Справа № 824/381/20-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2020-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 р. м. Чернівці Справа № 824/381/20-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ліквідаційної комісії Управління МВС України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ліквідаційної комісії Управління МВС України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати дії ліквідаційної комісії УМВС України в Чернівецькій області щодо відмови в перерахунку вислуги років протиправними;

- зобов`язати ліквідаційну комісію УМВС України в Чернівецькій області здійснити перерахунок вислуги років із врахуванням навчання в Чернівецькому політехнічному технікумі м. Чернівці, з 01 вересня 1988 по 01 березня 1992 років, в перерахунку один рік навчання за шість місяців служби, та направити оновлений розрахунок вислуги років до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області для нарахування пенсії.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

08 квітня 2020 року представником відповідача подано до суду клопотання, в якому він просить суд замінити неналежного відповідача - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області, на належного - державну установу «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України».

У зв`язку з цим ухвалою суду від 09 квітня 2020 року призначено розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 27 квітня 2020 року об 11 год. 40 хв.

Однак сторони в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Водночас від представників сторін надійшли клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із установленням в Україні карантину через спалах короновірусної хвороби.

В призначене судом на 18 травня 2020 року о 12 год.30 хв. судове засідання сторони також не з`явились.

15 травня 2020 року до суду від представника відповідача надійшла заява про розгляд цієї справи в порядку письмового провадження.

18 травня 2020 року представником позивача також було подано до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження без виклику сторін.

За таких обставин та враховуючи положення частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України суд приходить до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Ухвалою суду від 18 травня 2020 року в задоволенні клопотання відповідача про заміну неналежної сторони відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позову, враховуючи письмові пояснення від 18 травня 2020 року, позивач посилався на положення частини другої статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактам, начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» і вказував про наявність правових підстав для зарахування до вислуги років його навчання в Чернівецькому політехнічному технікумі м. Чернівці з 01 вересня 1988 по 01 березня 1992 років в перерахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Водночас у поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач вказував про правомірність оскаржуваних дій та відсутність правових підстав для зарахування до вислуги років позивача його навчання в Чернівецькому політехнічному технікумі м. Чернівці з 01 вересня 1988 по 01 березня 1992 років в перерахунку один рік навчання за шість місяців служби. В обґрунтування своєї позиції відповідач також посилався на положення пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактам, начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» і вказував, що позивач не належить до кола осіб, на яких розповсюджується зазначена норма.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі її обставини, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ, з яких був звільнений у запас 02 вересня 2013 року.

Заявою від 08 лютого 2020 року позивач звернувся до ліквідаційної комісії Управління МВС України в Чернівецькій області щодо перерахунку вислуги років із врахуванням навчання в Чернівецькому політехнічному технікумі м. Чернівці з 01 вересня 1988 по 01 березня 1992 років в перерахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Листом від 19 лютого 2020 року №ст/22 за підписом голови ліквідаційної комісії Управління МВС України в Чернівецькій області Т. Кирилюка повідомлено ОСОБА_1 про відсутність правових підстав для здійснення перерахунку, про який просив заявник. При цьому з посиланням на пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактам, начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» вказано про відсутність інформації про присвоєння ОСОБА_1 після закінчення навчання у Чернівецькому політехнічному технікумі м. Чернівці (з 01 вересня 1988 по 01 березня 1992 років) офіцерського (спеціального) звання до вступу на службу до органів внутрішніх справ. Зазначено, що навчання у вищому навчальному закладі не є достатньою підставою для зарахування вказаного періоду навчання до вислуги років. Оскільки визначальною умовою для застосування постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 є присвоєння офіцерського (спеціального) звання у зв`язку з закінченням відповідного навчального закладу, заявник не належить до кола осіб, на яких розповсюджується зазначена вище норма.

Не погоджуючись із вказаною відмовою, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію визначає Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-XII (далі - Закон №2262-XII в редакції на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2262-XII особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно із частиною другою статті 17 Закону №2262-XII до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Статтею 17-1 Закону №2262-XII передбачено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу першого пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» (далі - Постанова №393 в редакції на час виникнення спірних відносин) до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби, особам, зазначеним у пункті "ж" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", під час призначення пенсії згідно з пунктом "а" статті 12 зазначеного Закону додатково зараховується час навчання в межах до п`яти років (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби або до призначення на відповідну посаду із розрахунку - один рік навчання за шість місяців служби.

Отже, до вислуги років особам, вказаних у зазначених нормах, додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Тобто визначальною умовою для застосування наведеного законодавчого припису є присвоєння особі офіцерського (спеціального) звання у зв`язку з закінченням відповідного навчального закладу.

Указана правова позиція щодо застосування частини другої статті 17 Закону №2262-XII та пункту 2 Постанови №393 викладена у постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №823/378/18, від 22 січня 2020 року у справі №200/5111/19-а, від 10 травня 2019 року в справі № 823/1330/16.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив навчання в Чернівецькому політехнічному технікумі м. Чернівці з 01 вересня 1988 по 01 березня 1992 років, закінчивши який отримав диплом серії НОМЕР_1 від 01 березня 1992 року, спеціальність «промислове та цивільне будівництво», кваліфікація «технік-будівельник». Водночас у зв`язку із закінченням цього навчального закладу позивачу не було присвоєно офіцерське (спеціальне) звання. 27 травня 1994 року позивач вступив на службу до органів внутрішніх справ і наказом УВС №58 від 31 травня 1994 року йому присвоєно звання «старшина міліції». У листопаді 1995 року прийнято подання про присвоєння позивачу спеціального звання «молодший лейтенант міліції» і наказом МВС №8о/с від 03 січня 1996 року позивачу присвоєно спеціальне звання «молодший лейтенант міліції».

Враховуючи викладене, оскільки позивачу офіцерське (спеціальне) звання було присвоєно не після закінчення навчання у Чернівецькому політехнічному технікумі м. Чернівці (01 березня 1992 року), а в період проходження служби в органах внутрішніх справ (03 січня 1996 року), суд приходить до висновку про відсутність підстав для зарахування до вислуги років позивача часу його навчання у названому навчальному закладі.

На переконання суду, при вчинені оскаржуваних дій відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог відсутні.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої - третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач не довів незаконність оскаржуваних дій, а його доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм права, що регулюють спірні відносини, та суперечать правовій позиції Верховного Суду щодо їх застосування. Натомість доводи відповідача свідчать про безпідставність позову.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ліквідаційної комісії Управління МВС України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 18 травня 2020 року.

Згідно з пунктом 3 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повне найменування учасників справи: позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), відповідач - ліквідаційна комісія Управління МВС України в Чернівецькій області (вул. Головна, 24, м. Чернівці, 58000).

Суддя О.П. Лелюк