Справа № 640/22256/19
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2020-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2020 року м. Київ №640/22256/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомКомунального підприємства «Попаснянський районний водоканал»
до Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
проскасування постанов
встановив:

Комунальне підприємство «Попаснянський районний водоканал» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просило суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Ліани Олегівни «Про відкриття виконавчого провадження» ВП №60258223 від 09 жовтня 2019 року з виконання постанови №51706697 від 13 вересня 2016 року, виданої ВПВР ДДВС МЮУ, про стягнення з Комунального підприємства «Попаснянський районний водоканал» (код СДРПОУ 38817874) 5 665 263,90 грн. виконавчого збору на користь держави;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Ліани Олегівни «Про стягнення виконавчого збору» ВП №53258987 від 02 жовтня 2019 року;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Ліани Олегівни «Про відкриття виконавчого провадження» ВП №60205566 від 02 жовтня 2019 року з виконання постанови №53258987 від 02 жовтня 2019 року, виданої ВПВР ДДВС МЮУ, про стягнення з Комунального підприємства «Попаснянський районний водоканал» () 3 332 824,38 грн виконавчого збору на користь держави;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Ліани Олегівни «Про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження» ВП №60205566 від 07 листопада 2019 року;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Ліани Олегівни «Про арешт коштів боржника» ВП №60205566 від 07 листопада 2019 року з виконання:

- постанови ВП №51706697 від 13 вересня 2016 року, виданої ВПВР ДДВС МЮУ, про стягнення з Комунального підприємства «Попаснянський районний водоканал», () 5 665 263,90 грн. виконавчого збору на користь держави;

- постанови ВП №53258987 від 02 жовтня 2019 року, виданої ВПВР ДДВС МЮУ про стягнення з Комунального підприємства «Попаснянський районний водоканал» 3332824,38 грн. виконавчого збору на користь держави.

Позовні вимоги позивач обгрунтовував тим, що 21 липня 2016 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №51706697 з виконання наказу №913/510/16, виданого 16 червня 2016 року Господарським судом Луганської області про стягнення з Комунального підприємства «Попаснянський районний водоканал» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання» заборгованості за спожиту активну електроенергію за зобов`язаннями липня 2015 року - березня 2016 року (включно) в сумі 54 705 149,98 грн., заборгованості за перетоки реактивної електроенергії за зобов`язаннями липня 2015 року - березня 2016 року (включно) в сумі 429 735,76 грн., 3% річних в сумі 475 949,96 грн. за період прострочення з 12 серпня 2015 року по 22 березня 2016 року окремо за кожним рахунком, інфляційних нарахувань в сумі 835 994,22 грн. за зобов`язаннями липня - грудня 2015 року за період прострочення з серпня 2015 року по січень 2016 року окремо за кожним рахунком, витрат зі сплати судового збору в сумі 205 809,20 грн.

03 жовтня 2019 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в межах виконавчого провадження №51706697 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

09 жовтня 2019 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №60258223 з виконання постанови ВП №51706697 від 13 вересня 2016 року про стягнення виконавчого збору, за якою ухвалено стягнути з позивача 5 665 263,90 грн. виконавчого збору.

Утім, як вказує позивач, відповідно до положень статті 37, 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження», пункту 8 Розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, постанова про стягнення виконавчого збору мала бути винесена та зареєстрована в АСВП не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа, тобто не пізніше 04 жовтня 2019 року.

В той же час, постанова про стягнення виконавчого збору ВП №51706697 (датована 03 жовтня 2019 року або 04 жовтня 2019 року) до відома позивача не доводилась, рекомендованим поштовим відправленням (або будь-яким іншим) позивачу не надсилалась.

Окрім того, постанова про стягнення виконавчого збору ВП №51706697 (датована 03 жовтня 2019 року або 04 жовтня 2019 року) відсутня і в Автоматизованій системі виконавчого провадження Міністерства юстиції України.

Натомість, як зазначено в постанові про відкриття виконавчого провадження ВП №60258223 від 09 жовтня 2019 року, виконавчим документом по цьому виконавчому провадженню є постанова про стягнення виконавчого збору ВП №51706697 від 13 вересня 2016 року, тобто постанова винесена на 3 роки та 19 днів раніше повернення виконавчого документа стягувачу (ВП №51706697 від 03 жовтня 2019 року).

Також позивач звернув увагу на те, що в постанові про стягнення виконавчого збору ВП №51706697 від 13 вересня 2016 року встановлений строк пред`явлення останньої до виконання - один рік, тобто до 13 вересня 2017 року, а виконавче провадження на підставі цієї постанови відкрите 09 жовтня 2019 року.

Таким чином відповідачем грубо порушені норми чинного законодавства, а тому постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №60258223 від 09 жовтня 2019 року з виконання постанови ВП №51706697 від 13 вересня 2016 року є протиправною та підлягає скасуванню.

Крім того, 23 січня 2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №53258987 з виконання наказу №913/1106/16, виданого 05 грудня 2016 року Господарським судом Луганської області про стягнення з Комунального підприємства «Попаснянський районний водоканал» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання» заборгованості за спожиту активну електроенергію в сумі 34 236 506,92 грн., заборгованості з компенсації перетоків реактивної електроенергії в сумі 233 003,42 грн., 3% річних в сумі 183 857,02 грн. та витрат зі сплати судового збору в сумі 206 700,00 грн.

02 жовтня 2019 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову ВП №53258987 про повернення виконавчого документу стягувачу.

Того ж дня, 02 жовтня 2019 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було винесено постанову ВП №53258987 про стягнення виконавчого збору, за якою належить стягнути з позивача виконавчий збір у розмірі 3 332 824,38 грн.

Вказану постанову позивач вважає такою, що підлягає скасуванню з огляду на те, що враховуючи положення частини першої та другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діє з 28 серпня 2018 року) розмір виконавчого збору становить: - у період з 05 жовтня 2016 року до 28 серпня 2018 року - 10 відсотків фактично стягнутої суми; - у період після 28 серпня 2018 року - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

На думку позивача до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення частини другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній з 28 серпня 2018 року, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена 23 січня 2017 року, тобто правовідносини щодо виконання виконавчого документу виникли до 28 серпня 2018 року.

В редакції частини другої статті 27 Закону до 28 серпня 2018 року підлягало стягненню відсоткове значення від фактично стягнутої суми, тобто стягнення виконавчого збору прямо залежало від того, в якому розмірі фактично виконано рішення державним виконавцем в примусовому порядку.

При цьому, позивач наголосив, що до відкриття виконавчого провадження №53258987, тобто до 23 січня 2017 року позивачем на виконання наказу №913/1106/16, виданого 05 грудня 2016 року Господарським судом Луганської області, добровільно були сплачені на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання» грошові кошти загальною сумою 4 856 346,69 грн., а саме: - заборгованість за спожиту активну електричну енергію в сумі 4 623 343,27 грн. згідно платіжних доручень №15 від 06 січня 2017 року та №305 від 28 лютого 2019 року); - заборгованість з компенсації перетоків реактивної електроенергії в сумі 233 003,42 грн. згідно платіжного доручення №38 від 10 січня 2017 року.

Після відкриття виконавчого провадження №53258987 позивачем добровільно були сплачені на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання» грошові кошти загальною сумою 390 557,02 грн., в тому числі: - 3% річних в сумі 183 857,02 грн. згідно платіжного доручення №494 від 18 липня 2017 року; - витрати зі сплати судового збору в сумі 206 700,00 грн. згідно платіжного доручення №494 від 18 липня 2017 року).

Отже, як стверджує позивач, фактично державними виконавцями за виконавчим провадженням №53258987 грошові кошти з позивача не стягувались.

З часу відкриття виконавчого провадження №53258987 і до повернення виконавчого документу стягувачу, державним виконавцем не було вжито жодного із заходів примусового виконання рішення, передбачених статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження», а тому підстави для винесення постанови ВП №53258987 від 02 жовтня 2019 року про стягнення виконавчого збору відсутні.

Окрім вказаного вище позивач також зауважив на тому, що 02 жовтня 2019 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №60205566 з виконання постанови ВП №53258987 від 02 жовтня 2019 року, виданої ВПВР ДДВС МЮУ про стягнення з позивача 3 332 824,38 грн. виконавчого збору на користь держави.

Згадана постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №60205566 від 02 жовтня 2019 року є протиправною та підлягає скасуванню з огляду на те, що постанова ВП №53258987 від 02 жовтня 2019 року про стягнення виконавчого збору є неправомірною з наведених позивачем вище підстав.

07 листопада 2019 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження ВП №60205566, якою постановлено об`єднати виконавчі провадження №60205566 та №60258223 у зведене виконавче провадження №60533659.

Тобто об`єднані виконавчі провадження про стягнення виконавчого збору, а саме:

-постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №60258223 від 09 жовтня 2019 року з виконання постанови №51706697, виданої 13 вересня 2016 року ВПВР ДДВС МЮУ про стягнення з Комунального підприємства «Попаснянський районний водоканал» 5 665 263,90 грн. виконавчого збору на користь держави;

-постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №60205566 від 02 жовтня 2019 року з виконання постанови №53258987 від 02 жовтня 2019 року, виданої ВПВР ДДВС МЮУ про стягнення з Комунального підприємства «Попаснянський районний водоканал» 3 332 824,38 грн. виконавчого збору на користь держави.

Також, 07 листопада 2019 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України при примусовому виконанні постанови ВП №51706697 від 13 вересня 2016 року про стягнення виконавчого збору та постанови ВП №53258987 від 02 жовтня 2019 року про стягнення виконавчого збору, винесено постанову ВП №60205566 про арешт коштів боржника на суму 8 628 347,58 грн.

Однак, зведеному виконавчому провадженню присвоєно номер 60533659, а арешт коштів на суму 8 628 347,58 грн. винесений у виконавчому провадженні №60205566, в якому підлягала стягненню сума виконавчого збору 3 332 824,38 грн.

Окрім того, для позивача є незрозумілим, чому постановою про арешт коштів ВП №60205566 від 07 листопада 2019 року накладено арешт у межах суми звернення стягнення виконавчого збору 8 628 347,58 грн., в той час як за виконавчими документами сума звернення стягнення виконавчого збору становить 8 998 088,28 грн. (5 665 263,90 грн. + 3 332 824,38 грн.).

При цьому позивач наголосив, що всім вище наведеним постановам державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України передувала постанова про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження ВП №51706697 від 08 липня 2019 року, якою виконавчі провадження №51706697, №53258987 були об`єднані у зведене виконавче провадження №59487597. Втім, подальша доля зведеного виконавчого провадження №59487597 позивачу не відома.

За наведених обставин позивач, вважаючи своє право порушеним, звернувся до суду із заявленими позовними вимогами.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2019 року відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог щодо:

- визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Ліани Олегівни «Про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження» ВП №60205566 від 07 листопада 2019 року;

- визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Ліани Олегівни «Про арешт коштів боржника» ВП №60205566 від 07 листопада 2019 року з виконання постанови ВП №51706697 від 13 вересня 2016 року, виданої ВПВР ДДВС МЮУ, про стягнення з Комунального підприємства «Попаснянський районний водоканал» () 5 665 263,90 грн. виконавчого збору на користь держави та постанови ВП №53258987 від 02 жовтня 2019 року, виданої ВПВР ДДВС МЮУ про стягнення з Комунального підприємства «Попаснянський районний водоканал» З 332 824,38 грн. виконавчого збору на користь держави .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2019 року позовну заяву в решті позовних вимог залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2019 року позовну заяву в частині залишення без руху повернуто позивачу, у зв`язку з неповажністю причин пропуску строку та не усуненням недоліків, визначених ухвалою від 18 листопада 2019 року.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2019 року, а справу в цій частині направлено на розгляд до суду першої інстанції.

В той же час, Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2020 року скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 грудня 2019 року, а справу в частині повернення позовної заяви направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 березня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 11 березня 2020 року.

В ухвалі про відкриття провадження у справі №640/22256/19 від 04 березня 2020 року зобов`язано відповідача з моменту отримання даної ухвали надати суду належним чином завірені копії матеріалів ВП №60258223, №53258987, №60205566.

В судове засідання 11 березня 2020 року учасники справи явку уповноважених представників не забезпечили. Матеріалів виконавчих проваджень №60258223, №53258987, №60205566 відповідачем не надано також. За таких обставин судове засідання відкладено слуханням на 24 березня 2020 року.

24 березня 2020 року справу знято з розгляду та відкладено на 07 квітня 2020 року у зв`язку з запровадженням карантину на всій території України постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19».

26 березня 2020 року до канцелярії суду супровідним листом Міністерства юстиції України №640/22256/19-9.2.2 від 24 березня 2020 року надійшли копії матеріалів виконавчого провадження №60258223 на 4 арк., копії матеріалів виконавчого провадження №60205566 на 30 арк., та копії документів уповноваженої особи на 5 арк. При цьому правом на надання відзиву відповідач не скористався.

У судове засідання 07 квітня 2020 року учасники справи не прибули, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце проведення судового засідання; клопотань про відкладення судового засідання не надходило. За таких обставин суд вирішив здійснювати розгляд справи у порядку письмового провадження.

Під час розгляду справи у порядку письмового провадження виникла необхідність у витребуванні виконавчих проваджень ВП №51706697, починаючи з винесення постанови від 21 липня 2016 року про відкриття виконавчого провадження та ВП №53258987, починаючи з винесення постанови від 23 січня 2017 року про відкриття виконавчого провадження, про що винесено ухвалу суду від 13 квітня 2020 року.

На виконання зазначеної ухвали суду через канцелярію суду 06 травня 2020 року надійшли витребувані матеріали.

Крім того, на думку суду належним відповідачем по справі має бути Міністерство юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

За приписами статті 6 Закону №1403-VIII cистему органів примусового виконання рішень становлять Міністерство юстиції України та органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Як зазначено в частині першій статті 7 Закону №1403-VIII відповідно до цього Закону державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року №228 затверджено Положення про Міністерство юстиції України (Положення №228).

