Справа № 440/1313/20
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2020-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/1313/20
Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Ясиновського І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРІМУМ АКТИВ" до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

11 березня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРІМУМ АКТИВ" (надалі по тексту також - позивач, ТОВ "Прімум Актив") звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень: № 000231501 від 21.10.2019, яким визначено податкове зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 238842,50 грн, у тому числі основний платіж 191074,00 грн та штрафна (фінансова) санкція 47768,50 грн; № 000232501 від 21.10.2019, яким визначено податкове зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 265380,00 грн, у тому числі основний платіж 212304,00 грн та штрафна (фінансова) санкція 53076,00 грн; № від 21.10.2019.

Ухвалою суду від 17 березня 2020 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з невідповідністю її вимогам статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

24 березня 2020 року позивачем надано до суду документи, якими усунуто недоліки позовної заяви, визначені ухвалою суду від 17 березня 2020 року, а саме позовну заяву, вимоги якої уточнено у наступній редакції: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: № 000231501 від 21.10.2019, яким визначено податкове зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 238842,50 грн, у тому числі основний платіж 191074,00 грн та штрафна (фінансова) санкція 47768,50 грн; № 000232501 від 21.10.2019, яким визначено податкове зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 265380,00 грн, у тому числі основний платіж 212304,00 грн та штрафна (фінансова) санкція 53076,00 грн /а.с. 23-39, т.2/.

В обґрунтування своїх вимог про безпідставність висновків відповідача про порушення ТОВ "Прімум Актив" п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст.14, п.44.2 ст.44, пп. 134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, п.6 П(С)БО 16 "Витрати", П(С)БО 25 "Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва", в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 191074 грн, в т.ч.: за 2018 рік на суму 191074 грн, а також п.198.1, 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29.01.2016за №159/28289, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 212304,00 грн в розрізі звітних періодів: за листопад 2018 року в сумі 47752,00 грн; за січень 2019 року в сумі 42054,00 грн; за березень 2019 року в сумі 122498,00 грн. позивач наголошував, що господарські правовідносини підприємства зі спірними контрагентами протягом перевіряємих періодів є реальними, товарними, направленими на досягнення економічного ефекту та на отримання прибутку. Також звертав увагу на недопустимість використання протоколів допитів свідків щодо заперечення факту участі у господарській діяльності, враховуючи відсутність вироків в кримінальному провадженні.

Ухвалою суду від 30.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та провадження у справі відкрито. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) /а.с. 43, т.2/.

16.04.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якої представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на обґрунтованість висновків перевіряючих про порушення ТОВ "Прімум Актив" п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст.14, п.44.2 ст.44, пп. 134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, п.6 П(С)БО 16 "Витрати", П(С)БО 25 "Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва", в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 191074 грн, в т.ч.: за 2018 рік на суму 191074 грн, а також п.198.1, 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29.01.2016за №159/28289, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 212304,00 грн в розрізі звітних періодів: за листопад 2018 року в сумі 47752,00 грн; за січень 2019 року в сумі 42054,00 грн; за березень 2019 року в сумі 122498,00 грн. Зазначав, що документами первинного бухгалтерського обліку не підтверджено реальність правовідносин позивача з ТОВ "Сквадер", ТОВ "Халбрей" та ТОВ "Янтініт". Відповідачем зазначено, що аналіз фінансово-господарської діяльності контрагентів позивача щодо придбання товару свідчить про відсутність факту (джерела) його законного введення в обіг та/або реального задекларованого виробництва контрагентами-постачальниками, оскільки вказаними суб`єктами господарської діяльності здійснюється придбання товарно-матеріальних цінностей не встановленого походження. Під час проведення перевірки позивачем не надано жодного первинного документа щодо підтвердження транспортування (перевезення) придбаного товару на його адресу, оскільки відсутні товарно-транспортні накладні та довіреності на отримання товару від контрагентів. Крім того, наявна негативна інформація щодо наявності кримінальних проваджень відносно контрагентів позивача про надання послуг зі штучного формування податкового кредиту з ПДВ /а.с. 47-53, т.2/.

