Справа № 826/9602/18
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2020-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9602/18 Головуючий у І інстанції Шейко Т.І.
Суддя-доповідач Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 травня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
Головуючого-судді: Мельничука В.П.
суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,
при секретарі: Черніченко К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, згідно з ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 лютого 2020 року у справі за заявою про визнання протиправними дії Відповідача в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, яка полягає у відмові ОСОБА_1 в перерахунку пенсії у розмірі 90% від його грошового забезпечення відповідно до довідки Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 09 жовтня 2017 року № 2.2.1-39-328 та наказу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 30 червня 2017 року № 228;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії у розмірі 90% від його грошового забезпечення відповідно до довідки Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 09 жовтня 2017 року № 2.2.1-39-328 та наказу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 30 червня 2017 року № 228 без обмеження максимального розміру пенсії, починаючи з 01 червня 2017 року.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, яка полягає у відмові ОСОБА_1 в перерахунку пенсії у розмірі 90% від його грошового забезпечення відповідно до довідки Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 09 жовтня 2017 року № 2.2.1-39-328 та наказу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 30 червня 2017 року № 228.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії у розмірі 90% від його грошового забезпечення відповідно до довідки Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 09 жовтня 2017 року № 2.2.1-39-328 та наказу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 30 червня 2017 року № 228, починаючи з 01 червня 2017 року з урахуванням виплаченого.

Рішення від 19 листопада 2018 року набрало законної сили 26 лютого 2019 року.

З метою виконання вищезазначеного рішення 21 березня 2019 року Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчі листи.

18 червня 2019 року до Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся Позивач із заявою в порядку ст. 383 КАС України, в якій просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, вчинені на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.11.2018 року справі № 826/9602/18.

Окремою ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 вересня 2019 року заяву задоволено.

Постановлено окрему ухвалу щодо Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у зв`язку із виявленими судом під час розгляду справи порушень Відповідачем вимог статті 124 Конституції України, статей 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України та направлено дану ухвалу до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню вимог Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства України, вирішення питання щодо виявлення винних у допущені вказаних порушень осіб і вирішення питання щодо притягнення їх до відповідальності у відповідності до вимог законодавства.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на окрему ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 вересня 2019 року - задоволено частково.

Змінено мотивувальну частину окремої ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 вересня 2019 року, зазначено, що підставами для задоволення заяви ОСОБА_1 є доводи, викладені у даній постанові Шостого апеляційного адміністративного суду.

У решті окрему ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 вересня 2019 року - залишено без змін.

13 січня 2020 року ОСОБА_1 вдруге звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із заявою в порядку ст. 383 КАС України про визнання протиправними дій Відповідача, вчинених на виконання рішення суду у цій справі, в якій останній просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії у розмірі 90 % від його грошового забезпечення відповідно до довідки Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 09 жовтня 2017 року № 2.2.1-39-328 та наказу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 30 червня 2017 року № 228, починаючи з 01.01.2018 року і надалі, відповідно до рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.11.2018 року у справі № 826/9602/18.

- на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.11.2018 у справі № 826/9602/18 зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію у розмірі 90 % від його грошового забезпечення відповідно до довідки Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 09.10.2017 року № 2.2.1-39-328 та наказу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 30.06.2017 року № 228, починаючи з 01.01.2018 року і надалі.

Заява від 13 січня 2020 року обґрунтована тим, що Відповідач протиправно виплачує Позивачу пенсію у розмірі 13 730,00 грн., перераховану на підставі довідки Київського міського військового комісаріату згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», а не 16 380,00 грн. згідно з довідкою Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 09.10.2017 року № 2.2.1-39-328, проте Відповідачем не вчиняються будь-які дії щодо належного перерахунку пенсії Позивача. Враховуючи даний факт, Позивач вважає дії Відповідача протиправними, а тому звернувся з даною заявою до суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 лютого 2020 року зазначену заяву Позивача залишено без задоволення.

Залишаючи заяву Позивача про визнання протиправними дій Відповідача на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2018 року у порядку статті 383 КАС України, суд першої інстанції виходив з того, що здійснення перерахунку пенсії Позивача з обмеженням максимального розміру пенсії після ухвалення рішення суду у справі № 826/9602/18 може бути предметом окремого позову і такий спір має розглядатися у порядку позовного провадження, а не шляхом звернення із заявою в порядку статті 383 КАС України. В разі незгоди з рішенням суб`єкта владних повноважень щодо здійснення обрахунку розміру його пенсії, Позивач має право звернутись до суду із позовною заявою про оскарження цього рішення в загальному порядку, а не в межах статті 383 КАС України, зважаючи на те, що у даній заяві Позивач обґрунтовує свої вимоги обставинами, що не були предметом розгляду у даній справі.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та задовольнити його заяву, посилаючись на те, що висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та наявних у справі доказах, що Відповідачем при перерахунку його пенсії на виконання рішення суду у цій справі було протиправно зменшено визначений судом коефіцієнт з 90% до 70%, взято до уваги іншу довідку, що призвело до її зменшення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з ухвалою суду першої інстанції, та посилається на порушення судом першої інстанції норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2019 року відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем не подано відзив на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів погоджується з судовим рішенням суду першої інстанції, проте вважає за необхідне змінити мотивувальну частину оскаржуваної ухвали, зазначивши наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Як установлено статтею 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення суду у даній справі, яким вирішено позовні вимоги ОСОБА_1 , 21 березня 2019 року Окружним адміністративним судом м. Києва видано виконавчий лист.

В подальшому, Позивач через свого представника 25 листопада 2019 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про надання інформації щодо належного виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року.

У відповідь, представник Позивача отримав лист Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 26 грудня 2019 року за вих. № 310916/02, яким Відповідач повідомив, що згідно з рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2018 року у справі № 826/9602/18 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві у квітні 2019 року здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 в порядку, встановленому судовим рішенням.

Крім того зазначено, що пенсію ОСОБА_1 з 01 січня 2018 року перераховано з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України № 103 та постанови Кабінету Міністрів України № 704 та на підставі довідки Київського міського військового комісаріату з обмеженням максимальним розміром.

Не погоджуючись з даним рішенням Відповідача, 13 січня 2020 року Позивач вдруге звернувся з заявою про визнання протиправними дій відповідача, вчинених на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2018 року у справі № 826/9602/18.

Колегія суддів звертає увагу на те, що за загальним правилом для захисту чи поновлення своїх порушених прав та законних інтересів Позивач, на користь якого ухвалено вказане судове рішення, має право подати заяву до суду першої інстанції. Така форма судового контролю з ініціативи учасника справи встановлена статтею 383 КАС України.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Системний аналіз вищезазначених норм права свідчить, що судовий контроль є спеціальним видом провадження в адміністративному судочинстві, відмінним від позовного. Головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.

Правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами статті 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси Позивача. Застосування судом до суб`єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-Позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Частиною 6 статті 383 КАС України передбачено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення.

Як вбачається з заяви Позивача, він не погоджується з тим, що Відповідачем виплата пенсії проводиться з обмеженням максимальним розміром без врахування збільшення прожиткового мінімуму та просить здійснити перерахунок без обмеження максимального розміру, проте рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року Позивачу відмовлено в задоволенні даної позовної вимоги.

У зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що здійснення перерахунку пенсії Позивача з обмеженням максимального розміру пенсії після ухвалення рішення суду у справі № 826/9602/18 може бути предметом окремого позову і такий спір має розглядатися у порядку позовного провадження, а не шляхом звернення із заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Прете, судом першої інстанції не враховано, що частиною 4 статті 383 КАС України передбачено, що заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

Частиною 5 статті 383 КАС України встановлено, що у разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

З матеріалів справи вбачається, що Позивач був обізнаний з існуванням виконавчого провадження щодо виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2018 року, яке набрало законної сили у справі № 826/9602/18 ще у 26 лютого 2019 року, оскільки відповідно до виконавчого листа від 21 березня 2019 року, виданого судом першої інстанції, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження № 59177371.

За встановлених обставин та враховуючи, що пенсійні виплати є періодичними, щомісячними платежами, які отримує безпосередньо особа, якій вони призначені, колегія суддів доходить висновку, що Позивач про порушення своїх прав повинен був дізнатись при реалізації права на отримання щомісячної суми призначеної йому пенсії у меншому розмірі, тобто у 2019 році.

Так, Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть звужувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ визнав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вжити заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди повинні перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Розглядаючи обставини, що стали підставою звернення Позивач із заявою до суду першої інстанції, та з врахуванням наведених вище висновків Європейського суду з прав людини, а також положень частини 4 статті 383 КАС України, колегія суддів зазначає, що вказаною нормою статті 3 встановлено скорочені строки звернення до суду у справах щодо визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - Відповідачем на виконання такого рішення суду, які не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду.

Так, частиною 1 статті 121 КАС України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Проте, Заявник не надав суду доказів того, що він вчиняв всі необхідні дії, які свідчать про бажання реалізації його процесуальних прав з метою їх захисту в межах строків встановлених процесуальним законом або їх поновлення.

У зв`язку з чим колегія суддів зауважує, що Позивач не скористався передбаченими КАС України правами щодо вчасного звернення до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України, оскільки 13 січня 2020 року звернувся вдруге до Окружного адміністративного суду м. Києва із заявою про визнання протиправними дій Відповідача на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2018 року у порядку статті 383 КАС України.

Аналогійний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/10843/19 (адміністративне провадження № К/9901/31174/19) та у постанові Верховного Суду від 19 березня 2019 року у справі № 2а-516/2010 (адміністративне провадження № К/9901/55024/18).

Статтею 315 КАС України визначено повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції, так суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін;

2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення;

3) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково;

4) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у визначених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині;

5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю;

6) у визначених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1-5 частини першої цієї статті.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення, суд апеляційної інстанції позбавлений повноважень для вчинення дій передбачених частинами 4 та 5 статті 383 КАС України, щодо повернення заяви заявнику з підстав пропуску ним строку подання заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з урахуванням доводів викладених у даному судовому рішенні, про залишення заяви Позивача про визнання протиправними дій Відповідача на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2018 року без задоволення, проте вважає за необхідне змінити мотивувальну частину рішення шляхом її доповнення нормами частини 4 та 5 статті 383 КАС України, вказавши про необхідність врахування судом першої інстанції строків звернення до суду з відповідною заявою.

Згідно з положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Розглянувши доводи ОСОБА_1 викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду першої інстанції зміні в мотивувальній частині, а в решті ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Змінити мотивувальну частину ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 лютого 2020 року зазначивши, що підставами для залишення заяви без задоволення, є доводи викладені у даній постанові.

В решті ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко

Повний текст складено 19.05.2020 року.