Справа № 420/2322/20
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2020-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2322/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Першого Київського відділу ДВС у м.Одесі (вул.Ген.Петрова,1, м.Одеса, 65065) про визнання протиправною та скасувати постанову Першого Київського відділу ДВС у м.Одесі від 25.08.2014 року про стягнення з боржника виконавчого збору у ВП №44224778, визнати протиправною та скасувати постанову Першого Київського відділу ДВС у м.Одесі від 31.07.2014 року про накладення арешту на все нерухоме майно у ВП №44224778, визнати протиправним та скасувати Постанову від 31.07.2014 у виконавчому провадженні № 44224778 про накладення арешту на все рухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Першого Київського відділу ДВС у м.Одесі за результатом якого позивач просить суд:визнати протиправним та скасувати Постанову від 25.08.2014 про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні № 44224778, Визнати протиправним та скасувати постанову від 31.07.2014 у виконавчому провадженні №44224778 про накладення арешту на все нерухоме майно, визнати протиправним та скасувати постанову від 31.07.2014 у виконавчому провадженні №44224778 про накладення арешту на все рухоме майно.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що Першим Київським відділом державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській областіпри примусовому виконанні виконавчого листа № 520/1433/13-ц виданого 10.04.2014 Київським районним судом м.Одеси винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 31.07.2014 року ВП № 44224778 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» грошової суми у розмірі 2933393,91 грн.

31.07.2014 Постановами Першого Київського відділу державної Виконавчої служби м. Одеси накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого нерухомого майна, що належить останній.

25.08.2014 Першим Київським відділом державної Виконавчої служби м. Одеси прийнято Постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 293339,39 грн.

19.12.2014 Постановою Першого Київського відділу державної Виконавчої служби м. Одеси повернуто виконавчий документ стягувачеві у зв`язку з письмовою заявою стягувача про повернення виконавчого документа без виконання.

Однак, на теперішній час, незважаючи на те, що 19.12.2014 було повернуто постанову стягувачеві та виконано боржником всі грошові зобов`язання перед стягувачем існує діюча заборона щодо здійснення відчуження майна як рухомого так і нерухомого, тобто на майно накладено арешт.

При зверненні з запитами про зняття арешту на майно, Перший Київський відділ державної виконавчої служби у м.Одесі неодноразово повідомляв, про неможливість зняття арешту у зв`язку з заборгованістю перед останніми щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 293339,39 грн. з боржника ОСОБА_1 .

У зв`язку з цим, на думку позивача прийнята постанова від 25.08.2014 Першим Київським відділом державної Виконавчої служби м. Одеси про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 293339,39 грн. є протиправною, також вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо скасування арешту боржник, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Від відповідача до суду 06.05.2020 року за вх. №17814/20 надійшов письмовий відзив, який мотивований тим, що року державним виконавцем Першого Київського відділу державноївиконавчої служби Одеського міського управління юстиції відповідно до вимог статей 17,19,20,25 Закону № 606-ХІV було винесено постанову про відкриття виконавчогопровадження №44224778 по примусовому виконанню виконавчого листа №520/1433/13-ц Київського районного суду м. Одеси від 10.04.2014 про стягнення грошової суми з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Дельта Банк" у розмірі 2933393,91 грн.

Боржнику - ОСОБА_1 було запропоновано самостійно виконативимоги виконавчого документа в строк до семи днів з моменту винесення постанови тапопереджено, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконаннярішення у наданий строк, буде розпочате примусове виконання цього рішення ізстягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та, проведенням виконавчих дій.

В заяві про відкриття виконавчого провадження від 24.07.2014 року представник стягувача просив накласти арешт на все майно, що належить боржнику.

31.07.2014 року за заявою представника стягувача на підставі статті 57 Закону № 606-ХIV з метою забезпечення виконання рішення суду державним виконавцем відділу було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою було накладено арешт на все нерухоме, майно належне боржнику та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою було накладено арешт на все рухоме майно належне боржнику.

Таким чином постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.07.2014 якою було накладено арешт на все нерухоме майноналежне боржнику та постанова про арешт майнаборжника та оголошення заборони на його відчуження від 31.07.2014, якою було накладено арешт на все рухоме майно належне боржнику, винесені на підставі у межах повноважень та у спосіб передбачений Законом України № 606-ХІV тому є законними та скасуванню непідлягають.

У зв`язку з тим, що боржником - ОСОБА_1 , у строк для самостійного виконання та у подальшому, вимоги виконавчого документа не виконано, 25.08.2014 державним виконавцем відділу винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 44224778, якою стягнуто з боржника виконавчий збір у сумі 293339,39 грн.

Таким чином постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 25.08.2014 винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Законом України №606-ХIV, тому є законною та скасуванню не підлягає.

Відповідач наголошує, що відповідно до ст.50 Закону № 60б-ХІУ, яка діяла на момент завершення виконавчого провадження, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої; служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацієюта проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням, виконавчого провадження.

Статтею 50 Закону № 606-ХІV, яка діяла на момент завершення виконавчого провадження, не була передбачена можливість зняття, арешту у разі повернення виконавчого документа стягувану на підставі пункту 1 частини 1 статті 47 Закону № 606-ХІV.

Також відповідач звертає увагу суду на той факт, що згідно довідки від 28.11.2014 року ПАТ «Дельта Банк», яку додано ОСОБА_1 до позовної заяви по справі № 520/9737/17 про звільнення майна з-під арешту, позичальник виконав свої зобов`язання перед банком 28.11.2014.

Крім того, звертає увагу суду на той факт, що згідно заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (справа № 520/1433/13-ц), встановлено, що ОСОБА_1 було здійснене самостійне повне виконання погашення заборгованості, а саме 130000,00 доларів США, що еквівалентно у гривні 1946004,97 грн. буливнесені на рахунок погашення споживчого кредиту по Договору № від 25.12.2006, що підтверджується Квитанцією про здійснення касової операції від 28.11.2014.

Однак в заяві від 12.12.2014, поданої ПАТ «Дельта Банк» до відділу, банк не, повідомляє про виконання рішення суду, а лише просить повернути виконавчий документ без виконання.

Відповідач вважає, що представником ПАТ «Дельта Банк» навмисно приховано факт виконання зобов`язань, оскільки у разі фактичного виконання вимог виконавчого, документа, державний виконавець закінчує виконавче провадження керуючись п. 8,ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент проведення виконавчих дій). Однак згідно пункту 7 статті 28 Закону України«Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21,04.1999 року зі змінами), яка, діяла на момент проведення виконавчих дій, встановлено, що у разі завершення: виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру та в разізакінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтею 49 цьогоЗакону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізнішенаступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору. Таким чином, приховання банком Факту виконання зобов`язаньборжником, спрямовано на уникнення сплати боржником виконавчого збору.

Ухвалою суду від 06.04.2019 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні доказів, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено,що 10.04.2014 року Київським районним судом м.Одеси було видано виконавчий лист по справі №520/1433/13-ц про стягнення грошової суми з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 2933393,91 грн.

31.07.2014 року Першим Київським відділом державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 44224778 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» грошової суми у розмірі 2933393,91 грн.

31.07.2014 Постановами Першого Київського відділу державної Виконавчої служби м.Одеси накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого нерухомого майна, що належить останній.

25.08.2014 Першим Київським відділом державної Виконавчої служби м. Одеси прийнято Постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 293 339,39 грн.

28.11.2014 року ОСОБА_1 було здійснено самостійне повне виконання погашення заборгованості

19.12.2014 Постановою Першого Київського відділу державної Виконавчої служби м. Одеси повернуто виконавчий документ стягувачеві у зв`язку з письмовою заявою стягувача про повернення виконавчого документа без виконання.

Позивач не погоджуючись з прийнятою постановою від 25.08.2014 Першим Київським відділом державної Виконавчої служби м. Одеси про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 293 339,39 грн. та вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо скасування арешту, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з вимогами ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України "Про виконавче провадження" (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 19 зазначеного Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. У заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

Згідно зі ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження". державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, у якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

В ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, в тому числі, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Постановами державного виконавця може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна.

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.50 вищевказаного Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.2 ст.50 того ж Закону у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до п.1 ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 386 Цивільного кодексу України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Зважаючи на інформацію яка міститься в листі-відповіді відповідача від 15.08.2018 року суд дійшов висновку, що відсутні будь-які документи виконавчого провадження, які б свідчили, що позивач є учасником виконавчого провадження боржником, але при цьому питання про зняття арешту з майна не було вирішено, що зумовлює необхідність зобов`язати відповідача вжити заходів щодо зняття арешту, оскільки вказані обмеження створюють перешкоди у реалізації позивачем свого права на вільне володіння та розпорядженням майно.

Статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 року унормовано порядок зняття арешту з майна, накладеного державним виконавцем.

Відповідно до цієї норми особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що не зняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 27.03.2020 року у справі №817/928/17 Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду.

