Справа № 128/3312/19
Суддя: Карпінська Ю. Ф.
Дата ухвалення: 2020-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 128/3312/19
РІШЕННЯ

Іменем України

18 травня 2020 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

судді Карпінської Ю.Ф.,

за участю секретаря Москвичової О.Р.,

у відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора батальйону № 1 роти № 2 УПП у Вінницькій області сержанта поліції Герасимчука Сергія Сергійовича, Управління патрульної поліції у Вінницькій області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що 01.12.2019 інспектором батальйону № 1 роти № 2 УПП у Вінницькій області сержантом поліції Герасимчуком С.С. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК № 1814045, згідно з якою на нього, ОСОБА_1 , було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.В даній постанові зазначено, що 01.12.2019 о 23 год 35 хв в м. Вінниці по вул. Лялі Ратушної водій перевозив дитину 2 (два роки) без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, чим порушив п. 21.11 «б» ПДР України, яким забороняється перевозити дітей, зріст яких менше 145 см, або тих, що не досягли 12 річного віку, - у транспортних засобах, обладнаних ременями безпеки, без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу; на передньому сидінні, легкового автомобіля - без використання зазначених спеціальних засобів; на задньому сидінні мотоцикла та мопеда, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 10 ст. 121 КУпАП. Вважає дану постанову необґрунтованою, незаконною, такою, що не відповідає нормам КУпАП та винесеною з порушенням діючого законодавства.На підставі зазначеного позивач просить суд скасувати оскаржувану постанову.

В судове засідання 18.05.2020 року учасники справи не з`явились.

Позивач ОСОБА_1 попередньо надіслав на електронну пошту суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, в поданій заяві також просить позов задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явились без поважних причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись судом завчасно та належним чином.

17.02.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву з долученим до нього диском з відеозаписом, згідно з яким представник відповідачів згідно з довіреністю Липовська Н. зазначає, що заявлені позивачем вимоги вони не визнають, вважають вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Під час патрулювання 01.12.2019 поліцейським роти № 2 БУПП у Вінницькій області ДПП Герасимчуком С.С. було помічено автомобіль, водій якого ОСОБА_1 , рухаючись по вул. Лялі Ратушної, перевозив дитину двох років без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, чим порушив п. 21.11 «б» ПДР України та скоїв правопорушення передбачене ч. 10 ст. 121 КУпАП.Встановивши всі обставини правопорушення, інспектором було прийнято рішення притягнути водія до адміністративної відповідальності та в подальшому винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАК № 1814045 за ч. 10 ст. 121 КУпАП.

Крім того, у відзиві представник відповідачів просила здійснювати розгляд справи у відсутність представника відповідача та відмовити в задоволенні позову.

Частиною 3 статті 194 КАС України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання у відсутність учасників справи без технічного фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши матеріали справи, оглянувши відеозапис з боді камери поліцейського,оцінюючи зібрані та надані докази в їх сукупності, давши їм належну правову оцінку, дійшов такого висновку.

Судом установлено, що 01 грудня 2019 року інспектором батальйону № 1 роти № 2 УПП у Вінницькій області сержантом поліції Герасимчуком С.С. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК № 1814045, згідно з якою на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.В даній постанові зазначено, що 01 грудня 2019 року о 23 год 11 хв в м. Вінниці по вул. Лялі Ратушної водій ОСОБА_1 перевозив дитину 2 (два роки) без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, чим порушив п. 21.11 «б» ПДР України.

На спростування оскаржуваної постанови позивачем ОСОБА_1 в позові зазначено, що Правил дорожнього руху України він не порушував. Він просив працівників поліції пояснити причину зупинки, однак вони цього не зробили. При спілкуванні з ним інспектор поліції зазначив, що вважає, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння, з чим він категорично не погодився та пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння. Результати огляду на стан сп`яніння підтвердили той факт, що він тверезий. В подальшому інспектор поліції виніс відносно нього постанову про накладення адміністративного стягнення за ч. 10 ст. 121 КУпАП. Інспектор поліції пасажирів, які перебували в транспортному засобі, не бачив. Чим інспектор керувався і на що посилався (на які докази), притягуючи його до адміністративної відповідальності за ч. 10 ст. 121 КУпАП, ОСОБА_1 не відомо. Однак, без будь-яких пояснень та обґрунтувань, не відбираючи у нього або ж у будь-яких свідків (в тому числі пасажирів) пояснень, відповідачем було притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. При винесенні інспектором поліції постанови про накладення адміністративного стягнення ним взагалі не було взято до уваги пояснення ОСОБА_1 та заперечення з приводу складання даної постанови. Інспектор лише пояснив, що йому все одно доведеться сплатити штраф згідно з постановою в розмірі 510 грн.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 62 Конституції України визначає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено,що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно зі статтею 31 Закону України «Про дорожній рух» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності зі статтею 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Частиною 10 статті 121 КУпАП визначена адміністративна відповідальність за порушення правил перевезення дітей, яка тягне за собою накладення штрафу на водія в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до вимог п. 21.11 «б» ПДРУкраїни забороняється перевозити дітей, зріст яких менше 145 см або тих, що не досягли 12-річного віку, - у транспортних засобах, обладнаних ременями безпеки, без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу; на передньому сидінні легкового автомобіля - без використання зазначених спеціальних засобів; на задньому сидінні мотоцикла та мопеда.

Позивачем ОСОБА_1 в позовній заяві зазначено, що вимоги п. 21.11 «б» ПДРУкраїни ним порушено не було.

З оглянутого судом відеозапису з боді камери поліцейськогоне вбачається відсутність в автомобілі позивача будь-яких спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, оскільки внутрішній огляд автомобіля не проводився.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, що також визначено ст. 251 КУпАП України.

Статтею 40 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частина 2 статті 77 КАС України встановлює, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, суд вважає що спірна постанова прийнята відповідачем не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому є протиправною та підлягає скасуванню, а провадження по справі - закриттю, так як в судовому засіданні повно і всебічно з`ясовано обставини справи, доказів правомірності винесеного рішення інспектором поліції у письмовому відзиві представником відповідачів не зазначено та до нього таких доказів не долучено.

Керуючись ст.ст. 31, 40 Закону України «Про дорожній рух», ст.ст. 23, 35 Закону України «Про Національну поліцію», ст.ст. 22, 55, 62 Конституції України, ст.ст. 9, 23, 38, 126 ч. 1, 251 КУпАП, ст.ст. 2, 5, 6, 9, 14, 72-78, 194, 229, 241-246, 250, 255, 286, 293-295 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора батальйону № 1 роти № 2 УПП у Вінницькій області сержанта поліції Герасимчука Сергія Сергійовича, Управління патрульної поліції у Вінницькій області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову інспектора батальйону № 1 роти № 2 УПП у Вінницькій області сержанта поліції Герасимчука Сергія Сергійовича серії ЕАК № 1814045 від 01.12.2019 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, на ОСОБА_1 за ст. 121 ч. 10 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510 грн - скасувати.

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 10 ст. 121 КУпАП КУпАП, - закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення з урахуванням п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якого строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: інспектор батальйону № 1 роти № 2 УПП у Вінницькій області сержант поліції Герасимчук Сергій Сергійович, адреса місця роботи: 21010, м. Вінниця, вул. Ботанічна, 24.

Відповідач: Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції, адреса місця знаходження: м. Вінниця, вул. Ботанічна, 24.

Дата ухвалення та підписання рішення 18.05.2020.

СУДДЯ Ю.Ф.Карпінська