Справа № 240/11792/19
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2020-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/11792/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гурін Дмитро Миколайович

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

19 травня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Іваненко Т.В. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військова частина НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, стягнення грошової компенсації втрат,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 з наступними позовними вимогами:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації втрат доходів у розмірі утриманих податків у сумі 23313,09 грн;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 грошову компенсацію втрат доходів у розмірі утриманих податків у сумі 23313,09 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання рішення суду йому було виплачено грошове забезпечення, з якого були утримані податки: 4 квітня 2019 року - 1297,17 грн; 10 вересня 2019 року - 22015,92 грн. Вважає, що має право на виплату компенсації, що передбачена Постановою КМУ №44.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року адміністративний позов задоволено частково, а саме, визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації втрати доходів у розмірі утриманих сум податку на доходи фізичних осіб; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 виплатити на користь позивача грошову компенсацію у розмірі утриманих сум податку на доходи фізичних осіб за період з 30 червня 2015 року до 28 червня 2016 року відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15 січня 2004 року №44.

У задоволенні решти позовних вимог позивача, а саме щодо стягнення грошової компенсації втрат доходів у розмірі утриманих податків у сумі 23313,09 грн. відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням Житомирського окружного адміністративного суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати у зв"язку з порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення. З підстав викладених в апеляційній скарзі, апелянт просить прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В силу положень ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи, які також підтверджені під час апеляційного розгляду.

ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України у Центрі оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України.

Під час проходження військової служби перебував на усіх видах забезпечення Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України (далі - Центр).

Відповідно до наказу начальника Генерального штабу - Головного командування Збройних Сил України (по особовому складу) від 30 жовтня 2015 року №653 звільнений від займаної посади і зарахований в розпорядження начальника Генерального Штабу - Головного командувача Збройних Сил України з 9 липня 2015 року.

29 липня 2016 року ОСОБА_1 звільнений з військової служби наказом Міністерства оборони України (по особовому складу) №706 та виключений із списків особового складу Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України (по особовому складу) наказом начальника від 31 серпня 2016 року №164.

Відповідно пункту 2 наказу начальника Центру (по стройовій частині) від 10 липня 2015 року №130 із змінами, внесеними наказом начальника Центру (по стройовій частині) від 6 липня 2016 року №124, було призупинено виплату грошового забезпечення з 30 червня 2015 року. Відповідно до наказу начальника Центру (по стройовій частині) від 29 червня 2016 року №119 було поновлено виплату грошового забезпечення після прибуття з лікування.

Судом встановлено, що позивач не отримав належне йому грошове забезпечення у період з 30 червня 2015 року до 28 червня 2016 року.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року у справі №240/4929/18 та постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 4 червня 2019 року, визнано протиправним і скасовано пункт 2 наказу начальника Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України (по стройовій частині) від 10 липня 2015 року №130 із змінами, внесеними наказом начальника Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України (по стройовій частині) від №124 про призупинення виплати грошового забезпечення полковнику ОСОБА_1 з 30 червня 2015 року. Зобов`язано Центр оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України нарахувати та виплатити грошове забезпечення за період з 30 червня 2015 року до 28 червня 2016 року за посадою начальника адміністративної групи Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України.

На виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 4 червня 2019 року у справі №240/4929/18 - начальником Центру видано наказ від 29 липня 2019 року №71 "Про виконання рішення суду", яким встановлено та виплачено належне ОСОБА_1 грошове забезпечення за посадою начальника адміністративної групи Центру оперативних стандартів і методики підготовки Збройних Сил України за період з 30 червня 2015 року до 28 червня 2016 року (а.с.17-19), і видана довідка військовою частиною НОМЕР_1 від 20 вересня 2019 року №403/477 в якій зазначена загальна сума нарахування 122310,68 грн (сто двадцять дві тисячі триста десять гривень 68 копійок), без виключення сум відрахування на податки.

Під час проведення виплат за рішенням суду з грошового забезпечення ОСОБА_1 утримано податки: 4 квітня 2019 року - 1297,17 грн військового збору (платіжна відомість №65 від 3 квітня 2019 року; 10 вересня 2019 року - 22015,92 грн податку на доходи фізичних осіб (довідка №403/477 від 20 вересня 2019 року).

Таким чином, у зв`язку з тим, що позивачу не було виплачено компенсацію, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44 "Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу", він звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що адміністративний позов позивача підлягає задоволенню шляхом визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації втрати доходів у розмірі утриманих сум податку на доходи фізичних осіб та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити на користь позивача грошову компенсацію у розмірі утриманих сум податку на доходи фізичних осіб за період з 30 червня 2015 року до 28 червня 2016 року відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15 січня 2004 року №44.

Разом з тим, стосовно позовних вимог щодо стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача грошової компенсації втрат доходів у розмірі утриманих податків у сумі 23313,09 грн, суд першої інстанції дійшов висновку, що ці вимоги не підлягають задоволенню, зважаючи на той факт, що нарахування сум компенсації належить до компетенції відповідача і таке нарахування відповідачем здійснено ще не було, а тому, суд не може стягнути суми компенсації ще не нараховані відповідачем.

Колегія суддів, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, враховуючи вимоги ст. 308 КАС України, апеляційному перегляду підлагає рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року в оскаржуваній відповідачем частині.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України проголошено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-ХІІ).

Відповідно до статті 1-2 Закону №2011-XIІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює, закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Суми грошового забезпечення, отримані військовослужбовцем під час проходження військової служби включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу на підставі підпункту 164.2.20 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, як інші доходи, та оподатковуються на загальних підставах з одночасною виплатою грошової компенсації у розмірі суми податку на доходи фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Пунктом 168.5 статті 168 Податкового кодексу України, встановлено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44 затверджено Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (далі - Порядок №44).

Відповідно до пункту 2 Порядку №44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Згідно з пунктами 4, 5 Порядку №44 виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Таким чином, враховуючи наведені вище норми, колегія суддів підтримує позицію суду першої інстанції, що дії Військової частини НОМЕР_1 щодо утримання з суми виплаченого позивачу грошового забезпечення податку з доходів фізичних осіб без грошової компенсації утриманих податків та зборів є протиправними.

Відповідно до абзацу третього пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Судом встановлено, що позивач був виключений зі списків військової частини 29 липня 2016 року, без проведення з ним усіх розрахунків, а саме: не виплачено грошове забезпечення за період з 30 червня 2015 року до 28 червня 2016 року.

Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Беручи до уваги зазначене вище, колегія суддів вважає, що позивач не може бути позбавлений права на компенсацію суми податку з доходів фізичних осіб.

Така ж позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 22 червня 2018 року у справі №812/1048/17, де зазначена, що механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, передбачає виплату такої компенсації у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб за місцем одержання грошового забезпечення одночасно з виплатою грошового забезпечення.

Таким чином, за результатом апеляційного розгляду справи, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що оскільки судовим розглядом підтверджено, що за період з 30 червня 2015 року до 28 червня 2016 року позивачу не було нарахована та не виплачена грошова компенсація втрат доходів у розмірі утриманих податків, що свідчить про протиправні дії відповідача щодо її ненарахування та невиплати, в даному випадку для ефективного захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити належні позивачу суми компенсації.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, зважаючи на те, що дії відповідача, як суб"єкта владних повноважень у спірних правовідносинах, що виникли між сторнами не відповідають критеріям, які наведені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових, переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судове рішення в оскаржуваній частині відповідає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що Житомирський окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Військова частина НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Іваненко Т.В. Граб Л.С.