Справа № 337/233/20(2-а/337/18/2020)
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2020-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 травня 2020 року м. Дніпросправа № 337/233/20(2-а/337/18/2020)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою інспектора батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Сондея Михайла Васильовича на рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 10 лютого 2020 року (суддя суду 1 інстанції Мурашова Н.А.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Сондея Михайла Васильовича, третя особа - Батальйон патрульної поліції у м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Сондея Михайла Васильовича, третя особа - Батальйон патрульної поліції у м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову ЕАК №1953581 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 121 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 680,00грн.

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 10 лютого 2020 року позов задоволено. Постанову інспектора Батальйону патрульної поліції у м.Бориспіль УПП в Київській області ДПП Сондей Михайла Васильовича ЕАК №1953581 від 09.01.2020р. про накладання на позивача адміністративного стягнення за ч.2 ст.121 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 680,00грн. визнано протиправною та скасовано. Стягнуто на користь позивача, за рахунок бюджетних асигнувань Батальйону патрульної поліції у м.Бориспіль УПП у Київській області ДПП, місце знаходження: Київська обл.., м.Бориспіль, вул..Кошового, б.4, понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00грн (три тисячі гривень 00 копійок).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що встановивши наявність

порушення водієм вимог ПДР України відповідачем законно та обґрунтовано винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

На підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови відповідачем долучено до апеляційної скарги відеозапис з нагрудної камери поліцейського.

На відео з нагрудної камери відповідача зафіксовано, що він ознайомив позивача з правами особи, що притягається до адміністративної відповідальності, поліцейський не перешкоджав реалізації права на отримання правової допомоги позивачем.

В ході розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейський не перешкоджав реалізації права позивача на отримання правової допомоги на місці розгляду справи чи в телефонному режимі, про що роз`яснено позивачу.

Відповідач вказує на те, що порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно ЦПК України. Отже. Витрати позивача пов`язані з розглядом справи не є збитками в розумінні статті 22 ЦПК України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватись як збитки.

Вказує, що склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Так, понесені позивачем витрати на правничу допомогу в межах даної справи у загальному розмірі 3000грн. в даному випадку не підтверджено належними та допустимими доказами як то документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, що є підставою для відмови позивачу стягненні таких витрат.

Посилається на те, що у рішенні №162 від 04.08.2017 Рада адвокатів України роз`яснила, що ордер складає у сукупності титульну та зворотну сторони, тому надаючи посвідчену копію ордера, необхідно робити копію цілісного документа, за формою, встановленою Радою адвокатів України. Створена в іншому порядку копія ордеру не може вважатись належною.

Також, суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень в частині прийняття рішення щодо стягнення коштів на правничу допомогу, оскільки частиною 3 статті 286 КАС України передбачений вичерпний перелік повноважень місцевих загальних суд за наслідками розгляду справ про притягнення до адміністративної відповідальності.

У відповідності до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що 09.01.2020 відповідачем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія серії ЕАК №1953581.

Відповідно до змісту вищевказаної постанови, 09.01.2020р. о 05.02год. позивач, по вул.Київський шлях в м.Бориспіль Київської обл., в порушення п.31.4.3а ПДР та п.6.1.5 ДСТУ 3649 керував автобусом VOLKSWAGEN LT-46, державний номер НОМЕР_1 , на якому встановлено бічні габаритні вогні білого кольору.

Відповідно до вказаної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 гривень.

Положеннями часини 2 статті 121 КУпАП передбачена відповідальність за керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації.

Так, ч.2 ст.121 КУпАП передбачена відповідальність за два окремих правопорушень, об`єктивна сторона яких полягає:

1) керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, який має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів;

2) за керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації.

Відповідно до п.31.1 ПДР технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Відповідно до п.31.4.3аПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам - кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Положеннями статті 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, вина водія у порушенні Правил дорожнього руху повинна доводитись певними доказами, серед яких показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, пояснення свідків тощо.

Відповідно до матеріалів справи, транспортний засіб, яким керував позивач, є загальним автобусом марки VOLKSWAGEN моделі LT-46, державний номер НОМЕР_1 , 2000р.в., і належить ТОВ «Бастур». (а.с. 11)

Згідно з протоколом перевірки технічного стану №00731-06463-19 від 23.09.2019р. зазначений транспортний засіб використовується для перевезення вантажів та пасажирів, не має переобладнань і є технічно справним. (а.с. 12)

Відповідно до п. 6.1.5. ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» кількість, колір та наявність ПЗС на КТЗ визначають відповідно до таблиці 1. У цій таблиці вказано, що передній габаритний ліхтар - Білий, задній габаритний ліхтар червоний, бічний габаритний ліхтар автожовтий з примісткою « 6». Згідно з примітки « 6» крайній позаду може бути червоним, якщо він згрупований, комбінований або суміщений з будь-яким іншим червоним заднім ПЗС.

