Справа № 826/17140/18
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2020-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2020 року м. Київ № 826/17140/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Бояринцевої М.А., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особа, Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк"
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.06.2018 року, податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу,
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач та/або ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач та/або контролюючий орган/ГУ ДФС у м. Києві), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - третя особа та/або ПАТ «ОТП Банк») та просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.06.2018 року №, прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.06.2018 року №, прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.06.2018 року №, прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у місті Києві №134586-17 від 17.07.2018 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у місті Києві про опис майна у податкову заставу №134586-17 від 17.07.2018 року.

Мотивуючи позовні вимоги позивач посилається на положення пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України та стверджує про дотримання ним вимог податкового законодавства щодо сплати податків та зборів (обов`язкових платежів) на суму додаткового блага у вигляді анульованого (прощеного) боргу за кредитним зобов`язанням.

Окрім наведеного ОСОБА_1 вказує, що беручи до уваги вимоги податкового законодавства в частині необхідності повідомлення боржника банком у встановленому законом порядку та включення банком суми анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощено), вважає, що прийняті контролюючим органом рішення без врахуванням всіх обставин, є передчасними та незаконними.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому останній наполягає на правомірності прийнятих ним рішень та просить суд відмовити в задоволенні адміністративного позову.

В свою чергу, представником позивача подано відповідь на відзив де зазначає, що контролюючим органом не взято до уваги фактичне виконання позивачем вимог податкового законодавства та не наводить достатніх доводів щодо неправильності визначення платником податку сум податкового зобов`язання.

Окрім наведеного позивач вказував, що відповідачем не було надано жодного пояснення з приводу направленого ним у відповідь на лист ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві №475/С/26-56-13-14-01 від 27.01.2017 року заяви про подання декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік, а також не наведено аргументів щодо правомірності дій контролюючого органу щодо не надання у відповідь на заяви ОСОБА_1 будь-яких роз`яснень чи довідок про наявність порушення правильності розрахунків належного до сплати податкового зобов`язання з суми отриманого додаткового блага у вигляді анульованого (прощеного) боргу за кредитними зобов`язаннями.

Справа вирішується на підставі наявних в ній документів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Між позивачем та ПАТ «ОТП Банк» 01.04.2008 року укладено кредитний договір №ML-005/061/2008, у відповідності до якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає його в розмірі 70 188,05 доларів США з цільовим використанням: на оплату комісії банку: придбання нерухомого майна; річна база нарахування процентів: 360 календарних днів у році; сума першочергового внеску: 17.03% вартості нерухомого майна у відповідності до договору купівлі-продажу; дата остаточного повернення кредиту: 01.04.2028 рік (далі - кредитний договір).

Відповідно до пункту 3 наведеного договору сторони домовилися, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процента ставка, що складається з фіксованого відсотка - 4,49% та FIDR.

16 грудня між третьою особою та ОСОБА_1 укладено додатковий договір №3 до кредитного договору №ML-005/061/2008 від 01.04.2008 року, у відповідності до підпункту 2.1.2 пункту 2 розділу 2 якого викладено терміни «Розмір Кредиту», «Валюта Кредиту», «Цільове використання кредиту», «Річна база нарахування процентів» та «Дата остаточного повернення кредиту» в інші редакції, зокрема: розмір кредиту, валюту кредиту визначено 1 827 888, 60 грн.

Також, між позивачем та третьою особою 16.12.2015 року укладено додатковий договір до кредитного договору №ML-005/061/2008 від 01.04.2008 року, у відповідності до якого сторони домовились, що позичальник 16.12.2015 року зобов`язується погасити зобов`язання у розмірі 566 000,00 гривень (далі - додатковий договір №4).

Згідно із положеннями підпункту 2.1.2 пункту 2.1 розділу 2 додаткового договору за умови належного виконання позичальником умов кредитного договору та цього додаткового договору, сторони домовились: що банк керуючись статтею 605 Цивільного кодексу України, здійснює анулювання (прощення) боргу у розмірі 1 221 690, 22 гривень і позичальник буде вважатись таким, що погасив свої боргові зобов`язання перед банком в повному обсязі.

Відповідно до копії квитанції №003Т01AVJR від 16.12.2015 року позивачем сплачено грошові кошти у розмірі 566 000, 00 грн.

Надалі, на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 ст. 20, підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78, статті 79, пункту 82.9 статті 82 Податкового кодексу України та відповідно до наказу про проведення позапланової невиїзної перевірки від 08.05.2018 року №8164, головним державним ревізором - інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб управління контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб Головного, управління ДФС у м. Києві Кучергіною Світланою Степанівною, проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з питань дотримання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету з отриманого доходу як додаткове благо у вигляді суми основного боргу, прощеного (анульованого) кредитором ПАТ «ОТП БАНК» (), за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, за наслідком якої складено акт перевірки від 31.05.2018 року №2536/26-15-42-02-30/ НОМЕР_1 (далі - акт перевірки).

Як вбачається з акту перевірки, в ході її проведення встановлено, що позивачем подано до ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у місті Києві податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік, в якій в неповному розмірі відображено дохід у вигляді додаткового блага.

У висновку акту перевірки зазначено про порушення ОСОБА_1 :

- підпункту «а» пункту 176.1 пункту 176, пункту 44.1, пункту 44.3 статті 44 Податкового кодексу України Кодексу, не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу;

- підпункту 168.2.1 пункту 168.1 статті 168, з урахуванням вимог підпункту «д» 164.2.17. пункту 164.2. статті 164 Кодексу, не задекларовано річний оподатковуваний дохід за 2015 рік в сумі 1 172 450,82 грн. та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб в сумі 234 490,16 грн.;

- підпункту 1.2., підпункту 1.3. пункту 161 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень Кодексу не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військовий збір за 2015 рік у сумі 17 586,76 грн.

Тут і надалі висновки акту перевірки.

Не погоджуючись із висновками акту перевірки позивачем подано заперечення, за наслідком розгляду яких листом від 25.06.2018 року №60564/С/26-15-42-02-27 від 25.06.2018 року контролюючий орган повідомив ОСОБА_1 про залишення висновків акту перевірки без змін.

На підставі висновків акту перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби у міста Києві прийнято наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення від 25.06.2018 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб за податковими зобов`язаннями у розмірі 234 490,16 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 58 662,54 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №1);

- податкове повідомлення-рішення від 25.06.2018 року №, яким до ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 510,00 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №2);

- податкове повідомлення-рішення від 25.06.2018 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір податковими зобов`язаннями у розмірі 17 586,76 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 4 396,69 грн. (далі - спірне та/або оскаржуване рішення №3).

Також відповідачем 17.07.2018 року прийнято податкову вимогу №134586-17 форма «Ф» (далі - спірне та/або оскаржуване рішення №4) та рішення про опис майна у податкову заставу №134586-17 від 17.07.2018 року (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №5).

Тут і надалі разом спірні та/або оскаржувані рішення.

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Положення пункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно із пунктом 162.1 статті 162 ПК України платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

В свою чергу, об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання) (п. 163.1 ст. 163 ПК України).

Як визначено у пункті 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Таким чином, виходячи з вимог підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України визначальними критеріями для виникнення податкового обов`язку у платника податків - фізичної особи є анулювання (прощення) боргу кредитором за його самостійним рішенням, яке не пов`язано з процедурою банкрутства кредитора, рішення має бути прийнято до закінчення строку позовної давності, про прийняте рішення має бути повідомлено боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто та включено суми анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощено).

Згідно із положеннями підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 168 ПК України платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

Між тим, фізична особа, зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації (п. 179.7 ст. 179 ПК України).

Відповідно до підпункту 165.1.29 пункту 165.1 статті 165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи, саме: основна сума депозиту (вкладу), внесеного платником податку до банку чи небанківської фінансової установи, яка повертається йому, сума, яка отримується платником податку внаслідок продажу права вимоги на депозит, а також основна сума кредиту, що отримується платником податку (протягом строку дії договору), у тому числі фінансового кредиту, забезпеченого заставою, на визначений строк та під проценти. До загального річного оподатковуваного доходу платника податку, який придбав право вимоги на такий депозит (вклад), включається позитивна різниця між сумою коштів, отриманих у результаті реалізації права вимоги, та вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого депозиту (вкладу). У разі нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу права вимоги на депозит нотаріус повідомляє контролюючий орган про такий договір у порядку, встановленому цим розділом.

В той же час, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань" №321-VIII від 09 квітня 2015 року, положення якого набрали чинності 7 травня 2015 року, підрозділ 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України доповнено пунктом 8, у відповідності з яким не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Отже, з метою оподаткування доходи, отримані платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та суми прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, слід розглядати окремо.

Наведені норми також вказують на те, що основна сума боргу (кредиту) платника податку прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника. Визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 826/6896/17, від 1 жовтня 2019 року № 826/4578/17, від 29 січня 2019 року № 821/707/17, від 10.04.2020 року №500/583/19.

При цьому суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство чітко визначало, що сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року не є додатковим благом, у силу визначеного пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України правового врегулювання, однак необхідною передумовою є саме зміна валюти кредитування.

Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 5 листопада 2019 року у справі №821/465/17.

В межах даної справи спірним аспектом є визначення сум податку, що підлягали сплаті позивачем, за наслідком отримання анульованого (прощеного) боргу.

Судом встановлено, що станом на 01.01.2014 рік розмір боргових зобов`язань за кредитним договором становив 606 237, 08 грн.

Станом на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню за кредитним договором (додатковий договір №4) становило - 1 827 888, 60 грн.

Сума анульованого (прощеного) боргу становить 1 221 690, 22 грн.

З урахуванням пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України не є додатковим благом сума у розмірі 1 172 450, 60 грн. (1 827 888, 60 - 606 237, 08).

В свою чергу, як вже було вказано вище сума анульованого (прощеного) боргу становить 1 221 690,22 грн., звідси слідує, що додатковим благом позивача є 49239, 62 грн. яка обчислюється наступним чином: 1 221 690,22 (сума прощеного (анульованого) боргу) - 1172450,60 (сума, яка не є додатковим благом, в розмінні пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України).

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про помилковість висновків контролюючого органу щодо отримання позивачем додаткового блага у розмірі 1 221 690,22 грн.

При цьому, посилання відповідача на інформацію ПАТ «ОТП Банк» в частині прощення (анулювання) осиної суми боргу (кредиту) у розмірі 1 221 690,22 грн. суд не враховує, оскільки таких даних контролюючим органом до суду не надано.

Між тим, з акту перевірки вбачається, що в ході проведення перевірки позивачем надавались документи, у тому числі, додаткові договори №3 та №4 до кредитного договору від 16.12.2015 року, що не позбавляло відповідача можливості обчислення суми додаткового блага, з урахуванням положень пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України.

З урахуванням наведеного суд вказує, що при винесенні спірних рішень №1 та №3 ГУ ДФС у м. Києві не вірно визначено базу оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором.

Водночас, судом встановлено та не заперечувалось відповідачем, що позивачем подано декларацію про майновий станом на 2015 рік та сплачено військовий збір у розмірі 738,59 грн. та податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 9238,88 грн.

Згідно із пунктом 167.1 статті 167 ПК України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті - мінімальна заробітна плата).

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків.

Платники податку, які подають податкові декларації за податковий (звітний) рік згідно із статтями 177 і 178 цього розділу, застосовують ставку 20 відсотків до частини середньомісячного річного оподатковуваного доходу, що перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати. Розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу розраховується як сума загальних місячних оподатковуваних доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, поділена на кількість календарних місяців, протягом яких платником податку було одержано такі доходи у податковому (звітному) році, за який здійснюється декларування.

Встановлені в абзацах першому - сьомому цього пункту ставки податків не застосовуються до доходів, визначених у пунктах 167.2-167.6 цієї статті.

Якщо згідно з нормами цього розділу окремі види оподатковуваних доходів (прибутків) не підлягають оподаткуванню під час їх нарахування чи виплати, але не є звільненими від оподаткування, платник податку зобов`язаний самостійно включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу податку та подати річну декларацію з цього податку (пп. 168.1.3 п. 168.1 ст. 168 ПК України).

В межах спірних правовідносин базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є сума анульованого (прощеного) боргу, що становить 49 239, 62 грн.

Ставка податку на доходи фізичних осіб - 20% - розмір податку, що підлягає сплаті становить 9847,92 грн. (49239.62*20%/100%).

Ставка військового збору - 1,5% - розмір податку, що підлягає сплаті становить - 738, 59 грн. (49239,62*1.5%/100%).

Як вже було вказано судом вище, позивачем сплачено військовий збір у розмірі 738, 59 грн.

Таким чином, з урахуванням наведеного суд не вбачає порушень позивачем підпункту 1.2., підпункту 1.3. пункту 161 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень ПК України, з огляду на що, податкове повідомлення-рішення від 25.06.2018 року № підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині до задоволення.

Разом з цим, судом встановлено, що податок на доходи фізичних осіб позивачем сплачено у розмірі 9238,88 грн., у той час коли, слід було сплатити 9847,92 грн.

За таких обставин суд часткового погоджується з висновком контролюючого органу в частині неперерахування позивачем податку на доходи фізичних осіб у розмірі 609,04 грн.

Звідси, з урахуванням положень пункту 123.1 статті 123 ПК України сума штрафних санкцій, яка підлягає застосуванню до позивача становить - 152, 26 грн.

Підсумовуючи вище викладене, спірне рішення №1 підлягає скасуванню в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб за податковими зобов`язаннями у розмірі 233 880, 76 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 58 510,38 грн.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання ГУ ДФС у м. Києві на інформацію, яка була надана третьою особою, оскільки по-перше відповідачем її до суду не надано; по-друге, при донарахуванні сум грошових зобов`язань контролюючий орган має застосовувати положення ПК України, з урахуванням відповідних документів платника податків.

Вирішуючи позовні вимоги в частині спірних рішень №4 та №5 суд звертає увагу на наступне.

У відповідності до підпункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Аналіз наведеного дає суду підстави дійти до висновку, що у разі наявності у платника податків боргу, який не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян податкова вимога не надсилається (не вручається).

Згідно із ПК України неоподатковуваний неоподатковуваних мінімумів доходів громадян становить 17 грн.

Тобто, з урахуванням наведеного у разі, якщо у платника податків наявний податковий борг у розмірі не більшому аніж 1020 грн., податкова вимога контролюючим органом йому не надсилається (не вручається).

Варто зазначити, що суд в ході розгляду частково погодився с висновком контролюючого органу в частині неперерахування позивачем податку на доходи фізичних осіб у розмірі 609,04 грн.

Зазначена сума є меншою, аніж та, що визначена пунктом 59.1 статті 59 ПК України.

Враховуючи наведене, з урахуванням того, що відповідачем при донарахуванні позивачу податкових зобов`язань не вірно визначено базу оподаткування, суд вважає за необхідне визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у місті Києві №134586-17 від 17.07.2018 року.

Разом з цим, у відповідності до пункту 88.1 статті 88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Положення пункту 89.1 статті 89 ПК України передбачено, що право податкової застави виникає: у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу; у випадку, визначеному в пункті 100.11 статті 100 цього Кодексу, - з дня укладання договору про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань.

Право податкової застави не застосовується, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене суд приходить до висновку, що у контролюючого органу не виникло право податкової застави, адже в ході розгляду встановлено неперерахування позивачем податку на доходи фізичних осіб у розмірі 609,04 грн., який, в свою чергу є меншим, аніж той, з яким ПК України пов`язує виникнення у контролюючого органу відповідного права.

Зважаючи на наведене, суд вважає наявними підстави для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДФС у місті Києві про опис майна у податкову заставу №134586-17 від 17.07.2018 року.

Вирішуючи позовні вимоги в частині оскарження позивачем податкового повідомлення-рішення від 25.06.2018 року №, яким до нього застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 510,00 грн. суд вкаже наступне.

Так, спірне рішення прийнято контролюючим органом з огляду на порушення позивачем підпункту «а» пункту 176.1 пункту 176, пункту 44.1, пункту 44.3 статті 44 Податкового кодексу України Кодексу, не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу.

Згідно із пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності (п. 44.3 ст. 44 ПК України).

Положення підпункту «а» пункту 176.1 пункту 176 ПК України визначає, що платники податку зобов`язані: вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

Форми такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

При цьому, незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом (п. 121.1 ст. 121 ПК України).

Суд звертає увагу, що позивачем у позовній заяві не наведено жодного обгрунтування щодо неправомірності оскаржуваного рішення.

Таким чином, судом не вбачається підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Водночас, суд при вирішенні спору не враховує посилання позивача в частині не надання контролюючим органом пояснення з приводу направленого ним у відповідь на лист ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві №475/С/26-56-13-14-01 від 27.01.2017 року заяви про подання декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік, а також не наведено аргументів щодо правомірності дій контролюючого органу в частині не надання у відповідь на заяви ОСОБА_1 будь-яких роз`яснень чи довідок про наявність порушення правильності розрахунків належного до сплати податкового зобов`язання з суми отриманого додаткового блага у вигляді анульованого (прощеного) боргу за кредитними зобов`язаннями, оскільки зазначене не входить до предмету доказування в рамках даної адміністративної справи.

Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Положеннями частини 3 статті 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 8985,00 грн.

Заявлено 4 позовних вимоги майнового характеру та 1 позовна вимога немайнового характеру.

Загальна сума майнових вимог становить - 722 238,89 грн., звідси сума судового збору, яка підлягала сплаті - 7222,39 грн.

Сума судового збору, яка підлягала сплаті за розгляд немайнових вимог 704, 80 грн.

Загальна сума судового збору, яка підлягала сплаті позивачем становить - 7927, 19 грн.

Сума задоволених майнових вимог - 720 964, 59 грн.

Сума судового збору, яка підлягає стягненню на користь позивача становить - 7209,67+704,8 = 7914,47 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 5, 72-73, 76-78, 132, 134, 139, 143, 243-246, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, б. 33/19, ), за участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (01033, м. Київ, вул. Жилянська, б. 43) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.06.2018 року №, прийняте Головним управлінням ДФ у м. Києві в частині збільшення ОСОБА_1 грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб за податковими зобов`язаннями у розмірі 233 880, 76 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 58 510,38 грн.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.06.2018 року №, прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві.

4. Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у місті Києві №134586-17 від 17.07.2018 року.

5. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у місті Києві про опис майна у податкову заставу №134586-17 від 17.07.2018 року.

6. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

7. Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, б. 33/19, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) сплачений ним судовий збір у розмірі 7914 (сім тисяч дев`ятсот чотирнадцять) грн. 47 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя М.А. Бояринцева