Справа № 420/4966/19
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2020-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/4966/19
Головуючий в 1 інстанції: Кравченко М.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача - Турецької І. О.,

суддів - Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці Держмитслужби (правонаступник Одеської митниці ДФС) про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови, зобов`язання вчинити певні дії,

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Одеської митниці Держмитслужби, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500650/2019/00985 від 08 липня 2019 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000389/2 від 03 липня 2019 року;

- зобов`язати підготувати висновки про повернення надміру сплачених до державного бюджету України митних платежів.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач указував, що митному органу надав всі необхідні документи для підтвердження числових значень складових митної вартості транспортного засобу, який підлягав розмитненню, тому є протиправним його рішення про визначення митної вартості імпортованого автомобіля за резервним методом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Суд визнав протиправними та скасував рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 03 липня 2019 року №UA500000/2019/000389/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 08 липня 2019 року №UA500650/2019/00985.

В задоволенні решти позовних вимог - суд відмовив.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції вказав, що позивачем були надані для митного оформлення, ввезеного транспортного засобу, всі документи, необхідні для визначення його митної вартості. Дані документи містили повну інформацію про митну вартість товару та його складові, а також не містили розбіжностей, тощо.

На підставі встановлених фактів, суд першої інстанції зробив висновок, що відмова Одеської митниці Держмитслужби в розмитненні товару за основним методом є неправомірною, а оскаржене рішення про коригування митної вартості за резервним методом є незаконним.

Відмовляючи у вимозі про зобов`язання митниці підготувати висновки про повернення надміру сплачених платежів, суд, за проведеним аналізом положень Порядку повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18 липня 2017 року №643, вважав, що вона є передчасною, оскільки попередньо не розглядалася відповідачем.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, Одеська митниця Держмитслужби просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, відповідач зазначає, що судом першої інстанції, в порушенні вимог ч.1, 2, 3 ст. 12, ч.3 ст. 257 КАС України неправильно віднесено дану страву до справи незначної складності.

Наголошує на тому, що вказаний спір має виняткове значення для митного органу як органу державної влади, що забезпечує справляння митних платежів, контроль правильності обчислення, своєчасності та повноти їх сплати, а тому повинна бути розглянута за правилами загального позовного провадження.

Скаржник вказує, що заперечував проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, але суд відмовив у задоволенні вказаної заяви.

Переходячи до неправильної кваліфікації судом першої інстанції фактичних обставин справи, скаржник зазначив, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що надані позивачем документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме: до митного оформлення не надано:

- банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товар;

- акт фізичного огляду транспортного засобу експертом, який складав висновок №729/SV/19 автотоварознавчого дослідження з визначенням ринкової вартості автомобіля;

- документів, які підтверджують вартість страхування та перевезення (фрахту) товарів до моменту перетинання ними митного кордону України.

Доводами апеляції є також розбіжності в деклараціях щодо року виробництва транспортного засобу, а саме: в декларації країни відправлення (2015 р.), в митній декларації позивача - 2014 р.

Вказано про те, що відомості про інвойс у копії митної декларації країни відправлення (KAUFVERTRAG (2019.06.18) відрізняються від відомостей про інвойс, який подано до митного оформлення (б/н від 18.06.2019).

Представник позивача, адвокат Жекало І. С., у відзиві на апеляцію, спростував доводи скаржника, що справа була розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки спір розглядався за участі сторін у відкритому судовому засіданні. Адвокат зазначив про відсутність будь - яких законодавчих заборон для розгляду даної справи в порядку спрощеного провадження.

Далі, адвокат наголосив, що додаткові витрати позивача на самостійне транспортування придбаного ним автомобілю жодним чином не впливають на загальну йог вартість. На думку адвоката, це може тільки знизити вартість товару, адже у автомобіля, який рухався власним ходом з Німеччини до кордону з Україною, тільки збільшиться пробіг.

До того ж, адвокат зазначає про відповідність експертного висновку Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та про неспроможність доводів скаржника, що відсутність акта фізичного огляду транспортного засобу викликає сумніви у достовірності такого експертного висновку.

Розбіжності в деклараціях року виробництва транспортного засобу, адвокат пояснив можливістю декларування як роком модельного виготовлення, роком календарного виготовлення та датою першої реєстрації.

ГУ ДКС України в Одеській області не скористалися процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до приписів ст. 311 КАС України, справу розглянуто в письмовому провадженні, на підставі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 18 червня 2019 року придбав на території Німеччини в автомобільному салоні C&S AUTO легковий автомобіль, що був у користуванні, марки Volkswagen, модель Passat, сірого кольору, ідентифікаційний № НОМЕР_1 , тип двигуна - дизельний, робочий об`єм циліндрів - 1968 куб. см, колісна формула - 4x2, тип кузова - універсал, кількість місць - 5, включаючи місце водія, пробіг - 162444 км, календарний рік виготовлення - 2014, модельний рік виготовлення - 2015, країна виробник - DE, вартість якого становить 6 550 євро.