28.04.2020 до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої представник позивача наполягала на раніше викладених аргументах та наголошувала, що позивач, отримав новий ринок збуту та збільшення обсягів постачання, що підприємством визнано як достатня підстава для витрат на спірні послуги контрагентів на етапі розширення власного ринку реалізації. При цьому, надані на перевірку первинні документи містять достатньо деталізовану інформацію про проведену роботу та надані послуги, зі змісту яких вбачається їх безпосередній зв`язок з підприємницькою діяльністю ТОВ "Прімум Актив". /а.с. 128-134, т.2/.

04.05.2020 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких, наполягаючи на раніше викладених аргументах, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі /а.с. 137-138, т.2/.

Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Головним управлінням ДПС у Полтавській області проведена документальна планова виїзна документальна перевірка з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 30.09.2018, валютного законодавства з 07.02.2017 по 30.06.2019, правильності нарахування та обчислення єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 02.07.2017 по 30.06.2019, за результатами якої складено акт № 1151/16-31-05-01-10/41130604 від 23.09.2019 /надалі по тексту - Акт перевірки/, згідно висновків якого зафіксовані наступні порушення:

- пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755- VI (із змінами та доповненнями), ст. 9 Закону України від 02.12.1996 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення 9стандарт) бухгалтерського обліку п. 6 П(С)БО 16 «Витрати», П(С)БО 25 «Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва», в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 191074 грн, в тому числі за 2018 рік на суму 191074,00 грн;

п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України 29.01.2016 за №159/28289, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 212304,00 грн в розрізі звітних періодів: за листопад 2018 року в сумі 47752 грн; за січень 2019 року в сумі 42054 грн.; за березень 2019 року в сумі 122498 грн /а.с. 27-131, т.1/

Порядок та підстави проведення перевірки позивачем під сумнів не ставились.

Не погодившись з висновками Акту перевірки, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку, за результатами якого останній залишено без змін /а.с. 132-147, т.1/.

На підставі висновків акту перевірки, 21 жовтня 2019 року контролюючим органом винесені наступні податкові повідомлення-рішення:

- № 000231501, яким визначено податкове зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 238842,50 грн. в тому числі основний платіж 191074,00 грн. та штрафна (фінансова) санкція 47768,50 грн /а.с. 20, т.1/;

- № 000232501, яким визначено податкове зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 265380,00 грн, в тому числі основний платіж 212304,00 грн та штрафна (фінансова) санкція в розмірі 53076,00 грн /а.с. 19, т.1/.

Не погодившись з такими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку, за результатами якого податкові повідомлення-рішення залишені без змін /а.с. 148-165, т.1/.

Не погоджуючись з викладеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Як зазначено в акті перевірки № 1151/16-31-05-01-10/41130604 від 23.09.2019 року, встановлені відповідачем в ході перевірки заниження позивачем податку на прибуток на загальну суму 191074 грн, а також заниження позивачем податку на додану вартість на загальну суму 212304,00 грн, обґрунтовуються відповідачем не підтвердженням реальності правовідносин позивача з ТОВ «Халбрей», ТОВ «Янтініт» та ТОВ «Сквадер» у період, що перевірявся. Тобто підставою винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень як з податку на прибуток так і з податку на додану вартість є взаємовідносини позивача з ТОВ «Халбрей», ТОВ «Янтініт» та ТОВ «Сквадер».

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України.

Так, відповідно до п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - ПК України) об`єктом оподаткування з податку на прибуток приватних підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

За приписами п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування. Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності (п. 44.2 ст. 44 ПК України).

Згідно з п. 135.1 ст. 135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.03.1999 №87, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 21.06.1999 за №391/3684, фінансова звітність - це бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансовий стан, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства/установи за звітний період.

