Справа № 520/1931/2020
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2020-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

19 травня 2020 р. справа № 520/1931/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Старосєльцевої О.В., розглянувши за процедурою письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, громадянин), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправним та скасування рішення LIV сесії VII скликання від 24.12.2019 Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області щодо відмови ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області; 2) зобов`язання Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області у строк визначений статтею 118 Земельного кодексу України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої у селі Українське Лозівського району Харківської області у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовним розміром 2,0000 га; 3) стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат.

Позов обґрунтовано тим, що 29.11.2019 року позивач звертався до Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої у селі Українське Лозівського району Харківської області у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованим розміром 2 гектара (вх. №02-29/л-133 від 02.12.2019). На вказану заяву надано лист-повідомлення від 12.12.2019 року №02-25/1332, яким повідомлено про неможливість фактично оглянути вказану в заяві земельну ділянку у зв`язку з чим розгляд заяви перенесено на наступне засідання сесії. 06.02.2020 року на адресу позивача повторно надійшов лист-повідомлення за підписом голови Орільської селищної ради вих. №02-29/58 від 15.01.2020, яким відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що рішенням LIV сесії VII скликання від 24.12.2019 року Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області, відмовлено у задоволенні заяви за вх. №02-29/л-133 від 02.12.2019 у зв`язку з тим, що на вказану позивачем земельну ділянку також була подана заява гр. ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, яка має статус багатодітної сім`ї, зареєстрована та проживає на території Орільської селищної ради за адресою: АДРЕСА_1 . Не погоджуючись з рішенням відповідача стосовно поданої заяви від 29.11.2019 року, позивач звернувся за захистом своїх прав з вказаним адміністративним позовом до суду.

Відповідач, Орільська селищна рада Лозівського району Харківської області (далі за текстом - владний суб`єкт) з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову відповідач зазначив, що керуючись ст. 47 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», нормами чинного земельного законодавства Комісія ретельно вивчила дані заяви та надала висновки для розгляду та прийняття рішення на черговому засіданні селищної ради. Крім того, органи місцевого самоврядування, діючи в інтересах територіальної громади, мають право розпоряджатися землями комунальної власності з урахуванням будь-яких правомірних цілей, зокрема надаючи перевагу жителям села, проте вони не можуть ухвалювати правові акти, які не належать до їх повноважень або суперечать закону. Дана правова позиція висловлена в Постанові Касаційного адміністративного суду, Верховного Суду України від 11.09.2019 №379/656/16-а, отже вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Рішення про прийняття позову до розгляду було прийнято судом 18.02.2020р.

08.04.2020р. до суду надійшов відзив відповідача на позов.

22.04.2020р. до суду надійшла відповідь заявника на відзив.

15.05.2020 до суду надійшло клопотання відповідача про розгляд справи на підставі наявних матеріалах справи, яким просив відмовити в задоволенні позову. Вказаним клопотанням також повідомлено суд про відсутність наміру подавати заперечення на відповідь на відзив.

Оскільки учасниками справи реалізовані усі права на подачу відповідних процесуальних документів, то спір може бути вирішений по суті.

Суд, вивчивши доводи позову і відзиву на позов, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

29.11.2019 року позивач звертався до Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки розташованої у селі Українське Лозівського району Харківської області у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованим розміром 2 гектара, до якої додано графічні матеріали на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки та належним чином завірена копія паспорту громадянина України.

На вказану заяву надано лист-повідомлення від 12.12.2019 року №02-25/1332, яким повідомлено про неможливість фактично оглянути вказану в заяві земельну ділянку у зв`язку з чим розгляд заяви перенесено на наступне засідання сесії.

06.02.2020 року на адресу позивача повторно надійшов лист-повідомлення за підписом голови Орільської селищної ради вих. №02-29/58 від 15.01.2020, яким відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що рішенням LIV сесії VII скликання від 24.12.2019 року Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області, відмовлено у задоволенні заяви за вх. №02-29/л-133 від 02.12.2019 у зв`язку з тим, що на вказану позивачем земельну ділянку також була подана заява гр. ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, яка має статус багатодітної сім`ї, зареєстрована та проживає на території Орільської селищної ради за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане оскаржуване рішення LIV сесії VII скликання від 24.12.2019 року Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області, прийнято за результатами розгляду висновків постійної комісії з питань будівництва, житлово-комунального господарства, екології та земельних відносин при Орільській селищній раді Лозівського району Харківської області.