Відповідачем не доведено належними доказами правомірності існування арешту, накладеного на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 , попри відсутність відкритих виконавчих проваджень щодо неї (її правонаступника), а наявність обтяження перешкоджає позивачу на свій розсуд володіти, користуватись та розпоряджатись належним їй майном. Тому суд погоджується з правовою позицією представника відповідача про те, що станом на час винесення оскаржених постанов державного виконавця про накладання арешту на майно від 31.07.2014 року були правові підстави для їх винесення, оскільки заборгованість позивача перед кредитором не була погашена, в зв`язку із чим, в цій частині, в задоволенні позовних вимог про визнання таких постанов державного виконавця протиправними слід відмовити на підстав положень ч.1 ст.245 КАС України.

Разом з тим, в матеріалах справи мається доказ погашення заборгованості перед банком - довідка від 28.11.2014 року №05-2628106 про те, що станом на 28.11.2014 року банк не має претензій до позивача за договором №0 від 25.12.2006 року.

Вказана довідка стало підставою для винесення державним виконавцем 19.12.2014 року постанови про повернення виконавчого документа стягувачу в рамках ВП №44224778 без виконання за зверненням представника ПАТ «Дельта Банк» Борисенко Д.О. від 16.12.2014 року.

Таким чином, вже не може бути розпочате нове чи відновлене вказане виконавче провадження щодо стягнення з позивача суми заборгованості перед банком за кредитним договором в зв`язку із її погашенням в повному обсязі та відсутності з боку банку претензій.

За таким обставин, відповідно до вищенаведених норм Закону України «Про виконавче провадження» державний реєстратор повинен був вчинити дії зі знаття арештів на майно боржника, які були застосовані в рамках завершеного виконавчого провадження.

Не вжиття таких заходів державним виконавцем свідчить про подальше порушення права власності позивача на майно, гарантоване йому державою Україна положеннями ст.1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав та основоположних свобод людини 1950 року, ст.41 Конституції України, що є неприпустимим.

Відповідно до п.10 ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Таким чином, суд приходить до висновку для захисту прав позивача скасувати постанови Першого Київського відділу ДВС у м.Одесі від 31.07.2014 року про накладення арештів на все рухоме та нерухоме майно позивача в рамках ВП №44224778.

Відносно позовних вимог позивача щодо визнання протиправною та скасувати постанову Першого Київського відділу ДВС у м.Одесі від 25.08.2014 року про стягнення з боржника виконавчого збору у ВП №44224778, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 25 Закону України №606-XIV (у редакції, чинній на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження), державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

За правилами частини другої статті 25 Закону України №606-XIV (у редакції, чинній на момент винесення Постанови про відкриття виконавчого провадження), державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до частини п`ятої статті 25 Закону України №606-XIV (у редакції, чинній на момент винесення Постанови про відкриття виконавчого провадження), копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Правовий аналіз статті 25 Закону України №606-XIV дає підстави для висновку, що стягнення виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом, можливе у випадку невиконання боржником самостійно у строк до семи днів з моменту винесення постанови, виконавчого документа.

Так, постановою про відкриття виконавчого провадження №44224778 від 31.07.2014 позивачу (боржнику) встановлено в строк до семи днів з моменту винесення постанови для самосійного виконання виконавчого листа. Доказів надіслання на адресу позивача такої постанови відповідачем не надано, крім того не надано доказів отримання боржником вказаної постанови.

У свою чергу з аналізу норм статті 27 Закону №606-XIV вбачається, що до початку примусового виконання рішення державний виконавець повинен пересвідчитися чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження. У разі відсутності підтвердження факту отримання боржником копії цієї постанови державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії, що спрямовані на примусове виконання рішення.

За правилами частини першої статті 28 Закону України №606-XIV, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини шостої статті 28 Закону України №606-XIV, у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Як встановлено судом, що державний виконавець не проводив виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом, а також державний виконавець не стягнув у примусовому порядку суму, зазначену у виконавчому листі.

Суд вважає необхідним зазначити, що за своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що постанова про стягнення виконавчого збору підлягає скасуванню.

Разом з тим, суд відхиляє посилання позивача на норми Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 (набрання чинності - 05.10.2016 року), оскільки на момент винесення оскаржуваних постанов діяли норми Закону України №606-XIV.

За приписами ч.2 ст.19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачем не доведено правомірності оскаржуваних рішень в порядку статті 77 КАС України, а тому права та інтереси позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправними і скасування таких рішень суб`єкта владних повноважень.

Щодо наведеної аргументації представника відповідача у відзиві на позов, що позовні вимоги про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця від 31.07.2014 року не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, в зв`язку із чим, провадження в цій частині підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України, суд зазначає наступне.

Дійсно, позивач була учасником виконавчого провадження, яке розпочато щодо примусового виконання рішення Київського районного суду м.Одеси, що винесено в рамках цивільного судочинства.