Звіт про фінансові результати - це звіт про доходи, витрати і фінансові результати діяльності підприємства/установи.

Пунктом 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 3 "Звіт про фінансові результати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.03.1999 №87 передбачено, що витрати - це зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власниками) за звітний період.

Пунктом 32 цього ж положення встановлено, що прибуток (збиток) від звичайної діяльності до оподаткування визначається як алгебраїчна сума прибутку (збитку) від операційної діяльності, фінансових та інших доходів (прибутків), фінансових та інших витрат (збитків).

Відповідно до п. 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від №290 від 29.11.1999, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за №860/4153, дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Критерії визнання доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).

Згідно з п. 7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Дохід" визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

Відповідно до п. 6 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від №318 від 31.12.1999, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248, витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати: платежі за договорами комісії, агентськими угодами та іншими аналогічними договорами на користь комітента, принципала тощо; попередня (авансова) оплата запасів, робіт, послуг; погашення одержаних позик; інші зменшення активів або збільшення зобов`язань, що не відповідають ознакам, наведеним у пункті 6 цього Положення (стандарту); витрати, які відображаються зменшенням власного капіталу відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; балансова вартість валюти.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

- ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Виходячи з вищевикладеного, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідно до положень частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Статтею 1 цього Закону визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

З огляду на викладене, господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Зважаючи на зміст наведеної норми процесуального права та враховуючи, що вимоги заявленого позову полягають у визнанні протиправними та скасуванні податкового повідомлення-рішення, предметом доказування у даній справі мають бути саме обставини, які свідчать про обґрунтованість чи безпідставність їх винесення та наявність чи відсутність порушень позивачем законодавчих приписів, у тому числі, реальність господарської операції, що є підставою для виникнення права на формування податкового кредиту; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають позивачу право на податковий кредит.

При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції. Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

Так, в період, що перевірявся, між позивачем (по тексту договору - Замовник, ТОВ) та ТОВ "Халбрей" (по тексту договору - Агент) укладено агентський договір № 08/10-18 від 08.10.2018 (по наданню послуг з продажу плит залізобетонних дорожніх), відповідно до умов якого Агент зобов`язується надати неексклюзивні агентські послуги на користь ТОВ за винагороду, а ТОВ зобов`язується приймати скоєні Агентом в її інтересах угоди та сплатити його послуг. Агент надає ТОВ ЗВІТ та Сторони підписують Акт про надання послуг у 2-х примірниках. Результати роботи повинні бути оформлені відповідно до законодавчих та загальноприйнятих вимог, якщо інші вимоги не передбачено в окремих протоколах до цього Договору. ТОВ зобов`язана виплатити винагороду Агенту в сумі 424608,19 грн до 31.12.2019 /а.с. 168-172, т.1/.

На виконання умов вказаного договору сторонами підписано акт №1 надання послуг від 19.11.2018, а саме послуги посередника щодо оптової торгівлі будівельними матеріалами: вироби бетонні та залізобетонні дорожні у загальному розмірі 424608,16 грн, у тому числі ПДВ - 70768,03 грн та Звіт від Агента - ТОВ "Халбрей" за період з 08.10.2018 по 19.11.2018 (з урахуванням додатку №1 до акту №1 надання послуг від 19.11.2018) /а.с. 173-175,т. 1/.

Підтверджуючи формування податкового кредиту з ПДВ позивачем надано податкову накладну від 19.11.2018 № 57 /а.с. 176-177, т. 1/, дослідивши копію якої судом встановлено, що її оформлено у відповідності до вимог пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Станом на дату звернення до суду з даним позовом по даній господарській операції обліковується борг підприємства /а.с. 178, т.1/.

Також, в період, що перевірявся, між позивачем (по тексту договору - Замовник, ТОВ) та ТОВ "Янтініт" (по тексту договору - Агент) укладено агентський договір № 09/10-18 від 09.10.2018 (по наданню послуг з продажу плит залізобетонних дорожніх), відповідно до умов якого Агент зобов`язується надати неексклюзивні агентські послуги на користь ТОВ за винагороду, а ТОВ зобов`язується приймати скоєні Агентом в її інтересах угоди та сплатити його послуг. Агент надає ТОВ ЗВІТ та Сторони підписують Акт про надання послуг у 2-х примірниках. Результати роботи повинні бути оформлені відповідно до законодавчих та загальноприйнятих вимог, якщо інші вимоги не передбачено в окремих протоколах до цього Договору. ТОВ зобов`язана виплатити винагороду Агенту в сумі 424608,19 грн до 31.12.2019 /а.с. 179-183, т.1/.

На виконання умов вказаного договору сторонами підписано акт надання послуг від 19.11.2018, а саме послуги посередника щодо оптової торгівлі будівельними матеріалами: вироби бетонні та залізобетонні дорожні у загальному розмірі 424608,16 грн, у тому числі ПДВ - 70768,03 грн та Звіт від Агента - ТОВ "Янтініт" за період з 08.10.2018 по 19.11.2018 (з урахуванням додатку №1 до акту надання послуг від 19.11.2018) /а.с. 184-186,т. 1/.

Підтверджуючи формування податкового кредиту з ПДВ позивачем надано податкову накладну від 19.11.2018 № 58 /а.с. 187-188, т. 1/, дослідивши копію якої судом встановлено, що її оформлено у відповідності до вимог пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Станом на дату звернення до суду з даним позовом по даній господарській операції обліковується борг підприємства /а.с. 189, т.1/.

Крім того, в період, що перевірявся, між позивачем (по тексту договору - Замовник, ТОВ) та ТОВ "Сквадер" (по тексту договору - Агент) укладено агентський договір № 11/10-18 від 11.10.2018 (по наданню послуг з продажу плит залізобетонних дорожніх), відповідно до умов якого Агент зобов`язується надати неексклюзивні агентські послуги на користь ТОВ за винагороду, а ТОВ зобов`язується приймати скоєні Агентом в її інтересах угоди та сплатити його послуг. Агент надає ТОВ ЗВІТ та Сторони підписують Акт про надання послуг у 2-х примірниках. Результати роботи повинні бути оформлені відповідно до законодавчих та загальноприйнятих вимог, якщо інші вимоги не передбачено в окремих протоколах до цього Договору. ТОВ зобов`язана виплатити винагороду Агенту в сумі 424608,19 грн до 31.12.2019 /а.с. 190-194, т.1/.

На виконання умов вказаного договору сторонами підписано акт №1 надання послуг від 19.11.2018, а саме послуги посередника щодо оптової торгівлі будівельними матеріалами: вироби бетонні та залізобетонні дорожні у загальному розмірі 424608,16 грн, у тому числі ПДВ - 70768,03 грн та Звіт від Агента - ТОВ "Сквадер" за період з 08.10.2018 по 19.11.2018 (з урахуванням додатку №1 до акту надання послуг від 19.11.2018) /а.с. 195-197,т. 1/.

Підтверджуючи формування податкового кредиту з ПДВ позивачем надано податкову накладну від 19.11.2018 № 56 /а.с. 198-199, т. 1/, дослідивши копію якої судом встановлено, що її оформлено у відповідності до вимог пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Станом на дату звернення до суду з даним позовом по даній господарській операції обліковується борг підприємства, що частково погашений згідно платіжного доручення №450 від 18.12.2018 на суму 52688,16 грн /а.с. 200-201, т.1/.

Указані первинні документи досліджені працівниками контролюючого органу під час здійснення перевірки ТОВ "Прімум Актив", однак за результатами вивчення наданих документів контролюючий орган дійшов висновку, що зі змісту актів здавання-приймання робіт неможливо встановити осіб, відповідальних за здійснення господарської операції, а також обсяг господарської операції, одиницю виміру, кількості господарських операцій та їх ціни.