Згідно пункту 1 вказаного Положення Міністерство юстиції України (Мін`юст) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Мін`юст є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику, державну політику з питань банкрутства та використання електронного цифрового підпису, у сфері нотаріату, організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - виконання рішень), державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації обтяжень рухомого майна, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, реєстрації статуту територіальної громади м. Києва, реєстрації статутів Національної академії наук та національних галузевих академій наук, державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб`єктів інформаційної діяльності, у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, у сфері правової освіти населення; забезпечує формування державної політики у сфері архівної справи і діловодства та створення і функціонування державної системи страхового фонду документації.

За пунктом 7 Положення №228 Мін`юст здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи Мін`юсту.

Відповідно до пункту 1 Положення про відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, затвердженого заступником Міністра юстиції України - керівником апарату 22 червня 2016 року, відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є структурним підрозділом Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, без статусу юридичної особи. Працівниками відділу є державні виконавці правовий статус яких та обсяг процесуальних повноважень визначений законами України "Про державну виконавчу службу" та "Про виконавче провадження".

Згідно пункту 1.1 Положення про Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 01.03.2019 №616/к, Департамент державної виконавчої служби є самостійним структурним підрозділом Міністерства юстиції України.

Однак Департамент не має статусу юридичної особи.

Згідно пункту 3.18 вказаного Положення Департамент забезпечує представництво інтересів відділу примусового виконання рішень Департаменту в судових та інших органах, а також організовує забезпечення представництва інтересів Департаменту в судових органах через структурні підрозділи територіальних органів Мін`юсту, що забезпечують здійснення повноважень у сфері організації примусового виконання рішень.

За пунктом 6.4 Положення до складу Департаменту входять структурні підрозділи, у тому числі відділ примусового виконання рішень.

На підтвердження вказаних доводів суду та як вбачається із матеріалів справи саме Міністерство юстиції України уповноважувало головного спеціаліста відділу судового забезпечення Державної виконавчої служби Управління судового забезпечення суміжних правових інституцій Департаменту з питань судової роботи представляти інтереси відповідача у справі №640/22256/19.

Вирішуючи спір суд виходив з наступного.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішення, що підлягають примусовому виконанню на підставі виконавчих документів визначені статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Згідно з частиною п`ятою цієї статті виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частиною першою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

При цьому, відповідно до частини другої цієї статті у редакції Закону України «Про виконавче провадження» станом на час відкриття, зокрема, ВП №51706697 було встановлено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Як вбачається із матеріалів справи 21 липня 2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України постановою ВП №51706697 відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Луганської області №913/510/16 від 16 червня 2016 року про «Стягнення з Комунального підприємства «Попаснянський районний водоканал», 93304, Луганська область, м. Попасна, вул. Дніпровська, буд. 89, ідентифікаційний код 38817874, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання», 91021, м. Луганськ, кв. Гайового, буд. 35-А, ідентифікаційний код 31443937:

-на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання № НОМЕР_1 в філії ЛОУ АТ «Ощадбанк», МФО 304655, код 31443937 заборгованість за спожиту активну електроенергію за зобов`язаннями липня 2015 року - березня 2016 року (включно) в сумі 54705149 грн. 98 коп.,;

-на поточний рахунок № НОМЕР_2 в філії ЛОУ АТ «Ощадбанк» у м. Сєвєродонецьку, МФО 304665, код 31443937 заборгованість за перетоки реактивної електроенергії за зобов`язаннями липня 2015 року - березня 2016 року (включно) в сумі 429735 грн. 67 коп., 3% річних в сумі 475949 грн. 96 коп. за період прострочення з 12.08.2015 по 22.03.2016 окремо за кожним рахунком, інфляційні нарахування в сумі 835994 грн. 22 коп. за зобов`язаннями липня - грудня 2015 року за період прострочення з серпня 2015 року по січень 2016 року окремо за кожним рахунком, витрати зі сплати судового збору в 205809 грн. 20 коп.».

З наведеного слідує, що загальна сума боргу станом на час відкриття виконавчого провадження №51706697 складала 56652639,03 грн.

Пунктом 2 резолютивної частини вказаної постанови боржнику ухвалено самостійно виконати рішення суду протягом 7 днів з моменту винесення (отримання) постанови.

В пункті 3 резолютивної частини вказаної постанови зазначено, що при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчий дій.

22 липня 2016 року державним виконавцем здійснено запит №20.1-497/5, адресований Головному управлінню Держпраці у Луганській області, Національній комісії з цінних паперів та фондового ринку, Регіональному сервісному центру МВС у Луганській області, Державній інспекції сільського господарства у Луганській області, щодо інформації про наявність майна та цінних паперів, що зареєстровані за Комунальним підприємством «Попаснянський районний водоканал».

Крім того, головним державним виконавцем 09 серпня 2016 року винесено постанову ВП №51706697 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Листом №31/132 від 18 серпня 2016 року стягувач за виконавчим провадженням ВП №51706697 - Товариство з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання» повідомив начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що боржником 29 липня 2016 року здійснена оплата за спожиту електроенергію в сумі 8051,00 грн.

Тобто сума за спожиту електроенергію у розмірі 8051,00 грн. сплачена боржником у межах 7- денного строку, наданого державним виконавцем боржнику для добровільного виконання рішення.

Утім, як зазначено стягувачем у згаданому вище листі, станом на 17 серпня 2016 року сума заборгованості за наказом Господарського суду Луганської області №913/510/16 від 16 червня 2016 року складає: за спожиту активну електроенергію 54697098,98 грн., за перетоки реактивної електроенергії - 429735,67 грн., 3% річних - 475949,96 грн., інфляційних відрахувань - 835994,22 грн. та судового збору 205809,20 грн.

Таким чином загальна сума боргу станом на 17 серпня 2016 року становила 56644588,03 грн.

13 вересня 2016 року державним виконавцем винесено постанову ВП №51706697 про арешт коштів боржника, зі змісту якої вбачається, що 13 вересня 2016 року державним виконавцем було винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 5665263,90 грн. Відповідно, як вказує державний виконавець, загальна сума заборгованості по виконавчому провадженню становить 62317902,93 грн., і саме в межах цієї суми державним виконавцем накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках боржника.

На думку суду визначення державним виконавцем розміру виконавчого збору у постанові від 13 вересня 2016 року у сумі 5665263,90 грн. є неправомірним, оскільки із загальної суми боргу 56662639,03 грн. за наказом Господарського суду Луганської області №913/510/16 від 16 червня 2016 року боржником у встановлений для добровільного виконання рішення суду строк було сплачено 8051,00 грн. боргу за спожиту електроенергію, а відтак вказана сума не повинна включатись до розрахунку виконавчого збору.

Втім доказів оскарження чи скасування постанови державного виконавця ВП №51706697 від 13 вересня 2016 року про стягнення виконавчого збору суду не надано.

Позивач зосереджував увагу на тому, що станом на час винесення постанови ВП№51706697 від 13 вересня 2016 року про стягнення виконавчого збору діяла норма частини другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02 червня 2016 року, згідно якої виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Тобто, 10 відсотків суми виконавчого збору мали розраховуватись із суми, що фактично мала була стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

При примусовому виконанні наказу Господарського суду Луганської області №913/510/16 від 16 червня 2016 року платіжним дорученням №6167 від 05 жовтня 2016 року була перерахована в рахунок погашення боргу сума 24033,08 грн.

Платіжним дорученням №6168 від 05 жовтня 2016 року стягнуто 2670,34 грн. виконавчого збору.

З листа стягувача за виконавчим провадженням ВП №51706697 №31/11 від 10 січня 2017 року вбачається, що станом на 10 січня 2017 року сума заборгованості за наказом Господарського суду Луганської області №913/510/16 від 16 червня 2016 року складає: за спожиту активну електроенергію 54673065,90 грн., за перетоки реактивної електроенергії - 429735,67 грн., 3% річних - 475949,96 грн., інфляційних відрахувань - 835994,22 грн. та судового збору 205809,20 грн.

Тобто станом на 10 січня 2017 року загальна сума боргу становила 56620554,95 грн.

16 березня 2017 року головним державним виконавцем при примусовому виконанні наказу Господарського суду Луганської області №913/510/16 від 16 червня 2016 року винесено постанову ВП №51706697 про арешт коштів, якою постановлено накласти арешт на кошти «у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 62317902,93 грн».

05 квітня 2017 року платіжним дорученням №1671 стягнуто 44091,27 грн. в рахунок погашення боргу та платіжним дорученням №1672 стягнуто 4899,03 грн. виконавчого збору відповідно до постанови від 13 вересня 2016 року.

18 квітня 2017 року платіжним дорученням №1752 стягнуто 1534,74 грн. в рахунок погашення боргу та платіжним дорученням №1753 стягнуто 170,52 грн. виконавчого збору відповідно до постанови від 13 вересня 2016 року.

21 вересня 2017 року головним державним виконавцем при примусовому виконанні наказу Господарського суду Луганської області №913/510/16 від 16 червня 2016 року в черговий раз винесено постанову ВП №51706697 про арешт коштів боржника.

10 жовтня 2017 року головним державним виконавцем при примусовому виконанні наказу Господарського суду Луганської області №913/510/16 від 16 червня 2016 року винесено постанову ВП №51706697 про стягнення витрат виконавчого провадження на загальну суму 276,56 грн.

У межах виконавчого провадження №51706697 платіжним дорученням №4662 від 13 жовтня 2017 року стягнуто 1 004 946,80 грн. в рахунок погашення боргу, а платіжним дорученням №4663 стягнуто 111660,75 грн. виконавчого збору відповідно до постанови від 13 вересня 2016 року.

06 лютого 2018 року, 29 березня 2018 року, 23 травня 2018 року, 09 серпня 2018 року, 28 вересня 2018 року, 08 липня 2019 року головним державним виконавцем при примусовому виконанні наказу Господарського суду Луганської області №913/510/16 від 16 червня 2016 року винесено постанови ВП №51706697 про арешт коштів боржника.

В подальшому згідно наказу Господарського суду Луганської області №913/510/16 від 16 червня 2016 року в рахунок погашення боргу стягнуто платіжними дорученнями: №1921 від 30 березня 2018 року суму у розмірі 142836,75 грн.; №3656 від 27 квітня 2018 року - 106349,20 грн.; №8911 від 26 жовтня 2018 року - 413039,55 грн.; №9806 від 23 листопада 2018 року - 720863,35 грн.; №1099 від 06 лютого 2019 року - 2 008 519,74 грн.; №7503 від 10 червня 2019 року - 2 604 067,56 грн.

Платіжним дорученням №7504 від 10 червня 2019 року стягнуто суму виконавчого збору у розмірі 260 406,75 грн. «відповідно до постанови №51706697(27)».

З наведеного вище вбачається, що виконавчий збір стягувався державним виконавцем згідно постанови від 13 вересня 2016 року в залежності від стягнутої суми боргу.

08 липня 2019 року державним виконавцем винесено постанову ВП №51706697 про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що у відділі на виконанні перебувають виконавчі провадження №51706697 та №53258987 про стягнення коштів з КП «Попаснянський районний водоканал», а отже ухвалено об`єднати виконавчі провадження №51706697 та №53258987 у зведене виконавче провадження №59487597.

Окрім того, з матеріалів виконавчого провадження ВП №51706697 вбачається, що 05 серпня 2019 року стягувач направив державному виконавцю листа №01-19/2/196, в якому вказав, що станом на 01 липня 2019 року залишок заборгованості складає 45366979,54 грн. (за активну електроенергію), втім у відповідності з пунктом 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» просив повернути виконавчий документ.

03 жовтня 2019 року державний виконавець виніс постанову ВП №51706697 про повернення виконавчого документа стягувачу, в якому зокрема зазначив, що станом на 03 жовтня 2019 року залишок заборгованості становить 44 750 335,00 грн.

При цьому, на постанові державного виконавця ВП №51706697 від 13 вересня 2016 року про стягнення виконавчого збору міститься відмітка державного виконавця, що «залишок виконавчого збору станом на 03.10.2019 становить 4 653 471,72 грн.».

Щодо виконавчого провадження ВП №53258987 слід зазначити наступне.

Так, на виконання наказу Господарського суду Луганської області №913/1106/16 від 05 грудня 2016 року, яким ухвалено «стягнути з Комунального підприємства «Попаснянський районний водоканал», 93304, м. Попасна Луганської області, вул. Дніпровська, б. 89, код 38817874, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання», 91021, м. Луганськ, кв. Гайового, буд. 35А (фактична адреса: 93100, м. Лисичанськ Луганської області, вул. ім. О.Довженка, б. 11), код 31443937, заборгованість за спожиту активну електричну енергію в сумі 34236506 грн. 92 коп., заборгованість з компенсації перетоків реактивної електроенергії в сумі 233003 грн. 42 коп., 3% річних в сумі 183857 грн. 02 коп. та витрати зі сплати судового збору в сумі 206700 грн. 00 коп.», - головним державним виконавцем винесено постанову ВП №53258987 від 23 січня 2017 року про відкриття виконавчого провадження.

Загальна сума боргу за наказом Господарського суду Луганської області №913/1106/16 від 05 грудня 2016 року складає 34860067,36 грн.

У постанові ВП №53258987 від 23 січня 2017 року про відкриття виконавчого провадження державний виконавець, окрім іншого, постановив стягнути з боржника виконавчий збір в сумі 3486006,74 грн.

Станом на час відкриття ВП №53258987 та винесення відповідної постанови від 23 січня 2017 року, діяла норма частини другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Згідно листа стягувача у ВП 53258987 №31/96 від 23 квітня 2018 року станом на 17 квітня 2018 року залишок боргу складав 29613163,65 грн.

Згідно листа стягувача у ВП 53258987 №01-19/2/198 від 05 серпня 2019 року станом на 01 липня 2019 року залишок заборгованості складав 29613163,65 грн., однак стягувач вказаним листом просив повернути виконавчий документ стягувачу відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

02 жовтня 2019 року державний виконавець у ВП №53258987 виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, в якій зазначив, що станом на 02 жовтня 2019 року залишок заборгованості становить 28 311 899,85 грн.

Крім того, 02 жовтня 2019 року державний виконавець у ВП №53258987 виніс постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 3 332 824,38 грн.

02 жовтня 2019 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття ВП №60205566 з виконання постанови №53258987 від 02 жовтня 2019 року про стягнення виконавчого збору.

Також 09 жовтня 2019 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було винесено постанову ВП №60258223 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови №51706697 від 13 вересня 2016 року про стягнення виконавчого збору.

07 листопада 2019 року державний виконавець постановою ВП №60205566 про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження об`єднав виконавчі провадження №60205566 та №60258223 у зведене виконавче провадження №60533659.

В подальшому державний виконавець вчиняв дії задля примусового стягнення сум виконавчого збору, окрім іншого, виносив постанови про арешт коштів боржник, зокрема постанову ВП №60205566 від 07 листопада 2019 року, яка оскаржується позивачем.

Позивач, звертаючись із заявленими позовними вимогами вважав протиправними постанови державного виконавця: ВП №60258223 від 09 жовтня 2019 року про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови №51706697 від 13 вересня 2016 року про стягнення виконавчого збору; ВП №53258987 від 02 жовтня 2019 року про стягнення виконавчого збору; ВП №60205566 від 02 жовтня 2019 року про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови №53258987 від 02 жовтня 2019 року про стягнення виконавчого збору; ВП №60205566 від 07 листопада 2019 року про об`єднання виконавчих проваджень та постанову ВП №60205566 від 07 листопада 2019 року про арешт коштів боржника, - вказуючи, зокрема, на фактичне не стягнення суми боргу, з якої у відповідності до частини другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» мав би відраховуватись відсоток виконавчого збору.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 цього Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За примусове виконання рішень органами державної виконавчої служби у відповідності до статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон №1404-VIII) справляється виконавчий збір.

Як вже було неодноразово зазначено, станом на час винесення постанови №51706697 від 13 вересня 2016 року про стягнення виконавчого збору діяла норма частини другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», за якою виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Згідно із частиною п`ятою статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також частиною дев`ятою вказаної статті передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За правилами частини п`ятої вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

За приписами частини третьої статті 40 Закону №1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Закон №1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, розробленою відповідно до законів № 1403-VIII і № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Вказані вище положення частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.

Натомість частина друга статті 27 Закону №1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

При цьому пункт 21 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону № 1404-VІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Крім цього, пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону № 1404-VIII. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У своїй постанові від 11 березня 2020 року у справі №2540/3203/18 Велика Палата Верховного Суду, вважаючи обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

При примусовому виконанні наказу Господарського суду Луганської області №913/510/16 від 16 червня 2016 року виконавчий збір згідно постанови від 13 вересня 2016 року стягувався в залежності від стягнення суми боргу. Про наявність залишку не стягнутої суми виконавчого збору станом на 03 жовтня 2019 року виконавцем вчинено напис на постанові ВП №51706697 від 13 вересня 2016 року про стягнення виконавчого збору. В той же час, у постанові ВП №51706697 про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказав і про наявність станом на 03 жовтня 2019 року залишку заборгованості у розмірі 44 750 335,00 грн., яка не була стягнута останнім.

За таких обставин суд погоджується із позивачем щодо протиправності винесення державним виконавцем постанови ВП №60258223 від 09 жовтня 2019 року про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови ВП №51706697 від 13 вересня 2016 року про стягнення виконавчого збору, оскільки таке стягнення не передбачає фактичне вчинення виконавцем дій щодо стягнення боргу на виконання рішення суду (наказу Господарського суду Луганської області №913/510/16 від 16 червня 2016 року). Відтак суд дійшов висновку про скасування постанови ВП №60258223 від 09 жовтня 2019 року про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови ВП №51706697 від 13 вересня 2016 року про стягнення виконавчого збору.

При цьому суд вважає помилковим твердження позивача, що постанова про стягнення виконавчого збору у ВП №51706697 мала бути винесена у відповідності з частиною третьою статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» та зареєстрована у АСВП не пізніше 04 жовтня 2019 року, оскільки постанова про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №51706697 вже була винесена 13 вересня 2016 року і положення чинного законодавства не передбачають повторне ухвалення постанови про стягнення виконавчого збору у наведеному вище випадку.

У виконавчому провадженні ВП №53258987 при примусовому виконанні наказу Господарського суду Луганської області №913/1106/16 від 05 грудня 2016 року державний виконавець за наслідками повернення виконавчого документа стягувачу постановою від 02 жовтня 2019 року про повернення виконавчого документа, 02 жовтня 2019 року виніс постанову ВП №53258987 про стягнення виконавчого збору у розмірі 3 332 824,38 грн.

