Справа № 540/736/20
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2020-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/736/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Хом`якової В.В., розглянувши в порядку письмового провадження матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання протиправним наказу від 21.02.2020 р. № 2197-СГ про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо передачі земельної ділянки у власність та зобов`язання прийняти рішення про надання дозволу,

встановив:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним наказ Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області №2197-СГ від 21.02.2020 року про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо передачі земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області у 10-денний строк з дня набрання чинності рішенням суду прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо передачі ОСОБА_1 земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області та подати звіт про виконання постановленого судового рішення у 15-денний строк з моменту набрання чинності рішенням суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 23.01.2020 через електронний кабінет звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області із заявою, в якій просила надати їй дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області, за межами населеного пункту. За результатами розгляду заяви позивачки, Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області видало наказ від 21.02.2020 №2197-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою", за змістом якого позивачці відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, на підставі частини 7 статті 118 ЗК України. Позивачка вважає, що вказаний наказ відповідача є незаконним, відмова безпідставною та такою, що порушує її права, а тому звернулася до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Ухвалою суду від 23.03.2020 відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

10.04.2020 від відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Позиція відповідача у справі ґрунтується на правомірності оскаржуваного наказу, що, на його переконання підтверджується наступним. Відповідач, зокрема, вказує, що 24.01.2020 до Головного управління в режимі онлайн надійшла заява ОСОБА_1 від 23.01.2020 щодо надання дозволу на розробку документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2 га, яка розташована на території смт. Лазурне Скадовського району Херсонської області. До зазначеної заяви було додано скрин-шот Публічної кадастрової карти із зображенням бажаного місця розташування земельної ділянки. 21.02.2020 за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 , Головне управління наказом № 2197-СГ відмовило у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, на підставі частини 7 статті 118 Земельного кодексу України. Відповідач зазначає, що за результатом вивчення клопотання позивачки та графічного матеріалу управлінням встановлено, що жодною землевпорядною документацією не передбачено розміщення на зазначеній території земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до технічної документації по роздержавленню та приватизації земель колективного сільськогосподарського підприємства "Молодіжний" Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області, затвердженої рішенням Лазурненської селищної ради народних депутатів Скадовського району Херсонської області від 24.11.1993 року за № 91, та державного акта на право колективної власності на землю серії ХС-Х/Л-11-11, зареєстрованого 15.08.1996 року в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 1, виданого КСП "Молодіжний", за очисними спорудами обліковуються дві земельні ділянки загальною площею 11.4 га (6.6 га + 4.8 га). Згідно з технічною документацією по складанню Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) для передачі їх в натурі власникам сертифікатів із земель КСП "Молодіжний" Лазурненської селищної ради народних депутатів Скадовського району Херсонської області площа земель під очисними спорудами збільшилась до 13,4 га (6,6 га + 4.8 га + 2,0 га). Враховуючи викладене, Головне управління наказом від 21.02.2020 № 2197-СГ і відмовило з цих підстав позивачці у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів на території Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,00 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, на підставі частини 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Також, 10.04.2020, від відповідача по справі надійшло клопотання щодо розгляду даної справи з викликом сторін, оскільки, на думку заявника, під час розгляду справи підлягають дослідженню велика кількість обставин та фактів; застосування норм спеціального законодавства, яке потребує окремих пояснень спеціалістів.

Розглянувши клопотання відповідача про розгляд справи в спрощеному порядку з викликом сторін, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 12 КАС України, адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Згідно із ч. 5, п.2 ч. 6, ч. 8 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Так, відповідача мотивує клопотання тим, що дана справа не належить до справ незначної складності, так як під час її розгляду підлягають дослідженню велика кількість обставин та фактів, що мають значення для справи. При цьому відповідач не зазначив, які саме обставини потребують окремих пояснень спеціалістів. Тому суд не бере до уваги вказані доводи відповідача, вважає їх надуманими, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів для повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі та прийняття на підставі них обґрунтованого рішення.

Таким чином, враховуючи незначну складність справи, а також наявність великої кількості вже розглянутих судом по суті аналогічних справ за участю відповідача, суд не вважає за доцільне розглядати справу в судовому засіданні з викликом сторін, а тому відмовляє відповідачу у задоволенні вищезгаданого клопотання.

16.04.2020 до суду від позивачки надійшла відповідь на відзив, в якій остання повідомляє, що технічна документація по складанню схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) для передачі їх в натурі власникам сертифікатів із земель КСП "Молодіжний" не є тим видом документації, невідповідність якому може бути підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки такого виду документації не зазначено у ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України. Вказаною нормою закону встановлений виключний перелік підстав і землевпорядної документації, невідповідність яким може бути підставою для відмови, а саме: закони, прийняті відповідно до них нормативно-правові акти; генеральні плани населених пунктів та іншої містобудівної документації; схеми землеустрою і техніко-економічних обґрунтування використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць; проекти землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів. ОСОБА_1 звертає увагу, що у наказі №2197-СГ від 21.02.2020 року про відмову відповідач не вказав, якій саме схемі землеустрою і техніко-економічному обґрунтуванню використання та охорони земель Скадовського району не відповідає запропоноване місце розташування земельної ділянки, якою проектною організацією така землевпорядна документація розроблялась і яким органом, в установленому законом порядку така схема була затверджена, або відповідно до рішення якого уповноваженого органу вона була розроблена. Більше того, у відмові відповідача не зазначено чи взагалі існує схема землеустрою і техніко-економічне обґрунтування використання та охорони земель Скадовського району. Також, в оскаржуваному наказі відсутні посилання на технічну документація по складанню схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) для передачі їх в натурі власникам сертифікатів із земель КСП "Молодіжний". Окрім того, ні в оскаржуваному наказі, ні у відзиві на позовну заяву не зазначено, що бажана земельна ділянка перетинається (накладається) на об`єкти очисних споруд. Дана обставина може бути встановлена та усунута лише під час розробки проекту землеустрою (проведення геодезичної зйомки, погодження проекту в установленому порядку та ін.). З викопіювання отриманого з публічної кадастрової карти та доданого до заяви вбачається, що бажана земельна ділянка розміщена на незареєстрованих територіях.

Розглянувши у письмовому провадженні матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, оцінивши надані учасниками докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 23.01.2020 через електронний кабінет подано до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області заяву, в якій просила надати їй дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області, за межами населеного пункту. До окресленого клопотання додано бажане місцерозташування земельної ділянки. Проте, 21.02.2020 Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області наказом № 2197-СГ відмовило у наданні дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, на підставі частини 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Позивачка не погоджується із вказаним наказом № 2197-СГ від 21.02.2020, у зв`язку з чим звернулася до Херсонського окружного адміністративного суду із даним позовом за захистом своїх прав.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.6 ст. 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Відповідно до ч.7 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

На підставі ч.1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Матеріалами справи встановлено, що клопотання позивачки було вручено відповідачу, що не заперечується відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Визначений статтею 118 ЗК України "принцип мовчазної згоди" передбачає виключно право громадянина замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу та жодним чином не позбавляє його права на отримання від уповноваженого органу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні, а також права на судовий захист у випадку неможливості реалізації права на отримання відповідного дозволу або відмови.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10 липня 2018 року по справі №806/3095/17, від 14 серпня 2018 року по справі №806/2732/17.

В спірних правовідносинах позивачкою вирішується питання саме про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, надання якого не призводить до автоматичного виділення земельної ділянки особі, та є лише однією зі стадій реалізації особою права на отримання земельної ділянки у власність.

Суд відзначає, що надання дозволу не гарантує особі прийняття відповідним органом в подальшому рішення про надання земельної ділянки у власність. Дозвіл і проект землеустрою, розроблений на його підставі, є лише стадіями єдиного процесу надання земельної ділянки у власність.

Положення Земельного кодексу України не встановлюють жодних обмежень щодо надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, але крім випадків, визначених положеннями ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України. Разом з тим, що факт не відповідності місця розташування земельної ділянки, щодо якої було подано клопотання позивачки, вимогам схем землеустрою і техніко-економічному обґрунтуванню використання та охорони земель Скадовського району не відповідає запропоноване місце розташування земельної ділянки, не було підставою для відмови у надані дозволу на розробку проекту землеустрою. Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області взагалі не окреслило підстав відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, не конкретизувало їх, а лише в загальному порядку вказало назву положення статті ЗК України, на яке посилається (ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України). Тому суд вважає обгрунтованими доводи позивачки про те, що відповідачем в наказі від 21.02.2020 №2197-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою" не наведено саме мотивованих підстав для відмови в отриманні відповідного дозволу, які передбачені ч. 7 статті 118 ЗК України. Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області не надало відповіді на те, яким саме вимогам чи то законів, чи то актів, чи то генпланів, не відповідають подані заявницею матеріали щодо необхідності отримання бажаної земельної ділянки.

Вказане свідчить про протиправність наказу від 21.02.2020 №2197-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою", в якому повно не наведено мотиви відмови позивачці у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, та, з урахуванням цього, наявності підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведена правомірність оскаржуваного наказу від 21.02.2020 №2197-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою" в контексті застосування при його прийнятті норм ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, звертає увагу на таке. Згідно правової позиції Верховного Суду України (постанова від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15), суд при прийнятті рішення повинен визначити такий спосіб відновлення порушеного права, який є ефективним та який виключив би подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Такого правового висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 23 травня 2018 року у справі №825/602/17, яка в силу ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

За результатом розгляду даної справи судом встановлено, що в оскаржуваному наказі не були визначені повно конкретні мотиви відмови ОСОБА_1 (відсутня в оскаржуваному наказі відповідь на питання, яким саме вимогам чи то законів, чи то актів, чи то генпланів, не відповідають подані заявницею матеріали) у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

На переконання суду ефективним та належним (щодо даних правовідносин) способом захисту прав позивачки, без ознак втручання суду у дискреційні повноваження органу Держгеокадастру у сфері регулювання земельних відносин, наразі є зобов`язання останнього повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 23.01.2020 у встановленому законодавством порядку та прийняти рішення, відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України, про задоволення клопотання або мотивованої відмови у наданні дозволу.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та про стягнення сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн. з відповідача.

Стосовно клопотання про встановлення судового контролю, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Тобто, даною нормою передбачено право, а не обов`язок суду щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. На даний час у суду відсутні підстави вважати, що Головне управління Держгеокадастру в Херсонській області не виконуватиме чи ухилятиметься від виконання судового рішення у даній справі.

Крім того, позивачем не аргументовано підстави застосування судового контролю у цій справі. Таким чином, клопотання позивача про зобов`язання відповідача податт звіт про виконання судового рішення - задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 9, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним наказ Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області №2197-СГ від 21.02.2020 року про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо передачі земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області (73036, м. Херсон, вул. Університетська, 136-а, ) повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 23.01.2020 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо передачі ОСОБА_1 земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за межами території Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області.

В решті позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (73036, м. Херсон, вул. Університетська, 136-а, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293, 295 КАС України до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя В.В. Хом`якова

кат. 109020100