Згідно з частиною другою статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов`язкові реквізити, перелік яких визначено у цій нормі.

Таким чином, всі документи в їх сукупності, складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення, які за змістом та формою відповідають наведеним вище вимогам закону та які відображають реальні господарські операції, належать до первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності. Тому усі докази мають оцінюватися судами окремо та в їх сукупності.

Агентські послуги належать до безтоварних операцій і за своєю суттю є витратами на збут. Документами, що підтверджують фактичне отримання таких послуг та їх пов`язаність з власною господарською діяльністю можуть бути такі документи як: договір на надання консультаційних послуг, оформлений відповідно до вимог чинного законодавства; акт приймання-передачі робіт (послуг) або інший документ, що підтверджує фактичне надання послуг, який повинен мати всі обов`язкові реквізити первинних документів, передбачені частиною другою статті 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність"; звіт про надання консультаційних послуг, який розкриває зміст та обсяг наданих послуг; також це можуть бути бухгалтерські та статистичні документи, що підтверджують збільшення, наприклад (враховуючи вид діяльності позивача), обсягу продажів, розміру доходу тощо.

Відповідно до пункту 2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади. Документування господарських операцій може здійснюватися із використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити типових або спеціалізованих форм.

При цьому відсутнє затвердження на законодавчому рівні форми бланку акта надання послуг, крім законодавчо встановленого мінімуму обов`язкових реквізитів, встановлених статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Суд зазначає, що складені за результатом господарської операції з переліченими вище контрагентами акти надання послуг містять законодавчо встановлені обов`язкові реквізити для первинного документа, встановлені статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Крім того, позивачем надано копії звітів про надання послуг, у яких детально відображено види наданих послуг та обсяги їх надання.

На обґрунтування необхідності отримання посередницьких послуг від вказаних контрагентів та необхідності у власній господарській діяльності, позивачем наголошено, що укладання таких договорів пов`язано з необхідністю розширення обсягів реалізації продукції, ринку збуту, пошуком нових контрагентів-споживачів, з якими позивач не міг безпосередньо проводити переговори та укладати угоди на постачання в силу відсутності зв`язків з цими споживачами, які однак, мали сформовані та сталі ділові зв`язки з компаніями, які надавали позивачу послуги в налагодженні нових зв`язків із новими споживачами та ці компанії по суті надавали ТОВ "Прімум Актив" актив у вигляді ділового досвіду та вказаних зв`язків, що надавало можливість постійно розширювати ринок збуту, що природно зумовлювало виникнення додаткових, але обґрунтованих витрат, які є витратами звичайної господарської діяльності.

Так, ТОВ "Прімум Актив" отримало новий ринок збуту, збільшення обсягів постачання, оборотів, що дозволяє розширювати діяльність та планувати збільшення обсягів постачання на широку перспективу на майбутнє, зокрема шляхом значній реалізації продукції із контрагентами позивача, які були залучені агентами в порівняні із витратами, які понесло ТОВ "Прімум Актив" на початковому етапі розширення власного ринку реалізації за послуги агентів по залученню контрагентів позивача.

Суд погоджується з позицією позивача, що при здійсненні господарської діяльності, керуючись принципами свободи підприємницької діяльності, суб`єкти господарювання самостійно здійснюють свою підприємницьку діяльність і з цією метою визначають власні комерційний розрахунок та комерційний ризик, залучають матеріально -технічні, фінансові та інші види ресурсів, використання яких не обмежено законом, вільно укладають договори, не заборонені законом, самостійно обирають контрагентів.

Як зазначено у звітах контрагентів позивача, які додатками до договорів, агентами, крім іншого надано послуги щодо організації зустрічей з представниками замовника, проведені переговори з замовником, проведені консультації по питанням участі у тендерах, ведеться переговори по підписанню договорів із замовниками: ТОВ "Будівельна компанія "Білд-інвест", ТОВ "Спецтехавіаресурс", ДП "Охтирбудвироби" ТОВ ВБП "Охтирбуд", ТОВ "Компанія "ВТМ-Сервіс", ФОП ОСОБА_1 ; підписані договори ТОВ "А-транс-логістика" про надання послуг з перевезення вантажу №01/01/18 від 15.10.2018, по обслуговуванню вантажного автомобіля "11/10 від 11.10.2018, договір поставки №13/11 від 13.11.2018 з ТОВ "Держбуд", договір поставки №18/10 від 18.10.2018 з ТОВ "Спецтехавіаресурс" /а.с.175, 186, 196 т.1/.

На підставі вказаних договорів позивачем було закуплено, а згодом із своєю націнкою реалізовано будівельні матеріали, зокрема Бетон, арматуру, ґрунтовку, круг відрізний для металу, електроди та ін /а.с. 214-252 т.1; а.с. 151-250 т.2; а.с.1-56 т.3/.

Твердження відповідача про наявність у штаті позивача значної кількості працівників різних професій та спеціальностей, а відтак залучення позивачем інших суб`єктів господарювання для пошуку контрагентів з метою реалізації продукції є необґрунтованими, оскільки сама по собі наявність в штаті певних працівників не свідчить про безумовну можливість виконання такими працівниками консультативних послуг, необхідних підприємству для ведення господарської діяльності з метою отримання доходу. Крім того, відповідачем під час перевірки не досліджувалося питання наявності у позивача штатних працівників (менеджерів) по збуту та просуванню продукції на ринках збуту і не вивчалися посадові обов`язки таких працівників.

При цьому позивачем долучено також засвідчені копії наказів стосовно розширення штату працівників та штатні розписи, відповідно станом на 01.11.2018 в штаті позивача штатних працівників (менеджерів) по збуту та просуванню продукції на ринках збуту тощо не перебувало /а.с. 202-209, т.1/.

Також на підтвердження використання позивачем у власній господарській діяльності наданих йому агентами послуг по пошуку ринків збуту до матеріалів справи долучені копії первинних документів стосовно укладення договорів з третіми особами-контрагентами, що згадуються у звітах ТОВ "Халбрей", ТОВ "Янтініт" та ТОВ "Сквадер", а саме щодо реалізації позивачем наступним контрагентам продукції: з ТОВ "А-ТРАНС-Логістика", ДП "Охтирбудвироби" ТОВ ВБП "Охтирбуд", ТОВ "Компанія ВТМ-СЕРВІС",ФО-П ОСОБА_1 , ТОВ "Будівельна Компанія "Білд-ІНВЕСТ", ТОВ "Держ-Буд", ТОВ "СПЕЦТЕХАВІАРЕСУРС". Зокрема, договори із такими покупця продукції від позивача, оборотно-сальдові відомості по рахунку 631 згідно даних бухгалтерського обліку позивача, податкові накладні, видаткові накладні між позивачем та такими контрагентами, платіжні доручення про сплату контрагентами позивача на його користь коштів за поставлену продукцію /а.с. 210-252, т.1; 1-15, 154-250, т.2; 1-56, т.3/.

Суд звертає увагу на висловлену Верховним Судом правову позицію щодо врахування при розгляді судових справ посилань контролюючого органу на отриману в процесі перевірки податкову інформацію, а саме про те, що: збирання податкової інформації є етапом контрольно-перевірочної роботи та не передбачає здійснення контролюючим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, оскільки питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються контролюючим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку. Записи у інформаційних базах контролюючого органу до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків, не відносяться, відповідно, сама по собі така інформація не є належним доказом по справі (постанови від 26.06.2018 у справі №К/9901/27855/18, від 19.06.2018 у справі №К/9901/3749/18, від 27.03.2018 у справі № 816/809/17).

У зв`язку з наведеним вище, суд зазначає, що інформація про контрагента позивача з автоматизованих інформаційних систем органів ДФС може бути підставою для висновків щодо реальності господарських операцій лише в сукупності з іншими доказами, що підтверджують неможливість конкретного контрагента приймати участь у здійсненні конкретної господарської операції, що в даному випадку відсутнє. Як наслідок посилання відповідача на інформацію ІТС "Податковий блок" суд не вважає достатніми доказами для висновку про нереальність здійсненних контрагентом позивача спірних господарських операцій.

Посилання контролюючого органу в акті перевірки на податкову інформацію стосовно контрагента позивача, не приймаються судом в якості достатніх обґрунтувань правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскільки отримання контролюючим органом податкової інформації стосовно контрагента платника податків, в якому викладені висновки про відсутність можливості для здійснення господарської діяльності, не звільняє контролюючий орган від виконання обов`язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, адже податкова інформацію стосовно контрагента не має преюдиційного значення та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджує обставини фактичної дійсності.

Суд також відмічає, що в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) позивач та його контрагенти є окремими суб`єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак за змістом Податкового кодексу України позивач та контрагенти позивача є окремими платниками податку на додану вартість. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника ПДВ, яка (слід розуміти - відповідальність) відповідно до ст.61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб`єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим.

Суд вважає безпідставними посилання контролюючого органу в обґрунтування висновків щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства на неможливість підтвердження фактичного надання послуг його контрагентами через неподання такими контрагентами звітності по формі 1-ДФ, а відтак у відповідача відсутня інформація про наявність необхідних трудових ресурсів, оскільки позивач як платник податку не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням усіма контрагентами вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства в частині подання ними своєї звітності тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит чи бюджетне відшкодування за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів

Таким чином, зважаючи на принцип персональної відповідальності платника податку, право добросовісного платника податків на податковий кредит з ПДВ не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Як висновок, суд зазначає, що допущені контрагентами позивача, в разі їх підтвердження, порушення податкового законодавства можуть тягнути негативні наслідки саме для таких окремих платників податків та не впливають на право позивача (добросовісного платника податку) на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого податку на додану вартість надавачам послуг.

Підставою для визначення добросовісному платнику податків грошових зобов`язань зі сплати ПДВ може слугувати лише встановлення факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов`язань. Однак, матеріали справи таких доказів не містять.

Сам факт відсутності у відповідача інформації про трудові ресурси контрагентів позивача не може свідчити про нереальність господарської операції. Відповідач не визначав та не обґрунтовував необхідності наявності конкретного штату працівників для надання такого виду послуг, які надавалися контрагентами позивача.

Відповідачем не надано доказів та не зазначено обставин, які б ставили під сумнів фактичне здійснення спірних господарських операцій. Зокрема, не надано доказів, що підтверджували б невідповідність змісту угод дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов`язків чи свідчили про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договорів або приховування дійсного об`єкта оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо.

Так само, наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідачем не було надано будь-яких рішень суду щодо визнання вказаних вище договорів позивача із спірними контрагентами недійсними чи обвинувальних вироків суду, які б набрали законної сили та підтверджували факти протиправних кримінальних дій з боку посадових осіб контрагентів позивача саме по господарським операціям з ТОВ "Халбрей", ТОВ "Янтініт" та ТОВ "Сквадер".

Надаючи оцінку доводам контролюючого органу про наявність кримінальних проваджень стосовно, як зазначає відповідача, спірних контрагентів, суд приходить до таких висновків.

Поділяючи правову позицію, яку висловив Верховний Суд України у справі №822/551/18 у постанові від 06.11.2018 (номер в ЄДРСР 77696235), адміністративний суд зазначає, що до винесення вироку в рамках кримінального провадження, протоколи допиту та інші матеріали досудового розслідування не можуть вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві.

Факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.

Матеріали досудового розслідування за вказаними вище кримінальними провадженнями не можуть бути враховані як доказ фіктивності підприємства.

В той же час відповідно до частини 6 статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що станом на момент розгляду даної справи відсутні відомості про притягнення посадових осіб спірних контрагентів до кримінальної відповідальності.

Тож за відсутності прямих доказів винної поведінки посадових осіб ТОВ "Прімум Актив" будь-які судження з цього приводу є нічим іншим, як не обґрунтованими суб`єктивними припущеннями.

Сам по собі факт того, що контрагент платника податків фігурує в досудових розслідуваннях, порушених за ознаками кримінального правопорушення, не є доказом протиправного формування податкового кредиту і не тягне за собою правових наслідків для платника податків.

Правова позиція з цього питання висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 05.06.2018 у справі № 809/1139/17 та від 26.06.2018 у справі № 808/2360/17.

Зауваження відповідача щодо підписання податкових накладних за допомогою електронного цифрового підпису директором ОСОБА_2 у той час як у відповідача наявний протокол допиту вказаного свідка де він заперечував підписання фінансово-господарських документів є необґрунтованим з огляду на те, що протокол допиту свідка, як зазначалося судом раніше, не є документом яким притягнено посадових осіб спірних контрагентів до кримінальної відповідальності. Окрім того, зауваження щодо особи підписанта податкової накладної електронним цифровим підписом мали бути реалізовані контролюючим органом на стадії реєстрації таких податкових накладних. Однак, вказані накладні зареєстровані контролюючим органом без жодних зауважень. Відтак і зауваження відповідача щодо окремих неточностей у зазначенні прізвища в актах надання послуг (зазначення двох різних прізвищ директора контрагента у верхній та нижній частині акту надання послуг) не можуть бути достатніми підставами для визнання нереальності господарських операцій із таким контрагентом без здійснення перевірки контролюючим органом ким безпосередньо було здійснено підписання. Крім того, позивачем надано до матеріалів справи додатки №1 до актів надання послуг із контрагентами, згідно яких сторони договору погодили внести зміни до таких актів в частинні зазначення вірного прізвища керівника, якими фактично виправили вказані неточності та які крім того надавали позивачем відповідачу разом із запереченнями на акт перевірки, однак не були враховані відповідачем /а.с. 132-138, 174, 185, 197 т.1/.

Відтак, висновки контролюючого органу щодо вказаних порушень позивачем чинного законодавства не знайшли свого підтвердження в межах судового розгляду даної справи.

Виходячи з вищевикладеного, податкові повідомлення-рішення від 21.10.2019 № 000231501 та № 000232501 підлягають визнанню протиправними та скасуванню, а вимоги ТОВ "Прімум Актив" - задоволенню в повному обсязі.

Згідно із частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на вищезазначені висновки суду відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не доказав правомірності своїх рішень, що є підставою для задоволення позову.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, враховуючи задоволення позову, на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати, сплачені позивачем за подання цього позову відповідно до платіжного доручення № 301 від 03.03.2020 на загальну суму 7563,35 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРІМУМ АКТИВ" (вул. Небесної Сотні, 88, оф.33, м. Полтава, 36000, ідентифікаційний код 41130604) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36000, ідентифікаційний код 43142831) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області № 000231501 від 21.10.2019, яким визначено податкове зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 238842,50 грн, у тому числі основний платіж 191074,00 грн та штрафна (фінансова) санкція 47768,50 грн; № 000232501 від 21.10.2019, яким визначено податкове зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 265380,00 грн, у тому числі основний платіж 212304,00 грн та штрафна (фінансова) санкція 53076,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36000, ідентифікаційний код 43142831) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРІМУМ АКТИВ" (вул. Небесної Сотні, 88, оф.33, м. Полтава, 36000, ідентифікаційний код 41130604) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 7563,35 грн (сім тисяч п`ятсот шістдесят три гривні тридцять п`ять копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням положень пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.Г.Ясиновський