Справа № 640/8636/20
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2020-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2020 року м. Київ № 640/8636/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., при секретарі судового засідання Бєсєді А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом:

акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця»

до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля»

про визнання неправомірною та скасування постанови

представники сторін не прибули

ВСТАНОВИВ :

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» (надалі - позивач), адреса: 79007, місто Львів, вулиця Гоголя, будинок 1 до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (надалі - відповідач), адреса: 01011, місто Київ, вулиця Різницька, будинок 11, в якій позивач просив суд визнати неправомірною та скасувати постанову Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження ВП №61408059 від 28 лютого 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 17 грудня 2019 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2019 року у справі №910/1717/19 про стягнення з позивача на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» грошових коштів у сумі 60753,68 грн.

Позивачем вказана постанова про відкриття провадження оскаржена в судовому порядку. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05 лютого 2020 року у задоволені скарги позивача відмовлено. Вказану ухвалу суду позивачем оскаржено в апеляційному порядку та станом на момент звернення до суду з цим позовом не розглянуто.

20 лютого 2020 року позивачем здійснено оплату заборгованості на користь третьої особи.

Проте, як зазначає позивач, 28 лютого 2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61408059 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 6075,37 грн від 17 грудня 2019 року, з якою позивач не погоджується, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, що стало підставою для звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження з примусового стягнення з позивача на користь третьої особи суми у розмірі 60753,68 грн. В рамках якого державним виконавцем також було винесено постанову про стягнення виконавчого збору на користь держави.

Згідно заяви боржника заборгованість в повному обсязі сплачена 20 лютого 2020 року, тобто після відкриття виконавчого провадження.

04 березня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61408059 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору.

За твердженнями представника відповідача положення Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» не передбачають заборону стягнення грошових коштів з позивача, оскільки у переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані відсутній ідентифікаційний код позивача.

У зв`язку з вищевикладеним, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Третя особа письмових пояснень на позовну заяву не надала з невідомих причин.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання, витребувано виконавчі провадження №60896866 та №61408059.

В судовому засіданні 21 травня 2020 року сторони не прибули. Представник відповідача не з`явився, відповідно до відзиву просив розглянути справу за його відсутністю. Враховуючи скорочені строки розгляду цієї категорії справ, а також те, що судові засідання в цій справі неодноразово відкладались, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи, враховуючи наявність необхідних доказів.

Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Правовідносини, які виникли між сторонами та учасниками справи, регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (надалі - Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII).

Статтею 1 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 тієї ж статті передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 27 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

У відповідності до абзацу 1 частини 4 цієї ж статті Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно з пунктом 4 частини 5 статті 27 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону.

Також частиною 9 вказаної статті передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

У відповідності до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Так, судом встановлено, що Господарським судом міста Києва 13 серпня 2019 року видано наказ у справі №910/1717/19 про стягнення з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» заборгованості у розмірі 60753,68 грн.

Як вбачається з наданої суду інформаційної довідки з автоматизованої системи виконавчого провадження №37375 від 06 травня 2020 року (Т.1, арк. 50-52) 17 грудня 2019 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження №60896866 з примусового виконання вказаного вище судового наказу № 910/1717/19 та винесено відповідну постанову.

Вказану постанову про відкриття виконавчого провадження оскаржено позивачем в судовому порядку, за результатами розгляду скарги позивача ухвалою Господарського суду міста Києва від 05 лютого 2020 року у її задоволенні відмовлено. Не погодившись з цією ухвалою суду позивачем подано апеляційну скаргу, яка на теперішній час не розглянута Північним апеляційним господарським судом, про свідчать наявні в матеріалах справи докази (Т.1, арк. 12-14,15-17), а також, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/89006962).

Наведене в сукупності дозволяє дійти висновку, що постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження №60896866 від 17 грудня 2019 року станом на теперішній час не набрала чинності, що, в свою чергу, виключає можливість проведення будь-яких виконавчих дій до набрання законної сили судовим рішенням за наслідками розгляду скарги позивача на цю постанову.

Більш того, відповідно до наявної в матеріалах справи копії платіжного доручення №308 від 20 лютого 2020 року, позивачем перераховано на рахунок товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» суму грошових коштів у розмірі 60753,68 грн з призначенням платежу: «оплата зг.рішення госп. Суду м. Києві від 19.04.2019 у справі №910/1717/19, вартість нестачі вантажу - 58832,68 грн, судовий збір - 1921,00 грн», та, відповідно, 21 лютого 2020 року позивач звернувся до відповідача з заявою про добровільне виконання рішення суду, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією заяви (Т.1, арк.18).

Проте, 26 лютого 2020 року, відповідно до інформаційної довідки, державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору з позивача у розмірі 6075,37 грн та постанову про закінчення виконавчого провадження №60896866 (Т.1, арк. 52), а 28 лютого 2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61408059 з примусового виконання постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №60896866 (Т.1, арк. 10).

У відповідності до інформаційної довідки з автоматизованої системи виконавчого провадження №37376 від 06 травня 2020 року станом на день розгляду даної адміністративної справи виконавче провадження №61408059 завершено у зв`язку з фактичним повним виконанням виконавчого документа на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (Т.1, арк. 53-55).

Враховуючи той факт, що постанова про відкриття виконавчого провадження №60896866 від 17 грудня 2019 року була оскаржена позивачем у встановленому законом порядку та за наслідками її розгляду станом на теперішній час не ухвалено остаточне судове рішення, тобто, постанова державного виконавця є такою, що не набрала чинності, а також з урахуванням того, що позивачем сплачено суму заборгованості 20 лютого 2020 року, тобто, в період коли постанова про відкриття виконавчого провадження не була чинною, що фактично свідчить про добровільне виконання боржником виконавчого документа до відкриття виконавчого провадження, суд дійшов висновку, що державний виконавець при відкритті виконавчого провадження №61408059 діяв не правомірно.

Проте, суд наголошує, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що позивачем була оскаржена саме постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 26 лютого 2020 року, винесена в рамках виконавчого провадження №61408059, але, відсутність постанови про відкриття виконавчого провадження, яка набрала чинності, дозволяє суду дійти висновку, що державним виконавцем були порушені вимоги чинного законодавства при вчиненні такої виконавчої дії.

Більш того, 20 жовтня 2019 року набрав чинності Закон України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 02 жовтня 2019 року № 145-IX.

Відповідно до пункту 3 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Підприємство АТ «Укрзалізниця» включено до вказаного Переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, що є додатком до Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації».

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавчі дії, спрямовані на виконання постанови державного виконавця від 26 лютого 2020 року про стягнення виконавчого збору були вчинені державним виконавцем 28 лютого 2020 року, тобто після набрання 20 жовтня 2019 року чинності Законом України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації».

Пунктом 9 частини 1 статті 37 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

З урахуванням наведеної норми законодавства та зважаючи на те, що Закон України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», яким прямо встановлено заборону на вчинення виконавчих дій відносно боржника, у тому числі, щодо виконання рішень державних виконавців про стягнення виконавчого збору, набрав чинності до відкриття державним виконавцем виконавчого провадження №61408059 відносно боржника АТ «Укрзалізниця», а також зважаючи на те, що позивачем добровільно виконане рішення суду щодо стягнення заборгованості фактично до відкриття виконавчого провадження, суд дійшов висновку про те, що постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження №61408059 від 28 лютого 2020 року є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

При цьому, суд відхиляє посилання державного виконавця на роз`яснення, викладені в листах Міністерства юстиції України від 14 січня 2020 року №3336-11.4.3-19, оскільки вказаний лист не є законодавчим або нормотворчим актом та носить виключно роз`яснювальний характер, що, в свою чергу, виключає можливість його застосування при вирішенні справи по суті.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 2102,00 грн, відтак, з урахуванням розміру задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 2102,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 287 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» - задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Любові Іванівни від 28 лютого 2020 року про відкриття виконавчого провадження №61408059 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №60896866 від 17 грудня 2019 року.

3. Стягнути на користь акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» (79007, місто Львів, вулиця Гоголя, будинок 1, ) документально підтверджені судові витрати у розмірі 2102,00 грн (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (01011, місто Київ, вулиця Різницька, будинок 11, ).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Клочкова