За нормами частини другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції станом на час винесення згаданої вище постанови встановлено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Як вже було зазначено вище, положення частини третьої статті 40 Закону №1404VIII зобов`язують державного виконавця в разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим законом.

Аналогічно вже зазначеному вище суд зауважує, що вказані положення частини третьої статті 40 Закону № 1404VIII кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції. Натомість частина друга статті 27 Закону № 1404VIII передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості зі сплати аліментів.

При цьому пункт 21 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що в постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону №1404VІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає в матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, в якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця. Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції в постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Знову ж таки слід вказати, що законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Крім цього, пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону №1404VIII. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У постанові ВП №53258987 від 02 жовтня 2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначив, що станом на 02 жовтня 2019 року залишок заборгованості становить 28 311 899,85 грн.

У постанові ВП №53258987 від 02 жовтня 2019 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 3 332 824,38 грн. відмітки щодо стягнутої суми виконавчого збору відсутні.

З урахуванням вищенаведеного, на переконання суду, стягнення виконавчого збору без реального стягнення суми боргу з боржника в разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Аналогічно висловив свою позицію Верховний Суд у постанові від 16 квітня 2020 року у справі №640/8425/19.

Таким чином суд вважає, що постанова державного виконавця ВП №53258987 від 02 жовтня 2019 року про стягнення виконавчого збору також є протиправною, а відтак підлягає скасуванню.

Оскільки суд дійшов висновку щодо неправомірності стягнення з божника виконавчого збору за постановами ВП№51706697 від 13 вересня 2016 року та ВП №53258987 від 02 жовтня 2019 року, відповідно як наслідок підлягають скасуванню постанови державного виконавця ВП №60258223 від 09 жовтня 2019 року про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови №51706697 від 13 вересня 2016 року про стягнення виконавчого збору; ВП №60205566 від 02 жовтня 2019 року про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови №53258987 від 02 жовтня 2019 року про стягнення виконавчого збору; ВП №60205566 від 07 листопада 2019 року про об`єднання виконавчих проваджень та постанова ВП №60205566 від 07 листопада 2019 року про арешт коштів боржника.

Отже, за наслідками вирішення спору суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідач у справі не довів суду належними та допустимими доказами правомірність стягнення виконавчого збору у заявлених сумах.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачений судовий збір у розмірі 19210,00 грн. платіжним дорученням №666 від 07 листопада 2019 року, який підлягає відшкодуванню.

Крім того, 21 квітня 2020 року до суду надійшла заява представника позивача, в якій останній повідомив про надання доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241-246, 287, 250, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

в и р і ш и в:

Позов Комунального підприємства «Попаснянський районний водоканал» задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати:

-постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Ліани Олегівни «Про відкриття виконавчого провадження» ВП №60258223 від 09 жовтня 2019 року з виконання постанови №51706697 від 13 вересня 2016 року, виданої ВПВР ДДВС МЮУ, про стягнення з Комунального підприємства «Попаснянський районний водоканал» (код СДРПОУ 38817874) 5 665 263,90 грн. виконавчого збору на користь держави;

-постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Ліани Олегівни «Про стягнення виконавчого збору» ВП №53258987 від 02 жовтня 2019 року;

-постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Ліани Олегівни «Про відкриття виконавчого провадження» ВП №60205566 від 02 жовтня 2019 року з виконання постанови №53258987 від 02 жовтня 2019 року, виданої ВПВР ДДВС МЮУ, про стягнення з Комунального підприємства «Попаснянський районний водоканал» () 3 332 824,38 грн виконавчого збору на користь держави;

-постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Ліани Олегівни «Про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження» ВП №60205566 від 07 листопада 2019 року;

-постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Ліани Олегівни «Про арешт коштів боржника» ВП №60205566 від 07 листопада 2019 року з виконання: - постанови ВП №51706697 від 13 вересня 2016 року, виданої ВПВР ДДВС МЮУ, про стягнення з Комунального підприємства «Попаснянський районний водоканал», () 5 665 263,90 грн. виконавчого збору на користь держави; - постанови ВП №53258987 від 02 жовтня 2019 року, виданої ВПВР ДДВС МЮУ про стягнення з Комунального підприємства «Попаснянський районний водоканал» 3332824,38 грн. виконавчого збору на користь держави.

Стягнути на користь Комунального підприємства «Попаснянський районний водоканал» (, 93304, Луганська обл., Попаснянський район, м. Попасна, вул. Дніпровська, буд. 89) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України (, 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13) понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 19210,00 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 287, 296 - 297, з урахуванням перехідних та прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко