Справа № 440/624/20
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2020-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/624/20
Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Бойка С.С., розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
05 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 29.08.2019 та зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учасника бойових дій за 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 29.08.2019.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідачем на день звільнення 29.08.2019 не нараховано та не виплачено ОСОБА_1 грошової компенсації невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019 рік. На думку позивача, ненарахування та невиплата грошової компенсації невикористаної додаткової відпустки є обмеженням її Конституційних прав та є незаконними.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 24.02.2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Протокольною ухвалою суду від 23.04.2020 залучено Семенівський районний військовий комісаріат /далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 / в якості співвідповідача.
ІНФОРМАЦІЯ_4 27.02.2020 надіслав до суду відзив на позов, у якому вказав, що відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" на час дії особливого періоду надання додаткових відпусток із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, що передбачені пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" припинено. У зв`язку з цим під час проходження позивачем військової служби такі додаткові відпустки ОСОБА_1 не надавались. У наказі військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 від 29.08.2019 №102 про надання компенсації за невикористану додаткову відпустку не зазначено. А тому правові підстави для виплати ІНФОРМАЦІЯ_4 такої компенсації відсутні.
18.03.2020 до суду надійшли пояснення від ІНФОРМАЦІЯ_5 , в яких останній зазначає, що перед оформленням документів на звільнення з позивачем була проведена бесіда, в ході якої ОСОБА_1 надані роз`яснення щодо пільг і переваг матеріального забезпечення військовослужбовців, які звільняються з військової служби за станом здоров`я. Жодних прохань та побажань позивач не надав. Рапорту на виплату компенсації за невикористану додаткову відпустку із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, що передбачена пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" позивач не надав. Просив відмовити у задоволенні позову.
Справу за вказаним позовом розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі положень статті 205 вказаного Кодексу.
Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 проходила військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 29.08.2019 №102 старшого солдата ОСОБА_1 , діловода служби захисту інформації ІНФОРМАЦІЯ_2 , звільнено з військової служби в запас наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 27.08.2019 №30-РС, виключено із списків особового складу частини з 29.08.2019.
Позивач вважає, що вона при звільненні з військової служби має право на нарахування та виплату їй грошової компенсації невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019 рік.
Відповідач вказані нарахування і виплати не здійснив.
Вважаючи порушенням своїх прав з боку відповідача та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.
Надаючи оцінку обґрунтованості позовних вимог щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації невикористаної додаткової відпустки суд зазначає наступне.
Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 29.08.2019 №102 старшого солдата ОСОБА_1 , діловода служби захисту інформації Семенівського районного військового комісаріату звільнено з військової служби в запас наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 27.08.2019 №30-РС, виключено із списків особового складу частини з 29.08.2019 /а.с. 43/.
Згідно цього наказу вирішено виплатити ОСОБА_1 :
- щомісячну премію, передбачену рішенням Міністра оборони України від 26.03.2018 № 248/1479 у розмірі 130% від посадового окладу з 01.08.2019 по 29.08.2019;
- надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з 01.08.2019 по 29.08.2019;
- грошову компенсацію за 20 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 20194 рік;
- грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно в сумі 8670,56 грн.;
- одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби в розмірі 50% від місячного грошового забезпечення за 3 (три) повних календарних років військової служби.
Позивач отримав статус та посвідчення учасника бойових дій 21.06.2019 серії НОМЕР_1 /а.с. 7/.
Згідно з пунктом 12 статті 12 Закону України від 22.10.1993 №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, надалі Закон №3551-XII) учасникам бойових дій надаються, зокрема, пільги з використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Статтею 4 Закону України від 05 листопада 1996 року №504/96-ВР "Про відпустки" - /далі - Закон №504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до статті 16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" /надалі - закон №2011-ХІІ/ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
Згідно з пунктом 18 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.
Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.
При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у законах України від 21 жовтня 1993 року №3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та від 06 грудня 1991 року №1932-XII "Про оборону України" (далі - Закони №3543-XII та №1932-XII відповідно).
За визначенням статті 1 Закону №3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Стаття 1 Закону №1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Крім того, в статті 1 Закону №3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової відпуски. Однак Законом №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.
Водночас у разі невикористання додаткової відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", пунктом 8 статті 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року 1991 року № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", статтею 16-2 Закону України від 05 листопада 1996 року №504/96-ВР "Про відпустки".
Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 (далі - Наказ №260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-ХІІ.
Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду України від 16.05.2019 у справі №620/4218/18.
Відповідач не надав суду доказів того, що ОСОБА_1 скористалась правом на компенсацію невикористаної частини додаткової відпустки, як і доказів того, що ОСОБА_1 нараховано та виплачено компенсацію за невикористану додаткову відпустку.
Крім того, суд відхиляє доводи ІНФОРМАЦІЯ_5 стосовно того, що жодних прохань чи побажань про нарахування та виплату йому компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2019 рік ОСОБА_1 не висловила. Суд наголошує, що нарахування і виплата компенсації невикористаної частини додаткової відпустки при звільненні є обов`язком роботодавця.
Таким чином, відповідач, не виконав обов`язку по проведенню виплати ОСОБА_1 всіх належних йому сум при звільненні, діяв неправомірно, не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідач не здійснював нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій, що є порушенням вимог Закону України "Про відпустки" та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
А тому, суд вважає за необхідне визнати бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_5 протиправною щодо не виплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій ОСОБА_1 за 2019 рік виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 29.08.2019 та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2019 рік виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 29.08.2019.
Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 повністю.
Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 , ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо не виплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій ОСОБА_1 за 2019 рік виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 29.08.2019.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_7 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2019 рік виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 29.08.2019.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення (з дня складення повного судового рішення у разі проголошення скороченого рішення), з урахуванням положень пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя С.С. Бойко