Справа № 473/1447/20
Суддя: Вуїв О. В.
Дата ухвалення: 2020-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 473/1447/20
РІШЕННЯ

іменем України

"20" травня 2020 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Вуїва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Заблоцької М.М.,

представника позивача Скиба В.С.,

відповідача ОСОБА_1 , його представника Врадій Л.М.,

перекладачів Симанців О.І., Фітсум Аддіс Фантахун,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську адміністративну справу за позовом Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою забезпечення примусового видворення,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року Чернівецький прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою забезпечення примусового видворення.

Свої вимоги мотивував тим, що 25 травня 2019 року о 14 год. 00 хв. в порядку Угоди між Україною та Європейським Союзом про реадмісію осіб, під час проведення прикордонно-представницької зустрічі на прикордонному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Порубне» був переданий на територію України з республіки Румунія ОСОБА_1 , який 21 травня 2019 року незаконно перетнув державний кордон з України в Румунію поза пунктами пропуску на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби «Фальків» відділу прикордонної служби «Красноїльськ» Чернівецького прикордонного загону та був затриманий прикордонною поліцією Румунії.

Документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України у відповідача, який ідентифікував себе, як громадянин республіки Еритрея, відсутні.

28 травня 2019 року Першотравневим районним судом м. Чернівці було прийнято рішення (з врахуванням ухвали цього суду від 28 травня 2019 року, яким в рішенні усунуто описку) про примусове видворення ОСОБА_1 за межі території України, затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України строком на шість місяців.

На виконання вказаного рішення ОСОБА_1 був поміщений до ДУ «Волинський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України».

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07 листопада 2019 року (залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року) продовжено строк затримання ОСОБА_1 з метою забезпечення його примусового видворення за межі території України строком на шість місяців.

У березні 2020 року ОСОБА_1 був поміщений до ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України».

Оскільки під час процедури ідентифікації з боку ОСОБА_1 не було необхідної співпраці, останній не має бажання та можливості добровільно виконати рішення про його примусове видворення, примусове виконання вказаного рішення є неможливим у зв`язку з відсутністю документів, що дають йому право на перетин державного кордону, в той же час Чернівецький прикордонний загін на свої численні звернення до Департаменту консульської служби МЗС України не отримав документів, необхідних для завершення процедури примусового видворення іноземця, що ускладнюється відсутністю на території України представництва республіки Еритрея та введенням в переважній більшості країн світу карантинних обмежень, а строк його затримання спливає, а тому позивач просив продовжити строк затримання відповідача на шість місяців, тобто до 21 листопада 2020 року.

19 травня 2020 року на адресу суду від представника відповідача Врадій Л.М. надійшов відзив на позовну у якому остання просила відмовити в задоволенні позову, вказуючи на відсутність законних підстав для продовження строку затримання ОСОБА_1 та наявністю в матеріалах справи суперечливої інформації щодо особи відповідача, що унеможливлює його належну ідентифікацію та здійснення процедури примусового видворення за межі України.

В судовому засіданні представник позивача Скиба В.С. позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказуючи на те, що він має документ, що посвідчує його особу, а саме документований копією ідентифікаційної картки, оригінал якої знаходиться за місцем його проживання на території республіки Еритрея, на території України знаходиться нелегально, житла, постійного джерела доходу, сім`ї, родичів в Україні не має, до компетентних органів України з приводу отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту не звертався, проте перебуваючи в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, постійно перебуває в стресовому стані, має незадовільний стан здоров`я, потребує періодичного лікування, а тому просив відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача Врадій Л.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов.

Представник відповідача Самолюк В.В. в судове засідання не з`явився, судом належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, проте надіслав на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи до закінчення строку дії на території України карантинних заходів, яке було відхилене судом з тієї підстави, що згідно ч. 15 ст. 289 КАС України справа, яка розглядається, відноситься до категорії термінових та підлягає розгляду в скорочені строки, а саме у день подання відповідної позовної заяви.

Заслухавши пояснення представника позивача Скиба В.С., відповідача ОСОБА_1 , його представника Врадій Л.М., дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 25 травня 2019 року о 14 год. 00 хв. в порядку Угоди між Україною та Європейським Союзом про реадмісію осіб, під час проведення прикордонно-представницької зустрічі на прикордонному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Порубне» був переданий на територію України з республіки Румунія ОСОБА_1 , який 21 травня 2019 року незаконно перетнув державний кордон з України в Румунію поза пунктами пропуску на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби «Фальків» відділу прикордонної служби «Красноїльськ» Чернівецького прикордонного загону та був затриманий прикордонною поліцією Румунії.

Документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України у відповідача, який ідентифікував себе, як громадянин республіки Еритрея, відсутні.

28 травня 2019 року Першотравневим районним судом м. Чернівці було прийнято рішення (з врахуванням ухвали цього суду від 28 травня 2019 року, яким в рішенні усунуто описку) про примусове видворення ОСОБА_1 за межі території України, затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України строком на шість місяців.

На виконання вказаного рішення ОСОБА_1 був поміщений до ДУ «Волинський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України».

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07 листопада 2019 року (залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року) продовжено строк затримання ОСОБА_1 з метою забезпечення його примусового видворення за межі території України строком на шість місяців.

У березні 2020 року ОСОБА_1 був поміщений до ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України».

Строк затримання відповідача спливає 21 травня 2020 року.

Також в судовому засідання з пояснень учасників справи, зокрема відповідача встановлено, що ОСОБА_1 документований лише копією ідентифікаційної картки, оригінал вказаної картки (яка посвідчує його особу) знаходиться за місцем його проживання на території республіки Еритрея, на території України знаходиться нелегально, дозволу на постійне або тимчасове проживання в Україні не отримував, житла, постійного джерела доходу, сім`ї, родичів в Україні не має, до компетентних органів України з приводу отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту не звертався.

З матеріалів справи вбачається, що Чернівецький прикордонний загін неодноразово звертався до Департаменту консульської служби МЗС України (звернення від 29 травня 2019 року за вих. №21/5693 з додатками у вигляді фотокарток з дактилокартою відповідача та копією акту відмови затриманого від заповнення анкети з ідентифікації (яке була отримано представником Департаменту консульської служби МЗС України та 14 серпня 2019 року передане Посольству України в Російській Федерації, а 30 вересня 2019 року передане Посольству республіки Еритрея в Російській Федерації), звернення від 25 жовтня 2019 року за вих. №21/11816 (з додатком у вигляді звернення до Посольства Республіки Еритрея в Російській Федерації), звернення від 29 січня 2020 року за вих. №21/1069 (з додатком у вигляді звернення до Посольства республіки Еритрея в Російській Федерації англійською мовою), звернення від 27 лютого 2020 року за вих. №21/2154, а також звернення Державної прикордонної служби України від 30 січня 2020 року за вих. №0.21-983/0/6-20-Вих. до Тимчасового повіреного у справах України в Російській Федерації) з метою сприяння в ідентифікації та документуванні відповідача.

Своєю довідкою від 05 серпня 2019 року за вих. №ADM 150/19 Посольство Держави Еритрея підтвердило, що ОСОБА_1 на підставі даних, зазначених в копії ідентифікаційної карти № НОМЕР_1 від 13 лютого 2013 року є громадянином Держави Еритрея .

Проте вже у відповіді від 20 лютого 2020 року за вих. №8-037/20 Посольство Держави Еритрея спростувало раніше надану інформацію та повідомило, що за наявними даними провести впізнання особи ОСОБА_1 не є можливим, відсутні будь-які інші документи, що б могли засвідчити належність відповідача до громадянства Держави Еритрея , тому відсутні підстави для підтвердження наявності у ОСОБА_1 громадянства Держави Еритрея та видачі йому проїзних документів для повернення до держави походження.

Аналізуючи вимоги та заперечення учасників справи, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод буде виправданим доти, доки триває процедура депортації. Якщо така процедура не провадиться з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим.

Європейський Суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» та у справі «Дугуз проти Греції» вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в Законі.

За приписами ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Зі змісту наведеної норми слідує, що законодавцем фактично виділено окремий випадок звернення з позовною заявою - про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України у випадку відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні (ч.ч. 11, 12 ст. 289 КАС України).

Згідно ч. 13 ст. 289 КАС України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Аналогічні положення визначено також пунктом 6 розділу ІІІ «Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150 (далі - Інструкція).

Порядок дій з ідентифікації та документування іноземців встановлено розділом VI Інструкції, пунктом 1 якого передбачено, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Судом встановлено, що позивачем вжито достатні та адекватні заходи для забезпечення ідентифікації та документування відповідача шляхом надіслання відповідних запитів до Департаменту консульської служби МЗС України.

Однак на свої запити Чернівецький прикордонний загін отримав протилежні, взаємовиключні відповіді Посольства Держави Еритрея , а саме:

-05 серпня 2019 року про те, що ОСОБА_1 дійсно є громадянином Держави Еритрея ;

-20 лютого 2020 року про відсутність підстав для підтвердження у ОСОБА_1 наявності громадянства Держави Еритрея та видачі йому проїзних документів для повернення до держави походження.

Зазначені обставини свідчать про відсутність на час розгляду справи документів (у володінні сторін), що б надавали відповідачу право виїзду за межі України та необхідність здійснення позивачем додаткових заходів з метою уточнення отриманої від Посольства Держави Еритрея протилежної, взаємовиключної інформації щодо наявності у відповідача громадянства Єритреї, необхідної для завершення процедури примусового видворення відповідача та, відповідно, неможливість завершення вказаної процедури до закінчення встановленого судом строку затримання.

Разом з тим матеріали справи вказують на відсутність з боку відповідача необхідної співпраці під час процедури його ідентифікації. Зокрема, як вбачається з переліку додатків до звернення Чернівецького прикордонного загону до Департаменту консульської служби МЗС України від 29 травня 2019 року за вих. №21/5693 (а.с. 18, зворот), а саме копії акту про відмову від заповнення анкети з ідентифікації, ОСОБА_1 відмовлявся від заповнення вказаної анкети та надання про себе інформації, необхідної для його ідентифікації. Також про відсутність такої співпраці вказує копія листа директора ДУ «Волинський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України» від 06 березня 2020 року, згідно якого відповідач під час перебування в пункті разом з іншими особами намагався дестабілізувати ситуацію, вчинив непокору працівникам ПТПІ та підбурював до цього інших осіб.

За встановлених обставин суд не вважає слушними доводи представника відповідача Врадій Л . М. щодо відсутності законних підстав для продовження строку затримання ОСОБА_1 , а також посилання на наявність в матеріалах справи суперечливої інформації щодо особи відповідача, оскільки ця обставина навпаки є однією з передбачених законом підстав для продовження строку затримання з метою забезпечення примусового видворення.

Також не можуть бути прийняті до уваги посилання ОСОБА_1 на постійне перебування у стресовому стані та незадовільний стан здоров`я, оскільки вказані доводи нічим не підтверджені. Водночас в матеріалах справи відсутні докази, що б вказували на наявність медичних перешкод для продовження перебування відповідача в пункті тимчасово перебування іноземців та осіб без громадянства.

Отже обґрунтованими є доводи позивача про необхідність вжиття додаткових заходів, необхідних для завершення процедури примусового видворення, а відтак - наявність підстав для продовження строку затримання ОСОБА_1 .

При визначенні строку затримання суд враховує поширення у світі коронавірусної хвороби (COVID-19), запровадження у переважній більшості країн жорстких карантинних норм, а також відсутність на території України посольств (консульських установ) республіки Еритрея, що значно сповільнює документообіг між країнами (в тому числі обіг документів, необхідних для ідентифікації та проведення процедури примусового видворення), а тому обраховує вказаний строк у шість місяців.

Тому, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 8-10, 77, 241-246, 271, 289 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою забезпечення примусового видворення - задовольнити.

Продовжити строк затримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на строк, необхідний для забезпечення його примусового видворення за межі території України, але не більше, ніж на шість місяців, тобто до 21 листопада 2020 року.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.В. Вуїв