Справа № 380/973/20
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2020-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/973/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд:

в складі головуючої судді - Потабенко В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Приймака С.І.,

за участі:

представника позивача -Стасишина Р.М., згідно договору,

представника відповідача -Драчук Ю.О., згідно наказу,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Львівській області про визнання протиправною і скасування постанови про застосування адміністративно - господарського штрафу, -

в с т а н о в и в :

фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Укртрансбезпеки у Львівській області (далі - Управління Укртрансбезпеки у Львівській області, відповідач), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №163633 від 24.12.2019 у розмірі 34000,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуваною постановою до нього застосовано адміністративно-господарські санкції у вигляді штрафу у сумі 34000,00 грн. за порушення законодавства про автомобільний транспорт при наданні послуг з перевезення вантажів з перевищенням встановлених законодавством гарабитно - вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу. Позивач заперечує виявлені порушення, оскільки відповідачем не вірно визначено особу перевізника, та, як наслідок, в ході розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт суб`єктом справляння адміністративно - господарського штрафу відповідачем визначено власника автомобіля, а не автомобільного перевізника. Крім того, позивач звернув увагу, щотранспортний засіб MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію 09.07.2014 було продано ОСОБА_2 , про що було оформлено довіреність на розпорядження автомобілем з правом передовір`я. У зв`язку з цим, оскільки позивач не є суб`єктом господарювання, який здійснює діяльність у сфері автомобільного транспорту, тобто не є перевізником, вважає оскаржувану постанову протиправною та просить її скасувати.

Ухвалою судді від 03.02.2020 позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою судді від 07.02.2020 відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 13.05.2020 без виходу до нарадчої кімнати закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті.

Відповідач позову не визнав. 02.03.2020 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №11753), у якому останній зазначив, що під час перевірки транспортного засобу, що належить позивачу, виявлено порушення законодавства про автомобільний транспорт при наданні послуг з перевезення вантажів з перевищенням встановлених законодавством гарабитно - вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, про що було складено акт проведення перевірки. Вважає, що, застосовуючи до позивача адміністративно - господарський штраф за порушення законодавства про автомобільний транспорт, Управління Укртрансбезпеки у Львівській області діяло на підставі, в межах та у спосіб, передбачені чинним законодавством. Відповідач також вказує, що водій під час перевірки не надав інспекторам договору тимчасового користування транспортного засобу, не надав жодного зауваження з того приводу, що власник транспортного засобу, вказаний у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, не є перевізником, а відтак, просив у задоволенні позову відмовити.

11.03.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №13585), в якій той зазначив, що відповідач не переконався чи позивач повідомлений про розгляд справи 27.12.2019, оскільки поштове відправлення було отримано позивачем 05.02.2020. Також, позивач зазначив, що акти №193600 та №0005600, які були складені 27.10.2019 в момент проведення рейдової перевірки, складені з порушенням Порядку здійснення габаритно - вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879. Сама перевірка проводилася на автодорозі М-05 Київ - Одеса 450 км.+500м. при цьому не зазначено чи перевірка транспортного засобу здійснювалася на пересувному чи стаціонарному пункті габаритно - вагового контролю. Водночас, в актах не зафіксовано, яким чином здійснювалося вимірювання параметрів. Крім того, відсутні докази, що вимірювання здійснювалося технічними засобами, які мають нормовані метрологічні характеристики, а також не зазначено яким приладом здійснювався замір габаритів транспортного засобу.

13.05.2020 на електронну адресу суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення (вх. №4091 ел.), у яких представник позивача зазначив, що адміністративно - господарський штраф може бути застосований до суб`єкта господарювання. Оскільки відповідачем не було надано доказів, що позивач є перевізником в межах спірних правовідносин, відсутні підстав для застосування до нього штрафу згідно оскаржуваної постанови.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві, відповіді на відзив та додаткових поясненнях.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила та просила відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, викладені у заявах по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Судом встановлено, що 24.10.2019 на автодорозі М-05 Київ - Одеса 450 км.+500м. посадовими особами Управління Укртрансбезпеки в Одеській області проведено перевірку транспортного засобу MAN, номерний знак НОМЕР_1 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , що підтверджується матеріалами справи і не заперечується сторонами.

За результатами перевірки складено акт №193600 від 27.10.2019 про порушення ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

24.12.2019 Управлінням Укртрансбезпеки у Львівській області, якій була передана справа про порушення законодавства про автомобільний транспорт, прийнято постанову про застосування до ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу №163633 за порушення абз.16ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" у розмірі 34000,00 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою відповідача, позивач звернувся з позовом до суду.

При вирішенні спору, суд застосовує наступні норми права.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-III.

Відповідно до ч.11 ст.6 цього Закону державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

За приписами ч. 3 ст. 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту, забезпечує: формування та реалізацію державної політики у сфері автомобільного транспорту; нормативно-правове регулювання; визначення пріоритетних напрямів розвитку автомобільного транспорту.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі - Положення №103), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, підготовку пропозицій щодо їх удосконалення, а також законодавства про судноплавство на суднах, у морських і річкових портах, територіальних та внутрішніх водах, на внутрішніх водних шляхах України, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу (п. 8 Положення №103).