Разом з тим, відповідно до п.6.1.5.1 ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби» на КТЗ, довжиною більше ніж 6 м, випуску до 2003 р., встановлювати бічні габаритні ліхтарі не обов`язково.

Відповідно до пп. «а» п. 31.4.3. Правил дорожнього руху, на який посилався відповідач в оскаржуваній постанові, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам якщо зовнішні світлові прилади: кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу.

Пп. 6.1.1 п. 6.1. розділу 6 «Вимоги щодо безпечності технічного стану КТЗ» ДСТУ 3649:2010, не дозволено змінювати розташування ПЗС, їх демонтувати, встановлювати додаткові ПЗС, а також змінювати режим роботи ПЗС, якщо це не передбачено конструкцією або документами щодо погодження переобладнання КТЗ.

Класифікація КТЗ міститься у «Зведеній резолюції щодо конструкції транспортних засобів», Перегляд 1 Зміна 2, Додаток 7/Перегляд 2 Класифікація та визначення механічних транспортних засобів (документ WP.29 TRANS/WP.29/78/Rev.1/Amend.2 від 16.04.1999 р.).

З урахуванням вищевказаного, в оскаржуваній постанові не вказано, конструкції якого саме транспортного засобу, згідно з класифікацією, колір зовнішнього світлового приладу на автомобілі, яким керував позивач VOLKSWAGEN LT-46, державний номер НОМЕР_1 , не відповідали бічні габарити, які були білого кольору, а не автожовтого, і яким саме документом передбачена конструкція ТЗ автомобіля VOLKSWAGEN LT-46.

Як встановлено судом, зовнішні світлові прилади на даному автобусі не переобладнувались, технічний стан ТЗ відповідає встановленим стандартам.

Тобто у спірному випадку відповідачем не було зазначено в оскаржуваній постанові та не було доведено під час розгляду справи порушення позивачем саме вимог пп. «а» п. 31.4.3. Правил дорожнього руху, яким передбачено заборону експлуатацію транспортних засобів, зокрема, у випадку невідповідності зовнішніх світлових приладів вимогам конструкції транспортного засобу.

З дослідженого судом відеозапису вбачається, що відеозапис не відображає обставини вчинення позивачем правопорушення, за вчинення якого його було притягнуто до адміністративної відповідальності та містить лише відеофіксацію спілкування позивача та інспекторів поліції під час складання постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Отже, досліджений носій відеоінформації, долучений відповідачем до матеріалів справи як доказ на підтвердження правомірності своїх дій з приводу притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення не містить доказів вчинення позивачем вказаного правопорушення.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, на інспектора патрульної поліції покладається обов`язок належним чином задокументувати наявність правопорушення за допомогою фото, відеозйомки, пояснень свідків та інших доказів, які мають статус належних та допустимих.

За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність відповідачем належними та допустимими доказами вчинення позивачем правопорушення.

Щодо вимоги про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Пунктом 1 частини 3 статті 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАС України).

Частинами 3-7 ст.134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 1 статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тобто, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка має намір компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Оплата позивачем витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 3000,00грн., підтверджується укладеним між позивачем та адвокатом Шевченко О.І. договором про надання професійної правничої допомоги №15/01 від 15.01.2020р., переліком та вартістю відповідних послуг від 21.01.2020р., актом №1 від 21.01.2020р. про фактичне надання та оплату цих послуг.

Дослідженням доказів фактичного надання адвокатом усіх зазначених у акті послуг судом встановлено, що у розумінні вимог частини 5 статті 134 КАС України заявлений позивачем розмір на оплату послуг адвоката є співмірним, що є підставою для задоволення вимог щодо відшкодування витрачених коштів у повному обсязі.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.09.2019 року (справа № 520/6601/18), від 11.12.2019 (справа №545/2432/16-а).

Щодо доводів заявника апеляційної скарги про порушення порядку створення копії ордеру адвоката на надання правової допомоги, суд вказує наступне.

Відповідно до пунктів 12, 14 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України № 36 від 17.12.2012 року ордер, що видається адвокатом, який здійснює свою діяльність індивідуально, підписується адвокатом та посвідчується печаткою адвоката (за її наявності).

Ордер встановленої цим Положенням форми є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта. Про обмеження правомочності адвоката, встановлені угодою про надання правової допомоги, останній або керівник адвокатського об`єднання (бюро) зобов`язані вказати на звороті ордера.

На підтвердження повноважень адвоката до матеріалів справи надано ордер серії ЗП №030073 від 21.01.2020 (типова форма відповідно до Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України № 36 від 17.12.2012 року) з вказівкою на звороті ордера про «без обмеження повноважень» засвідченою підписом адвоката Шевченка О.І. (а.с. 28)

Отже, долучений до матеріалів справи ордер складено за формою та містить усі необхідні реквізити відповідно до вимог чинного законодавства.

Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно встановлено обставини, що мають значення для справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального з дотриманням норм процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321,322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу інспектора батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Сондея Михайла Васильовича - залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 10 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та за приписами частини 3 статті 272 КАС України є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров