Справа № 591/323/20
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2020-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Грищенко О.В.

20 травня 2020 р.Справа № 591/323/20

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Макаренко Я.М. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Білюк Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою інспектора взводу № 1 роти ТОР УПП в Сумській області Рибальченка Максима Павловича на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 березня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу № 1 роти ТОР УПП в Сумській області Рибальченка Максима Павловича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В с т а н о в и л а:

17.01.2020 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив скасувати як протиправну постанову серії ДПО 18 № 607858 від 07.01.2020 відповідача інспектора взводу № 1 роти ТОР УПП в Сумській області Рибальченка М.П. (далі інспектор) та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 2 КУпАП.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що правил дорожнього руху фактично не порушував; при цьому, посилався на те, що при розгляді справи інспектор визнав доводи позивача переконливими та скасував своє рішення про порушення п.п. 8.7.3 Правил дорожнього руху України (далі ПДР). Зазначав, що інспектором були проігноровані доводи позивача про те, що аварійна сигналізація була увімкнена при зупинці, проте в подальшому при огляді автомобіля був виявлений перегорілий запобіжник. Крім того, вказував, що ч. 2 ст. 122 КУпАП не відповідає порушенню п.п. 9.9 (б) ПДР, оскільки в цей момент позивач не здійснював початок руху та не змінював його напрямок. Посилався також на те, що постанова винесена без участі позивача та за відсутності зазначення технічного засобу, яким здійснювалася відеофіксація правопорушення.

У відзиві на адміністративний позов відповідач, не погоджуючись з вимогами ОСОБА_1 , зазначив, що позивач 04.01.2020 року близько 17:18 год. в м. Суми по пр. М. Лушпи, 2/2, він здійснив проїзд на заборонений жовтий сигнал світлофору, чим порушив вимоги п.п. 8.7.3 ПДР України, та при зупинці працівниками поліції не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив вимоги п.п. 9.9 б ПДР України, у зв`язку з чим, обґрунтовано був притягнутий до адміністративної відповідальності у виді штрафу, що підтверджується відеозаписом, наявним в матеріалах справи. Вказував, що відеозапис правопорушення є належним, допустимим та достатнім доказом, оскільки отриманий з дотриманням закону, містить інформацію щодо предмету доказування та дає змогу дійти висновку про наявність обставин, які входять до предмету доказування.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19.03.2020 року задоволено адміністративний позов

ОСОБА_1 незаконною та скасовано постанову інспектора взводу № 1 роти ТОР УПП в Сумській області Рибальченка М.П. серії ДПО 18 № 607858 від 07.01.2020 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення на нього штрафу в сумі 425 гривень, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

Судове рішення вмотивовано тим, що відповідач, в порушення ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС України), не надав суду жодного доказу на спростування доводів, викладених у позові. При цьому, суд виходив з того, що наданий відповідачем відеозапис не може бути взятий до уваги та не є неналежним доказом, оскільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить даних про технічний засіб, яким таке правопорушення зафіксоване. Інші доводи позовної заяви судом першої інстанції не розглядалися.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі інспектор, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог. Натомість, інших доводів, ніж ті, що були викладені у відзиві на позовну заяву, інспектором в апеляційній скарзі не зазначено, зокрема, пояснень щодо причин відсутності запису в постанові про технічний засіб, на який було здійснено відеозапис правопорушення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

За приписами ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку (ч. 1 ст. 268 КАС України).

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).

Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до таких висновків.

Судом установлено, що постановою інспектора взводу № 1 роти ТОР УПП в Сумській області Рибальченка М.П. серії ДПО 18 № 607858 від 07.01.2020 на позивача ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 425 грн., а саме за порушення вимог п. 8.7.3 (ґ) ПДР та п.п. 9.9 (б) ПДР України, тобто за проїзд регульованого пішохідного переходу на жовтий червоний сигнал світлофору та не включення аварійної світлової сигналізації при зупинці працівниками поліції (а.с. 4).

На підтвердження вказаних правопорушень інспектором надано до суду відеозапис, який згідно пояснень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі, здійснено на службовий відеореєстратор Xiaomi моделі Yi Car DVR.

Відповідно до ст. 31 Закону № 580-VI поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно з пунктом 4 розділу І Інструкції № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до статті 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як вбачається із тексту постанови інспектора, останній вказав в додатках до постанови посилання на відео, проте в порушення вимог ст. 283 КУпАП, не зазначив в постанові технічний засіб, яким ним було здійснено фото або відеозапис.

За правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19.02.2020 року по справі № 524/1284/17 (К/9901/15713/18), у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, надана відповідачем копія відеозапису не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Колегія суддів, враховуючи положення ст. 308 КАС України, зауважує, що оскільки постанову скасовано судом першої інстанції лише з тих підстав, що в постанові не вказано технічний засіб, яким ним було здійснено фото або відеозапис, натомість в апеляційній скарзі інспектором не вказано жодного доводу щодо причин відсутності такого запису в постанові про адміністративне правопорушення, підстави для скасування рішення суду першої інстанції в частині скасування постанови серії ДПО 18 № 607858 від 07.01.2020 року відсутні.

Інші доводи учасників справи на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Разом з тим, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Статтею 284 КУпАП встановлено, що по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов:

1) про накладення адміністративного стягнення;

2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу;

3) про закриття справи.

Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 288 КУпАП, постанову у справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Колегія суддів вказує, що в даному випадку судом не встановлюється відсутність або наявність вини позивача, а розглядаються дії відповідача по прийняттю певного рішення, тобто саме в аспекті протиправності чи правомірності дій відповідача по складанню постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

З огляду на наведені вище норми законодавства, колегія суддів зазначає, що повноваження вирішувати питання про закриття справи про адміністративне правопорушення належать виключно органу (посадовій особі), що уповноважені розглядати такі справи. Адміністративний суд не може підміняти такий орган (посадову особу), та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу (посадової особи).

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.04.2020 року у справі № 337/346/17 (К/9901/22443/18).

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За наведених обставин, колегія суддів зазначає про відсутність у суду першої інстанції правових підстав закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення згідно ст. 247 КУпАП.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

Підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі наведеного, керуючись статтями 13, 23, 31, 268, 269, 286, 271, 272 292, 293, 308, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу інспектора взводу № 1 роти ТОР УПП в Сумській області Рибальченка Максима Павловича задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 березня 2020 року скасувати в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В іншій частині рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) Я.М. Макаренко С.С. Рєзнікова
Повний текст постанови складений і підписаний 20 травня 2020 року.