Перевіряючи відповідність закону вчиненого владним суб`єктом діяння управлінського характеру, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статті 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цьогоКодексу.

У відповідності до частини 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною 6 статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно із частини 7 вказаної статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що вказаний перелік є вичерпний та закріплений в частині 7 статті 118 ЗК України.

Передача земельних ділянок в користування передбачає проходження певної процедури з виготовлення проекту землеустрою (або технічної документації у разі надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення), його погодження компетентними органами тощо, що в подальшому є підставою для прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування з цього питання (стаття 123 ЗК України).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Водночас згідно із приписами статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. При цьому документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені у статті 126 ЗК України.

Способи захисту прав на земельні ділянки визначені статтею 152 ЗК України.

За приписами наведеної норми держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

При цьому частина 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто, для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв`язку з бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушуються права позивача.

Позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, тобто у іншої особи вже виникло право на користування чи власність на земельну ділянку. При цьому захист прав позивача має бути нерозривно пов`язаним з таким фактом, що у особи існує правовий інтерес як власника або як користувача на цю земельну ділянку.

Отже, вирішуючи публічно-правовий спір, суд повинен встановити, в чому полягає порушення прав позивача бездіяльністю відповідача.

Виходячи з приписів статей 116, 118 ЗК України, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, що фактично вказує про відсутність обтяжень земельної ділянки у такому випадку.

При відмові у задоволенні заяви за вх. №02-29/л-133 від 02.12.2019 рішенням LIV сесії VII скликання від 24.12.2019 року Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області відповідач не врахував те, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою з приводу відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність або користування (оренду).

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 10 грудня 2013 року (справа № 21-358а13), від 07 червня 2016 року (справа №21-1391а16) та від 27 березня 2018 року (справа № 463/3375/15-а).

В даному випадку, як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 (позивач) мають рівне право розробити проекти землеустрою, подальше затвердження яких відбувається із кінцевим визначенням особи, що отримає право власності або користування (оренду) на ділянку.

Тому у відповідача не має підстав вважати приорітетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а відтак - і порушеного права позивача.

При цьому, постанова Верховного Суду України по справі №379/656/16-а від 11.09.2019, на яку посилається відповідачу у відзиві на адміністративний позов, стосується інших правовідносин, а саме щодо прав сільської ради надавати земельні ділянки для особистого селянського господарства будь-якого розміру, у межах до 2,0 га, а також встановлювати різні їх розміри для членів територіальної громади і громадян, які до неї не належать, а тому, дані висновки не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Враховую вищезазначене, позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування рішення LIV сесії VII скликання від 24.12.2019 Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області щодо відмови ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області та зобов`язання Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області у строк визначений статтею 118 Земельного кодексу України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки розташованій у селі Українське Лозівського району Харківської області у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовним розміром 2,0000 га. підлягають задоволенню у повному обсязі.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії) і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст. 139, 143 КАС України та Закону України Про судовий збір.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч.3 ст. 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно вимог підпункту 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, ставка судового збору складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу .

Згідно ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік з 1 січня 2020 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2102 гривень, тому 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу складає 840,80 грн.

Отже, за подання вказаного позову до суду з однією вимогою немайнового характеру та похідною вимогою, судовий збір становить 840,80 грн., як 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Позивачем було додано до позовної заяви квитанцію про сплату судового збору в розмірі 1681,60 грн., що перевищує належну до сплату у встановлених порядку і розмірі суми судового збору за подання вказаного позову.

Тому, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, судовий збір виходячи з необхідної суми до сплати судового збору в розмірі 840,80 грн., яка підлягала оплаті за подання вказаного позову.

Крім того, суд вважає необхідним повідомити позивача, що сплачений ним судовий збір в більшому розмірі, може бути йому повернутий за його клопотанням у порядку ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст. 72-77, 211, 241-243, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - задовольнити.

Визнання протиправним та скасувати рішення LIV сесії VII скликання від 24.12.2019 Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області щодо відмови ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області.

Зобов`язати Орільську селищну раду Лозівського району Харківської області у строк визначений статтею 118 Земельного кодексу України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки розташованій у селі Українське Лозівського району Харківської області у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовним розміром 2,0000 га.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ), за рахунок бюджетних асигнувань Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області (місце знаходження вул. Перемоги, буд. 58, смт. Орілька, Лозівський район, Харківська область, 64640, код ЄДРПОУ - 04399789) витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати виготовлення повного судового рішення).

Суддя О.В. Старосєльцева