Справа № 440/1958/20
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2020-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/1958/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сич С.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

13 квітня 2020 ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області), у якій просить скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №331 від 27.02.2020 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком, як дружині особи, яка мала право на пенсію, згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" як незаконне та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 30.10.2019 достроково пенсію за віком, як вдові померлого інваліда 1 групи учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на виконання судового рішення відповідачем повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 30.10.2019 про призначення дострокової пенсії за віком та рішенням №331 від 27.02.2020 повторно відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю правових підстав. Позивач вважає, що вказане рішення відповідача є незаконним, порушує права позивача, оскільки повторна відмова винесена без врахування висновків суду у рішенні, яке набрало законної сили, та з порушенням вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року прийнято позову заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №440/1958/20, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази.
08 травня 2020 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву /а.с. 55/, у якому представник ГУ ПФУ в Полтавській області просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що аналіз наданих документів показав, що чоловік позивача ОСОБА_2 учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії був призваний на військові збори, перебуваючи в трудових відносинах з КСП "Нива" з 20.07.1980 по 29.09.1992, приймав участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 02.06.1986 по 26.06.1986, тобто не був кадровим військовослужбовцем, а працював на підприємстві і приймав участь у ліквідації аварії на ЧАЕС як військовозобов`язаний. У зв`язку з тим, що права на призначення дострокової пенсії за віком позивач не має, управлінням було прийнято рішення від 27.02.2020 №331 про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком.
Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.
30.10.2019 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Лубенського ОУПФУ із заявою про призначення дострокової пенсії за віком згідно пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як дружині померлого учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, смерть якого пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС /а.с. 31/.
Рішенням відділу перерахунків пенсій № 11 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 05.11.2019 № 396 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні дострокової пенсії за віком згідно з підпунктом 4 пункту 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", як дружині померлого учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, причиною смерті якого стало захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, оскільки померлий ОСОБА_2 не мав статусу військовослужбовця.
Не погодившись з вказаним рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області від 05.11.2019 № 396, позивач оскаржив його до суду.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року у справі №440/4495/19 позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (юридична адреса: вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014, ) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення відділу перерахунків пенсій № 11 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 396 від 05 листопада 2019 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком, як дружині особи, яка мала право на пенсію згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення дострокової пенсії за віком від 30 жовтня 2019 року та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 384,20 грн. /а.с. 15-17/.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року у справі №440/4495/19 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 року по справі №440/4495/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії повернуто скаржнику /а.с. 18/.
За результатами повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 30.10.2019 щодо призначення дострокової пенсії за віком згідно пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як дружині померлого учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, смерть якого пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС на виконання судового рішення відділом з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Полтавській області прийнято рішення від 27.02.2020 №331 /а.с. 19/, яким вирішено відмовити ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком згідно пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю правових підстав.
В обґрунтування підстави відмови у вказаному рішенні зазначено, що аналіз наданих документів показав, що гр. ОСОБА_2 учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, був призваний на військові збори, перебуваючи в трудових відносинах з КСП "Нива" з 20.07.1980 по 29.09.1992, та приймав участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 02.06.1986 по 26.06.1986, тобто не був кадровим військовослужбовцем, а працював на підприємстві і приймав участь у ліквідації аварії на ЧАЕС як військовозобов`язаний.
Не погодившись з рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області від 27.02.2020 №331, позивач звернувся до суду даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з наступного.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Законом України від 09.07.03 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон №1058-IV) визначаються принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 10 Закону №1058-IV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
Відповідно до частини 1 статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
За змістом пункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону №1058-IV визначено, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 20 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.
За приписами статті 10 Закону України від 28.02.91 №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (надалі - Закон №796-ХІІ) учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців *, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
При цьому згідно з приміткою до цієї статті до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.
Як встановлено судом, відповідач вважає, що ОСОБА_1 не має права на дострокове призначення пенсії за віком, оскільки її чоловік брав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не як кадровий військовослужбовець, а як військовозобов`язаний, призваний на військові збори.
Проте такі доводи ГУ ПФУ в Полтавській області суперечать наведеним вище нормам права, якими передбачено право на дострокове призначення пенсії дружинам військовослужбовців, які померли (загинули) внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.
До того ж, слід зазначити, що можливість отримання пільги, передбаченої пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону №1058-IV, зокрема, для дружини, якщо вона не взяла повторний шлюб, військовослужбовця, який помер внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, законодавець не пов`язує з видом військової служби, тривалістю її проходження, військовим званням та посадою, а також часом, що сплинув після звільнення особи з військової служби.