Згідно з п. 15 Порядку здійснення контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог ст. 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є:

для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг;

для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Таким чином, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху: посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

За визначенням, наведеним у розділі 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженим наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Форму товарно - транспортної накладної наведено у додатку 7 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні. Згідно затвердженої форми у товарно-транспортній накладній має бути зазначений автомобільний перевізник, замовник, вантажовідправник та вантажоодержувач.

Судом встановлено, що при проведенні перевірки транспортного засобу MAN, номерний знак НОМЕР_1 , контролюючими особами Укртрансбезпеки не було перевірено у водія товарно - транспортну накладну, згідно якої він перевозив вантаж, що підтверджується самим актом перевірки, оскільки у ньому відсутня інформація про товарно-транспортну накладну. Також в акті зазначено, що при собі водій дозволу на здійснення перевезення не мав ("забув на базі", а.с. 8).

Відтак, посадовими особами Управління Укртрансбезпеки в Одеській області під час проведення перевірки не встановлено належними документами автомобільного перевізника.

Згідно ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно - господарські штрафи, зокрема за перевищення встановлених законодавством габаритно - вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, особою, відповідальною за правопорушення вказане вище є саме автомобільний перевізник, а не власник транспортного засобу.

Таким чином, спірним питанням в межах даної справи є встановлення факту чи позивач є перевізником в розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт".

Згідно визначення, наведеного у ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (ст. 33 Закону України "Про автомобільний транспорт").

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, аналізуючи наведені норми законодавства та фактичні обставини справи, докази, долучені до матеріалів справи, суд зазначає, що під час проведення перевірки посадовими особами Управління Укртрансбезпеки в Одеській області не було з`ясовано та не встановлено належними доказами особу, яка здійснювала автомобільне перевезення.

Доказів здійснення перевезення 27.10.2019 саме ФОП ОСОБА_1 не надано представником відповідача і в судовому засіданні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що акт перевірки №193600 від 27.10.2019, який складено без встановлення належного суб`єкта відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, не може бути належною підставою для притягнення такого суб`єкта до адміністративно-господарської відповідальності.

Крім того, Порядком здійснення контролю на автомобільному транспорті передбачено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

Суд зазначає, що відповідач на підтвердження належного повідомлення позивача про час та місце розгляду справи відносно нього надав копію квитанції про скерування на адресу ФОН ОСОБА_1 листа про повідомлення про розгляд справи №716.

Згідно долученої до матеріалів справи копії витягу про результати відстеження поштового відправлення за №716 вбачається, що таке повідомлення отримано позивачем лише 05.02.2020, тобто після розгляду справи та винесення оскаржуваної постанови.

Отже, наведені позивачем у позові та відповіді на відзив доводи щодо неналежного повідомлення його про розгляд справи не спростовані відповідачем і знайшли своє відображення в матеріалах справи.

Підсумовуючи все вище наведене, суд зазначає, що відповідачем в ході розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт не встановлено належних обставин справи та не забезпечено гарантування дотримання основоположних прав та інтересів позивача.

Водночас, встановлені судом обставини є самостійною підставою для визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови, відтак судом не надається юридична оцінка суті порушення визначеного в спірній постанові, оскільки позивач не має обов`язку доводити чи спростовувати суть господарського порушення, яке він не вчиняв.

Щодо покликання позивача при обґрунтуванні позовних вимог на те, що транспортний засіб MAN, номерний знак НОМЕР_1 ним було відчужено 09.07.2014 ОСОБА_2 на підставі довіреності на розпорядження автомобілем з правом передовір`я, то суд таке до уваги не бере і зазначає таке.

Дійсно, в матеріалах справи міститься копія витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей (№27104966 від 09.07.2014), згідно якого ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 довіреність на розпорядження автомобілем з правом передовір`я від 09.07.2014, яка була нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Антоновою В.І. та зареєстрована в реєстрі за №1638. Водночас, строк дії такої довіреності закінчився 09.07.2015. Крім того, видача довіреності на розпорядження транспортним засобом не виключає можливість власника користуватись таким і, відповідно, здійснювати перевезення.

Таким чином, станом на дату проведення перевірки та винесення оскаржуваної постанови транспортний засіб MAN, номерний знак НОМЕР_1 перебував у власності позивача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова не відповідає критеріям, встановленим у ч.2 ст. 2 КАС України, що вказує на її протиправність, оскільки в судовому засіданні не було встановлено того факту, що саме ФОП ОСОБА_1 був автомобільним перевізником згідно акта № 193600 від 27.10.2019, а тягар доказування у суді відсутності порушень норм Закону України "Про автомобільний транспорт" відповідачем покладено на самого позивача, що суперечить принципу презумпції невинуватості.

Тому, така постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №163633 від 24.12.2019 у розмірі 34000,00 грн. підлягає скасуванню, а позов - задоволенню.

Щодо судового збору суд зазначає, що оскільки суд дійшов висновку про повне задоволення позову, за правилами, визначеними ст. 139 КАС України, судові витрати позивача у вигляді судового збору компенсуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 19-20, 22, 72-77, 132, 134, 139, 241-246, 250, 255, 295 підп.15.5 п.15 Перехідних положеньКАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Львівській області про застосування адміністративно-господарського штрафу №163633 від 24.12.2019.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Укртрансбезпеки у Львівській області (місцезнаходження: 79020, м.Львів, проспект В. Чорновола, 57) в користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який постановив рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 21.05.2020

Суддя Потабенко В.А.