Справа № 280/4105/19
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2020-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
19 травня 2020 року м. Дніпросправа № 280/4105/19
Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),
суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі
клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Запорізькій області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року (головуючий суддя Татаринов Д.В.)
у справі № 280/4105/19
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління ДФС у Запорізькій області
про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, -
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22.11.2019 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Запорізької області про оскарження вимоги Головного управління ДФС у Запорізькій області від 15.01.2019 № Ф-693-49 на суму 15819,54 грн.

На 19.05.2020 о 13:30 Третім апеляційним адміністративним судом призначено розгляд апеляційної скарги Головного управління ДФС у Запорізькій області на означене судове рішення.

15.05.2020 від ОСОБА_1 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, мотивоване тим, що Конституційним Судом України відкрито конституційне провадження у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, зокрема, щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VI. В межах адміністративної справи № 280/4105/19 оскаржується рішення фіскального органу вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-693-49 від 15.01.2019 у розмірі 15819,54 грн. щодо позивача, який зареєстрований як самозайнята особа, що проводить незалежну професійну діяльність. Позивач, посилаючись на ті обставини, що він не займається такою діяльністю, просить суд провадження в адміністративній справі № 280/4105/19 зупинити до прийняття рішення Конституційним Судом України у вказаній вище справі щодо розгляду Конституційного подання Уповноваженого Верховної Ради з прав людини щодо відповідності Конституції України положень пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI.

Дослідивши доводи клопотання про зупинення провадження у справі суд дійшов висновку, що клопотання задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Зупинення провадження у справі - це врегульована законом тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї з передбачених в законі обставин, які заважають здійснювати її розгляд.

Підстави для зупинення провадження у справі як обов`язкові, так і факультативні визначені ст.236 КАС України.

Згідно з п.3 ч.1 ст.236 КАС України суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Необхідною передумовою зупинення провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.236 КАС України є неможливість її розгляду до вирішення по суті іншої справи.

Зупинення провадження в адміністративній справі з мотивів наявності іншої справи, яка розглядається в порядку цивільного, кримінального, господарського чи адміністративного судочинства, може мати місце тільки в тому разі, коли в цій, іншій, справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених в адміністративній справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Обставини неможливості розгляду справи судом встановлюються у кожному конкретному випадку залежно від змісту справи.

Отже, об`єктивна неможливість розгляду справи полягає у взаємозв`язку підстав позову, що розглядається, з юридичними фактами, які будуть встановлені судовим рішенням в іншій справі.

Відповідно до конституційного подання Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, останній просить визнати такими, що не відповідають положенням частини першої, другої статті 8, частини другої третьої статті 22, частин першої, четвертої статті 41, частини першої статті 42, частини першої статті 64 Конституції України положення пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774- VIII та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» від 03 жовтня 2017 року №2148-VІІІ.

У конституційному поданні вказано, що визначення бази нарахування ЄСВ платником, який не отримав дохід (прибуток) у звітному періоді, звужує зміст та обсяг прав платника. Так, якщо до 01.01.2017 платники, які не отримували доходи (прибуток) у звітному періоді, мали право не сплачувати єдиний соціальний внесок, то після внесення змін до законодавства вони зобов`язані сплачувати ЄСВ незалежно від наявності доходу (прибутку), а у разі відсутності доходів (прибутку) - припинити «володіння» своїм майном.

Як вбачається з офіційного веб-сайту Конституційного Суду України, Конституційним Судом України відкрито конституційне провадження у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, зокрема, щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464- VI.

Слід зазначити, що відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464- VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.01.2019 відповідач прийняв спірну вимогу №Ф-693-49 про сплату недоїмки з єдиного соціального внеску на суму 15819,54 грн., яка нарахована за 3 квартали 2018 року. Отже, предметом цього спору є перевірка правомірності нарахування позивачу ЄСВ за вказаний період відповідно до норм Закону №2464-VI у відповідній редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 91 Закону України від 13 липня 2017 року №2136-VIII «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Частиною другою статті 152 Конституції України передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Конституційний Суд України у Рішенні від 24 грудня 1997 року № 8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій) зазначив, що частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

У Рішенні від 30 вересня 2010 року № 20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 8 грудня 2004 року № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність».

Отже, рішення Конституційного Суду України не має ретроактивної дії та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.

Зважаючи, що спірна вимога сформована відповідачем по факту заборгованості зі сплати ЄСВ станом на 31.10.2018, факт прийняття Конституційним Судом України рішення за конституційним поданням Уповноваженого Верховної ради України з прав людини від 15.11.2019 №6164.22/19/01 не вплине на вирішення цього спору.

Тобто, станом на час звернення до суду з даним клопотанням обставини, зазначені позивачем в обґрунтування клопотання про зупинення провадження у справі не є достатньою підставою для зупинення провадження у справі.

Таким чином, судом не встановлено підстав для зупинення провадження у справі на підставі п. 3 ч.1 ст.236 Кодексу адміністративного судочинства України, відтак клопотання позивача не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями ст.236, 321 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі № 280/4105/19 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко