Справа № 240/697/20
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2020-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/697/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Нагірняк М.Ф.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

19 травня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Гонтарука В. М. Білої Л.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року (м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року позов задоволено, а саме: визнано протиправною відмову Головного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника, викладену у формі листа №924/03.25 від 10.01.2020 року; зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з 18.12.2019 року призначити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Так, відповідач вважає, що ОСОБА_1 було правомірно відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із втратою годувальника, так як у позивача загальний страховий стаж складає лише 11 років 4 місяці 23 дні, тобто менше 15 років, передбачених ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив наведені доводи апеляційної скарги, зазначивши про їх необґрунтованість та повне спростування в ході розгляду даної справи судом першої інстанції.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що позивач з 19.05.2010 року отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-IV (далі-Закон N 1058-IV).

Позивач з 23.11.1974 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладення такого шлюбу (а.с.11).

ОСОБА_2 з 28.02.1996 року отримував пенсію, призначену відповідно до Закону N 2262-XII, а ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Вказані обставини підтверджуються копіями пенсійного посвідчення та свідоцтва про смерть (а.с.15,17).

Позивач 18.12.2019 року припинила отримувати пенсію за віком і звернулася до відповідача щодо призначення їй пенсії у зв`язку із втратою годувальника. Відповідач листом від 10.01.2020року відмовив позивачу у такому призначенні пенсії у зв`язку із втратою годувальника по причині відсутності у позивача загального страхового стажу не менше 15 років (а.с.19).

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав призначення пенсії в разі втрати годувальника, в тому числі переходу на пенсію в разі втрати годувальника, регулюються правовими нормами Закону України N 1058-IV та Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 pоку N 2262-XII (далі-Закон N 2262-XII), що були чинні на день виникнення таких відносин.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон 1788-XII) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

Згідно з приписами статті 6 цього ж Закону N 1788-XII та статті 10 Закону N 1058-IV особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, гарантовано право вільного вибору одного з видів пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника).

Так, за приписами ст.30 Закону N 2262-XII право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Положеннями пункту "б" частини четвертої статті 30 Закону N 2262-XII прямо зазначено, що непрацездатними членами сім`ї, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника, вважаються батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", або є особами з інвалідністю.

При цьому досягнення позивачем пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", визнається відповідачем та самим фактом призначення позивачу в 2010 році пенсії за віком.

Інших вимог для отримання позивачем пенсії в разі втрати годувальника (чоловіка) правовими нормами Закону N 2262-XII не передбачено.

Більш того, право члена сім`ї померлого, який сам одержував будь-яку пенсію, перейти на нову пенсію закріплено приписами ч.2 ст.31 цього ж Закону N 2262-XII.

Аналогічні умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника закріплені правовими нормами ст.36 Закону N 1058-IV.

У постанові Верховного Суду України від 10.03.2015року прямо зазначено, що пенсія у зв`язку із втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу

Аналогічно в постанові Верховного Суду України від 29.03.2017року зазначається, що необхідною умовою для призначення зазначеним особам пенсії у зв`язку з втратою годувальника або переведення на такий вид пенсії є встановлення їм інвалідності або досягнення ними пенсійного віку, передбаченого зазначеною статтею 26 Закону N1058-IV.

Відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України до спірних правовідносин суд враховує вказаний висновок Верховного Суду України щодо застосування зазначених правових норм Закону N 1058-IV.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що вказані обставини свідчать про протиправність оскаржуваного рішення Головного Управління Пенсійного фонду України у Житомирській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника, викладену у формі листа №924/03.25 від 10.01.2020року, та про наявність порушеного права позивача протиправними діями та рішенням відповідача.

При виборі способу поновлення порушеного права суд враховує, що згідно з частиною третьою статті 45 Закону N 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви про таке переведення з одного виду пенсії на інший.

Відтак, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом зобов`язання Головне Управління Пенсійного фонду України у Житомирській області з 18.12.2019року призначити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 19 травня 2020 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Гонтарук В. М. Біла Л.М.