факту надання позивачу правничої допомоги позивачу в обсязі, зазначеному в акті виконаних робіт, та що суд вважає, що розмір таких витрат є співмірними складності справи та був неминучий для позивача. З огляду на наведене суд вважає, що клопотання позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу в розмірі 5 600 грн. допомогу підлягає задоволенню

Керуючись статтями 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 134, 139, 241 - 246, 250, 255, 257 - 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (ідентифікаційний код 26345558, адреса: 01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 32) про визнання протиправними дій задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо надання у встановлений чинним законодавством строк відповіді на запит ОСОБА_1 від 12.02.2019 про надання публічної інформації.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (ідентифікаційний код 26345558, адреса: 01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 32).

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5 600 грн. (п?ять тисяч шістсот гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (ідентифікаційний код 26345558, адреса: 01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 32).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок