Справа № 200/2819/20-а
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2020-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2020 р. Справа№200/2819/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - відповідач) у якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 6848 від 06.12.2039 року щодо неврахування до загального стажу періодів роботи позивача на підприємстві АОЗТ «Укртехнострой» з 01.06.1998 р. по 31.05.2000 р. та на ЗАТ «Київська Русь» з 01.04.2003 р. по 07.10.2005 р. та щодо не врахування довідки по заробітній платі для призначення пенсії №379 від 03.03.2014 р., надану відокремленим підрозділом «Шахта Бутівська» державного підприємства «Макіїввугілля» за період з 09.01.1989 р. по 31.12.1994 р.;

- зобов`язати відповідача зарахувати до загального стажу періоди роботи позивача на підприємстві АОЗТ «Укртехнострой» з 01.06.1998 р. по 31.05.2000 р. та на ЗАТ «Київська Русь» з 01.04.2003 р. по 07.10.2005 р., та врахувати довідку по заробітній платі для призначення пенсії №379 від 03.03.2014 р., надану відокремленим підрозділом «Шахта Бутівська» державного підприємства «Макіїввугілля» за період з 09.01.1989 р. по 31.12.1994 р. та зробити перерахунок пенсії по стажу та заробітній платі, нарахування та виплату його пенсії з врахуванням спірного стажу та заробітної плати з моменту звернення із заявою про призначення пенсії, тобто з 07.12.2017 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням відповідача від 09 грудня 2019 року йому було відмовлено у зарахувані до загального стажу періоди роботи з 01.06.1998 р. по 31.05.2000 р., з 01.04.2003 р. по 07.10.2005 р. оскільки в його трудовій книжці серії НОМЕР_1 відсутня дата заповнення трудової книжки та відсутні довідки про підтвердження стажу роботи.

Крім того, позивач зазначив, що відповідачем не взято до уваги довідку по заробітній платі для призначення пенсії №379 від 03.03.2014 р., надану відокремленим підрозділом «Шахта Бутівська» державного підприємства «Макіїввугілля» за період з 09.01.1989 р. по 31.12.1994 р., оскільки підприємство знаходиться на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Позивач вважає, що має право на відповідну пенсію та документи, що його підтверджують, не згоден з рішенням відповідача, вважає його незаконним та таким, що порушує його конституційні права.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, надав письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого, серед іншого, зазначив, що 07.12.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах.

Вказує на те, що позивачу не зараховано до загального стажу роботи його періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 з 01.06.1998 р. по 31.05.2000 р. з 01.04.2003 р. по 07.10.2005р. у зв`язку з тим , що на першій сторінці трудової книжки відсутня печатка підприємства.

Крім, того відповідно до п.2.12. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженого наказом Міністерства Праці України, Міністерства Юстиції України. Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993р. за №58, після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Згідно пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 «Про затвердження порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або і відповідних записів у ній», коли в трудовій книжці містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки та інші документи , які містять відомості про періоди роботи.

Відповідач зазначає, що до загального страхового стажу, згідно даних з реєстру застрахованих осіб, позивачу зараховані періоди роботи з 01.03.2000 р. по 31.05.2000 р. та з 01.04.2003 р. по 07.10.2003 р.

Крім того, відповідно до п. 3 ст.44 Закону №1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств , організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії , а також в необхідних випадках перевіряти обгрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей , передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 р. №1085- р «Про затвердження переліку населених пунктів , на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження , та переліку населених пунктів , що розташовані на лінії зіткнення» - м.Макіївка належить до переліку пунктів , на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Вказує, що позивачем було надано довідку про заробітну плату №379 від 03.03.2014 видану ВП «Шахта Бутівська» ДП «Макіїввугілля» за період з 09.01.1989р. по 31.12.1994р.

З огляду на те, що підприємство знаходиться на території де українська влада не здійснює повноваження, перевірка достовірності даних наведених у довідках на даний час не можлива.

Отже, відповідач вважає, що діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", підзаконними нормативними актами, прийнятими постановами Кабінету Міністрів України.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 березня 2020 року відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 (а.с. 6-7).

Відповідач, Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , місцезнаходження: 87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, буд. 27А, є органом державної влади. Зазначене вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch).

З матеріалів справи судом встановлено, що 7 грудня 2017 року (а.с. 39) після досягнення 50 річного віку позивач звернувся до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, до якої додав: копію паспорту та ідентифікаційного коду, трудові книжки (серія НОМЕР_3 від 16 січня 1986 року, серія НОМЕР_1 від 18 жовтня 1967 року) та їх копії, копію диплому № НОМЕР_4 від 11 січня 1986 року, військовий квиток НОМЕР_5 від 4 листопада 1986 року; довідку про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 3 березня 2014 року № 377; довідки (2 шт.) № 287 від 3 березня 2014 року та № 280 від 3 березня 2014 року про спуски та виїзди до шахти ОСОБА_1 ; довідку про розмір заробітної плати ОСОБА_1 № 3979 від 3 березня 2014 року; наказ про атестацію робочих місць від 5 липня 1996 року відокремленого структурного підрозділу "Шахта Бутівська";довідку про переімінування шахти ім. XXV з`їзду КПСС на шахту "Бутівську" ВП "Макіївуголь"; витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб - підприємств та громадських формувань відносно ВП "Шахта "Бутівська"; довідку внутрішньо переміщеної особи № від 6 грудня 2017 року; довідку КСП про фактичне місце проживання; індивідуальні відомості персоніфікованого обліку.

За наслідком розгляду поданої заяви та доданих до неї документів відповідачем було прийнято рішення № 22 від 3 березня 2016 року про відмову в призначені пенсії позивачу.

Не погодившись з зазначеним рішенням відповідача ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року по справі № 200/5750/19-а позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково (а.с. 11-17).

Скасовано рішення Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя № 22 від 3 березня 2017 року «Про відмову в призначенні пенсії» стосовно позивача .

Зобов`язано Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до стажу позивача, що дає право на пенсію на пільгових умовах, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди його роботи з 15 січня 1986 року по 3 листопада 1986 року та з 9 січня 1989 року по 27 лютого 1995 року на посаді електрослюсаря підземного четвертого розряду на Шахті імені XXV з`їзду КПРС Макіївського виробничого об`єднання «Макіїввугілля».

Зобов`язано Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 за вх. № 6848 від 3 березня 2017 року про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах.

За наслідком повторного розгляду заяви від 07 грудня 2017 року позивачу рішенням № 6848 від 06.12.2019 року було вирішено призначити пенсію за віком (список № 1) згідно п. 1 ч. 2 ст. 114 розділу ХІV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній на дату звернення) без урахування довідки про заробітну плату № 379 від 03.03.2014 року.

Крім того в зазначеному рішенні вказано, що у наданій трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 відсутня дата заповнення трудової книжки. Довідки про підтвердження стажу роботи за період з 01.06.1998 р. по 31.05.2000 р., з 01.04.2003 р. по 07.10.2005 р. не надані. Періоди роботи з 01.04.1999 р. по 31.08.1999 р., з 01.10.1999 р. по з 30.11.1999 р., з 01.01.2000 р. по 31.01.2000 р., з 01.03.2000 р. по з 31.05.2000 р., з 01.10.2000 р. по 30.09.2002 р., з 01.04.2003 р. по 07.10.2003 р. зарахувати до загального стажу згідно даних з реєстру застрахованих осіб.

У результаті розгляду наданих документів було встановлено, що довідку про заробітну плату № 379 від 03.03.2014 року, надану відокремленим підрозділом «Шахта «Бутівська» державного підприємства «Макіївугілля» за період з 09.01.1989 року по 31.12.1994 року взяти до уваги не представляється можливим, так як, відповідно до ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пільгові довідки та довідки про заробітну плату підлягають перевірці, а їх перевірити неможливо, тому що фактичне місцезнаходження відокремленого підрозділу «Шахта «Бутівська» ДП «Макіїввугілля» згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонсікій області № 1771/07-03 від 13.02.2018 року знаходиться за адресою м. Макіївка, Червоногвардійський район.

За таких обставин вирішено призначити пенсію гр. ОСОБА_1 за віком (списком №1) згідно п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне нсійне страхування» без урахування довідки про заробітну плату №379 від 03.03.2014 р. (а.с. 8).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі по тексту - Закон № 1788), Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058 - IV (далі по тексту - Закон № 1058), Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 "Про затвердження порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення (перерахунку) пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" (далі по тексту - Порядок № 637) та іншими нормативно - правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України "Про пенсійне забезпечення".

Закон України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно норм статті 1 цього Закону громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень статті 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок), встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Згідно з п.п. 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 7 цього Порядку визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії.

Відповідно до п. 7 параграфа "б" цього Порядку, до заяви про призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Пункт 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до наведених норм позивачем, разом із заявою про призначення пенсії, надані необхідні документи на підтвердження трудового стажу.

Згідно зі ст. 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.05.2018 року в справі №174/658/16-а (провадження №К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, частиною 1 статті 48 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Як видно з трудової книжки позивача НОМЕР_1 (а.с. 9), ОСОБА_1 :

- з 1 червня 1998 року по 31 травня 2000 року працював технічним директором в АТЗТ "Укртехнострой";

- з 1 квітня 2003 року по 1 вересня 2003 року перебував на посаді віце-президентом з будівництва в ЗАТ "Киевская Русь";

- з 1 вересня 2003 року по 7 жовтня 2005 року працював старшим механіком ЗАТ "Киевская Русь".

Як видно з рішення відповідача № 6848 від 06.12.2019 року у наданій трудовій книжці НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 відсутні дата заповнення трудової книжки. Проте у відзиві на позовну заяву вказано, що не зараховано до загального стажу роботи позивача періоди з 01.06.1998 р. по 31.05.2000 р., з 01.04.2003 р. по 07.10.2005 р. у зв`язку з тим, що на першій сторінці трудовой книжки відсутня печатка підприємства.

Відповідно до п.1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85 року), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.90 року N 412), (надалі - Інструкція №162), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з п.2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дату народження, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Відповідно до п.2.3 Інструкції №162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктами 2.25 та 2.26 Інструкції №162 визначено, що записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 року № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі - Інструкція №58), яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110, та зазначено, що з прийняттям цього наказу Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 року №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85 року №252), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.90 N 412, не застосовується.

Відповідно до п. 2.12. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 за №58 (далі-Інструкції №58), після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.

Відповідно до п.2.4 Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Ведення трудових книжок працівників підприємства, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), оскільки записи до трудової книжки вносяться виключно власником або уповноваженим ним органом, наявність неправильно занесених записів до трудової, не може ставитись в провину власнику трудової книжки.

Як видно з матеріалів справи, відповідач не зарахував стаж роботи з 01.06.1998 року по 31.05.2003 року, з 01.04.2003 року по 07.10.2005 року у зв`язку з тим, що на першій сторінці трудової книжки відсутня дата заповненя трудової книжки, як зазначено у спірному рішенні та відсутня печатка підприємства, як зазначено у відзиві на позовну заяву.

Суд критично оцінює таку підставу для відмови у зарахуванні спірних періодів, оскільки, Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 у випадку порушення порядку ведення трудової книжки, не передбачає настання негативних наслідків чи відповідальності для особи, щодо якої вона складена.

Крім того, відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 року № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Отже, чинним законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

Суд зазначає, що зі змісту наданої позивачем трудової книжки можливо встановити назви підприємств та періоди работи, з аналізу усіх граф трудової книжки (відомості про накази, реквізити посадових осіб, що вчиняли записи, тощо).

Більше того, органи Пенсійного фонду наділені правом звернення до підприємств із відповідними запитами щодо підтвердження певних відомостей щодо особи, яка звертається за призначенням пенсії, проте, доказів використання такого права відповідачем суду не надано.

Згідно з довідкою ВП "Шахта Бутівська" про заробітну плату для обчислення пенсії за період з 09.01.1989 року по 31.12.1994 року встановлено, що ОСОБА_1 дійсно працював на «Шахті Бутівська» та всі виплати нараховані страхові внески до пенсійного фонду України (а.с. 47).

Відповідно до розрахунку стажу програми ІКІС ПФУ: "Підсистема призначення та виплати пенсії" встановлено, період з 01.04.1999 р. по 31.08.1999 р., з 01.10.1999 р. по 30.11.1999 р., з 01.01.2000 р. по 31.01.2000 р., 01.03.2000 р. по 31.05.2000 р., з 01.04.2003 по 07.10.2003 р. роботи зарахований до загального стажу позивача (а.с. 34).

Крім того, суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці щодо дати її заповнення.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі № 754/14898/15-а.

Щодо вимоги позивача зарахувати до загального стажу період роботи на підприємстві АОЗТ «Укртенострой» з 01.06.1998 року по 31.05.2000 року та на ЗАТ «Київська Русь» з 01.04.2003 року по 07.10.2005 року суд зазначає.

З розрахунку стажу програми ІКІС ПФУ: "Підсистема призначення та виплати пенсії" встановлено, що періоди з 01.04.1999 р. по 31.08.1999 р., з 01.10.1999 р. по 30.11.1999 р., з 01.01.2000 р. по 31.01.2000 р., 01.03.2000 р. по 31.05.2000 р., з 01.04.2003 по 07.10.2003 р. роботи вже зарахованій відповідачем до загального стажу позивача, отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково, а сааме, підлягає зарахуванню до загального стажу позивача період з 01.06.1998 року по 31.03.1999 року, 01.09.1999 року по 30.09.1999 року, 01.12.1999 року по 31.12.1999 року, 01.02.2000 року по 29.02.2000 року, 08.10.2003 року по 07.10.2005 року, оскільки зазначені періоди стажу підтверджуються наявними записами у трудовій книжці позивача.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача врахувати довідку по заробітній платі для призначення пенсії № 379 від 03.03.2014 року, надану відокремленим підрозділом «Шахта Бутівська» державного підприємства «Макіїввугілля» за період з 09.01.1989 року по 31.12.1994 року суд зазначає, що вона підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані "намібійські винятки": документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" від 23.02.2016 року ЄСПЛ констатував, що "Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами".

Отже, державні органи повинні приймати документи, видані окупаційною владою, у тих випадках, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Також, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі "Ковач проти України" від 7 лютого 2008 року, п. 59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Суд зазначає, що законодавством на сьогоднішній день не врегульовано порядок надання та використання інформації, яка необхідна для підтвердження позивачем права на призначення пенсії коли доступ у позивача до такої інформації відсутній з причин, що не залежать від його волі.

Тобто через законодавчу прогалину не забезпечується захист прав громадян, які, незважаючи на втрату житла та інших соціальних благ, разом з членами своєї родини переїхали на іншу територію України з метою продовжити працювати на благо України.

Крім цього, у рішенні від 08 липня 2004 року у справі "Ілашку та інші проти Молдови та Росії", ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем "Молдавської Республіки Придністров`я". Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах "Пічкур проти України", "Ілашку та інші проти Молдови та Росії" як джерело права відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини". Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 жовтня 2015 року у справі № 816/4505/14, та в силу статті 6 КАС України враховується судом при розгляді даної справи.

Наведені вище обставини свідчать про недбале ставлення пенсійного органу до вирішення такого важливого питання як пенсійне забезпечення особи, яке гарантується статтею 46 Конституції України і визначено законодавцем як джерело існування громадянина держави.

У свою чергу предметом доказування у даній справі є встановлення, зокрема того, чи діяв відповідач обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

У даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права на пенсійне забезпечення, через те, відповідач не має можливості провести перевірку первинних документів, на підставі яких ВП «Шахта «Бутівська» Державного підприємства «Макіївугілля» надав довідку про заробітну плату для очислення пенсії.

За приписами статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Таким чином, спірне рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 6848 від 06 грудня 2019 року, прийнято без повного з`ясування усіх обставин справи та дослідження не в повному обсязі документів наданих позивачем при зверненні з заявою про призначення пенсії.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи викладене, з метою повного та ефективного захисту та відновлення порушених прав позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №6848 від 06.12.2019 року, а також зобов`язати відповідача зарахувати до загального стажу періоди роботи позивача на підприємстві АОЗТ «Укртехнострой» з 01.06.1998 року по 31.03.1999 року, 01.09.1999 року по 30.09.1999 року, 01.12.1999 року по 31.12.1999 року, 01.02.2000 року по 29.02.2000 року, 08.10.2003 року по 07.10.2005 року, та врахувати довідку по заробітній платі для призначення пенсії № 379 від 03.03.2014 року, надану відокремленим підрозділом «Шахта Бутівська» державного підприємства «Макіїввігілля» за період з 09.01.1989 року по 31.12.1994 року та зробити перерахунок пенсії по стажу та заробітній платі, нарахування та виплату його пенсії з врахуванням спірного стажу та заробітній платі з 07.12.2017 року.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись Конституцією України, Законами України "Про пенсійне забезпечення", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 "Про затвердження порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення (перерахунку) пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №6848 від 06.12.2019 року.

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: вул. Зелінського, буд. 27 а, м. Маріуполь, Донецька область, 87548) зарахувати до загального стажу періоди роботи ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) на підприємстві АОЗТ «Укртехнострой» з 01.06.1998 року по 31.03.1999 року, 01.09.1999 року по 30.09.1999 року, 01.12.1999 року по 31.12.1999 року, 01.02.2000 року по 29.02.2000 року, 08.10.2003 року по 07.10.2005 року, та врахувати довідку по заробітній платі для призначення пенсії № 379 від 03.03.2014 року, надану відокремленим підрозділом «Шахта Бутівська» державного підприємства «Макіїввігілля» за період з 09.01.1989 року по 31.12.1994 року та зробити перерахунок пенсії по стажу та заробітній платі, нарахування та виплату його пенсії з врахуванням спірного стажу та заробітної плати, з 07.12.2017 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: вул. Зелінського, буд. 27 а, м. Маріуполь, Донецька область, 87548).

Рішення складено у повному обсязі 19 травня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у випадку розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.3 розділу 6 Прикінцеві положення КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження, продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя С.І. Бабіч