Подібний висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №527/1063/17.
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_2 від 27.10.1992 №33 ОСОБА_2 у період з 02.06.1986 по 26.06.1986 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС /а.с. 14/.
Матеріалами справи підтверджено, що за життя ОСОБА_2 була призначена пенсія по інвалідності у розмірі відшкодування фактичних збитків згідно Закону України від 28.02.91 №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" /а.с. 44, 47-49, 51/.
ОСОБА_2 поме р07.06.2019, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_3 , виданим виконавчим комітетом Остапівської сільської ради Лубенського району Полтавської області 10.06.2019, копія якого міститься у матеріалах справи /а.с. 11/.
Згідно витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця № 2082 від 26.07.2019 захворювання та причина смерті ОСОБА_2 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС /а.с. 12/.
Позивач ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 із 29.05.1982, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу Серії НОМЕР_4 , виданим 29.05.1982, копія якого наявна у матеріалах справи /а.с. 10/, та не взяла повторний шлюб, що не заперечується відповідачем. Відповідачем не надано суду доказів того, що ОСОБА_1 взяла повторний шлюб.
Полтавською обласною державною адміністрацією видано ОСОБА_1 30.08.2019 посвідчення № НОМЕР_5 , про наявність права на пільги та компенсації, передбачені статтями Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" /а.с. 38/.
Також Управлінням соціального захисту населення Лубенської РДА Полтавської області видано 30.07.2019 ОСОБА_1 посвідчення № НОМЕР_6 про право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни /а.с. 5/.
Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року у справі №440/4495/19, яке набрало законної сили 10 лютого 2020 року, встановлено, що відповідно до Протоколу № 46 ОСОБА_1 має 36 років 5 місяців 6 днів страхового стажу /зворот а.с. 16/.
Отже, на час звернення із заявою про призначення пенсії зі зниженням віку (станом на 30.10.2019) ОСОБА_1 досягла 55 років, мала 36 років 5 місяців 6 днів страхового стажу, не брала повторного шлюбу, а її чоловік військовослужбовець, який був призваний на спеціальні (військові) збори, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року у справі №440/4495/19, яке набрало законної сили 10 лютого 2020 року, встановлено, що ОСОБА_1 має право на дострокове призначення пенсії як дружина військовослужбовця, який помер після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV.
За встановлених обставин та наведених вище норм права позивач має право на призначення дострокової пенсії за віком на підставі пункту 4 частини 1 статті 115 Закону №1058-IV та виходячи з наведених вище приписів пункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-IV, позивач має право на призначення дострокової пенсії за віком з дати звернення з відповідною заявою до пенсійного органу, тобто з 30.10.2019, адже з дня досягнення позивачем пенсійного віку (50 років) минуло більше трьох місяців.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення №331 від 27.02.2020 прийнято відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є протиправним та підлягає скасуванню. Враховуючи, що відповідно до пункту 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, суд вважає за необхідне відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України з метою ефективного захисту прав позивача вийти за межі позовних вимог про скасування рішення, натомість, визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 27 лютого 2020 року №331.
Водночас, суд не бере до уваги доводи позивача про наявність у неї права на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", оскільки позивач не звертався до відповідача із заявою про призначення такого виду пенсії на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а тому зазначене питання відповідач не розглядав та у призначенні вказаного виду пенсії не відмовляв, відтак, публічно-правовий спір між сторонами з цього приводу на даний час відсутній.
Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
У справі, що переглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.
Відповідно до пунктів 2, 4 та 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт чи окремі його положення; визнати бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії; визначити інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Частиною 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права сформовано у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 227/3208/16-а.
При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Зважаючи на протиправну поведінку відповідача, а саме: невиконання ним обов`язку, передбаченого Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", неврахування відповідачем рішення суду, яке набрало законної сили, за наявності достатніх та належним чином поданих позивачем документів, враховуючи недоведеність відповідачем існування обставин, що можуть слугувати підставою для відмови у призначення дострокової пенсії за віком, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є: зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із 30 жовтня 2019 року.
Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., що підтверджується квитанцією №19702 від 09 квітня 2020 року /а.с. 20/ та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету /а.с. 26/.
Таким чином, при задоволенні позову ОСОБА_1 суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 9, 77, 139, 243-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, -
В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , с. Остапівка, Лубенський район, Полтавська область, 37543) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (ідентифікаційний код 13967927, вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 27 лютого 2020 року №331.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із 30 жовтня 2019 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням положень пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України, до Другого апеляційного адміністративного суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя С.С. Сич