Разом з тим, позивач могла оскаржити рішення дії чи бездіяльність державного виконавця, які вчинені ним під час проведення виконавчого провадження ВП №44224778 за правилами ст.383 ЦПК України, до моменту його завершення, тобто до 19.12.2014 року, коли вказане виконавче провадження було завершене та позивач втратило статус боржника.

Після цієї дати, позивач має право оскаржити рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця вже за правилами ч.1 ст.287 КАС України, в тому числі й як учасник виконавчого провадження, за правилами адміністративного судочинства.

При цьому, суд враховує, що положеннями ст.13 Європейської Конвенції з прав та основоположних свобод 1950 року особі гарантовано державою України право на ефективний правовий захист. Враховуючи, що первинна позовна вимога про оскарження постанови державного виконавця від 25.08.2014 року підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, то й пов`язані з нею вимоги про визнання протиправними та скасування постанов Першого Київського відділу ДВС у м.Одесі від 31.07.2014 року про накладення арешту на все нерухоме майно та рухоме майно позивача в рамках ВП №44224778 підлягають розгляду в одному провадженні за правилами адміністративного судочинства.

В заявку із наведеним, клопотання представника відповідача, яке викладене у відзиві на позов про закриття провадження по справі за частиною позовних вимог визнати протиправною та скасувати постанову Першого Київського відділу ДВС у м.Одесі від 31.07.2014 року про накладення арешту на все нерухоме майно у ВП №44224778, визнати протиправною та скасувати постанову Першого Київського відділу ДВС у м.Одесі від 31.07.2014 року про накладення арешту на все рухоме майно у ВП №44224778 - задоволенню не підлягає.

Щодо заявлених у відзиві на позов клопотань про витребування письмових доказів, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню, оскільки представником відповідача в порушенням вимог п.п.4-6 ст.116 КАС України не наведено жодної аргументації для підтвердження яких саме обставин повинні бути витребувані такі докази та де вони знаходяться в даний час, що унеможливлює їх задоволення судом.

Щодо строків звернення до суду, суд зазначає, що представником позивача до позовної заяви подана відповідь Першого Київського відділу ДВС у м.Одесі від 24.02.2020 року №72/2 згідно якого йому, як представнику позивача стало відомо про вчинення оскаржених рішень та дій органом державної виконавчої служби. Відповідно до правил початку строків звернення до суду, встановлених ч.2 ст.122 КАС України, його початок визначається датою, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права чи охоронюваного законом інтересу. Представником відповідача в підтвердження доводу про обізнаність позивача про порушення свого права надана заява представника позивача від 25.12.2015 року з надписом про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та зняття з них відповідних копій. Разом з тим, з цього доказу не вбачається, що були зняті копії зі всього ВП №44224778 чи окремих його частин, чи були надані для ознайомлення представнику позивача оскаржені позивачем постанови державного виконавця та надана можливість зняти з них копії, в зв`язку із чим, суд не приймає вказаний документ, як беззаперечний доказ повідомлення позивача (його представника) з оскарженими постановами, в зв`язку із чим, суд виходить з наданих представником позивача доказів та визначає дату перебігання строку звернення до суду з цими позовними вимогами - наступний день з дати отримання відповіді Першого Київського відділу ДВС у м.Одесі від 24.02.2020 року №72/2 з додаванням копії постанови державного виконавця від 25.08.2014 року про стягнення з позивача виконавчого збору, а це свідчить про не пропущення позивачем строку звернення до суду із заявленими позовними вимогами.

Судові витрати розподілити за правилами ст.139 КАС України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.139,242-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Першого Київського відділу ДВС у м.Одесі (вул.Ген.Петрова,1, м.Одеса, 65065) про визнання протиправною та скасувати постанову Першого Київського відділу ДВС у м.Одесі від 25.08.2014 року про стягнення з боржника виконавчого збору у ВП №44224778, визнати протиправною та скасувати постанову Першого Київського відділу ДВС у м.Одесі від 31.07.2014 року про накладення арешту на все нерухоме майно у ВП №44224778, визнати протиправною та скасувати постанову Першого Київського відділу ДВС у м.Одесі від 31.07.2014 року про накладення арешту на все рухоме майно у ВП №44224778 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Першого Київського відділу ДВС у м.Одесі від 25.08.2014 року про стягнення з боржника виконавчого збору у ВП №44224778.

Скасувати постанову Першого Київського відділу ДВС у м.Одесі від 31.07.2014 року про накладення арешту на все нерухоме майно у ВП №44224778.

Скасувати постанову Першого Київського відділу ДВС у м.Одесі від 31.07.2014 року про накладення арешту на все рухоме майно у ВП №44224778.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя К.С. Єфіменко

.