З метою здійснення митного оформлення придбаного товару уповноважена особа декларанта подала до Одеської митниці Держмитслужби митну декларацію №UА500650/2019/028652 від 26 червня 2019 року, а також документи на підтвердження заявленої митної вартості товару:

- рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) від 18 червня 2019 року;

- декларація про походження товару (Declaration of origin) 729/SV/19 від 25 червня 2019 року;

- акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 22 червня 2019 року;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 26 лютого 2019 року;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 19 червня 2019 року;

- висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією 729/SV/19;

- договір про надання послуг митного брокера 002832090 від 12 червня 2019 року;

- паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні 002832090 від 17 січня 2019 року;

- інші некласифіковані документи 109679 від 24 червня 2019 року;

- інші некласифіковані документи Д-19-0625-26 від 25 червня 2019 року;

- інші некласифіковані документи заява на посвідчення від 26 червня 2019 року;

- інші некласифіковані документи картка фіз. особи платника податків від 17 серпня 2017 року;

- інші некласифіковані документи фото від 24 червня 2019 року;

- платіжне доручення, що підтверджує сплату митних та інших платежів №42137769 від 19 червня 2019 року;

- копія митної декларації країни відправлення 19PL402010ЕО693586 від 21 червня 2019 року.

Митна вартість товару (автомобіля) була визначена за основним методом, за ціною договору (контракту) щодо товарів які імпортуються (вартість операції), а саме 6 550,00 євро, що за курсом валюти станом на день митного оформлення складало - 195 362,51 грн.

У зв`язку із спрацюванням автоматизованої системи аналізу та управління ризиками за напрямом перевірки правильності визначення митної вартості товарів у зв`язку з ризиком заниження митної вартості та декларування митної вартості нижчої ніж вартість ідентичних або подібних товарів, посадова особа митниці, що здійснювала контроль за правильністю визначення митної вартості, здійснила перевірку відомостей, що містилися у вищевикладених документах декларанта.

Так, Одеська митниця ДФС встановила, що подані документи, що не містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Далі, митниця з`ясувала, що до експертного висновку з визначення ринкової вартості автомобіля, не наданий акт фізичного огляду транспортного засобу. Також, на думку митного органу, в наданій до митного оформлення копії митній декларації країни відправлення зазначено рік виробництва автомобіля - 2015, що відрізняється від задекларованого року виробництва - 2014. Номер інвойсу в копії митній декларації країни відправлення відрізняється від номеру інвойсу, поданого до митного оформлення.

На думку Одеської митниці Держмитслужби, наведені факти свідчать про наявні ознаки підробки поданих до митного оформлення документів та про наявність підстав для витребування додаткових документів.

Позивача було зобов`язано протягом 10 днів надати (за наявності) додаткові документи від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг.

Від декларанта вимагалося надати:

рахунок-фактуру (акт виконаних робіт (наданих послуг), від виконавця договору (контракту) про надання транспортно - експедиційних послуг, що містять реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;

банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;

калькуляцію транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Декларант, витребувані додаткові документи, до Одеської митниці Держмитслужби не надав, заявивши, що перевезення автомобіля з Німмечини до державного кордону України здійснював самостійно, витрачаючи кошти лише на пальне, що не впливає на загальну вартість придбаного транспортного засобу.

Одеська митниця Держмитслужби, за результатами розгляду поданих декларантом документів, рішенням від 03 липня 2019 року №UA500000/2019/000389/2 здійснила коригування заявленої позивачем митної вартості товару у сторону збільшення до 9 700,1781 євро із застосуванням резервного методу.

Також, Одеська митниця Держмитслужби склала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 08 липня 2019 року №UA500650/2019/00985, якою повідомила про відмову у митному оформленні (випуску) товарів на підставі рішення про коригування митної вартості товарів від 03 липня 2019 року №UA500000/2019/000389/2.

Товар (автомобіль) було випущено у вільний обіг за митною декларацією №UA500650/2019/030659 від 05 липня 2019 року, у зв`язку зі сплатою позивачем різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, відповідно до розділу X Митного кодексу України.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст. 53 Митного Кодексу України (далі - МК України) документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (ч.3 ст. 53 МК України).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч.5 ст. 53 МК України).

Поряд з цим, МК України містить також і спеціальний розділ 12 «Особливості пропуску та оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України громадянами», який містить спеціальні норми і вимоги щодо переліку документів, які подаються громадянами при переміщенні товарів через митний кордон України для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності (ч.1 ст. 364 МК України).

Відповідно до ч.1 ст. 368 МК України для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.

Особа, яка декларує товари, вправі довести достовірність відомостей, представлених для визначення їх фактурної вартості (ч. 3ст.368 МК України).

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч.1ст. 54 МК України).

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (ч.2 ст.54 МК України).

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (ч.3ст. 54 МК України).

Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (ч.6 ст. 54 МК України).

У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (ч.7 ст. 54 МК України).

За аналізом наведених правових норм, логічним висновком буде судження, що обов`язок доведення митної ціни товару лежить на декларантові, а митний орган, у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Досліджуючи фактичні обставини справи, колегія суддів звертає увагу на різні пояснення представника позивача щодо обставин перевезення автомобілю. Так, в позові адвокат зазначив, що автомобіль декларант отримав з авто складу ТОВ «Євротермінал» від експедиторської компанії ТОВ «Тек РАС Логістик Південь». Якщо дослідити наведений акт, то можна побачити зазначення в ньому номера коносаменту (а.с.35). Коносамент, це - товаророзпорядчий документ, що видається морським перевізником вантажу його відправнику, що засвідчує прийняття вантажу до перевезення і містить зобов`язання доставити вантаж до пункту призначення і передати його одержувачу.

У наступних своїх поясненнях представник позивача заявляє про спосіб транспортування автомобіля самостійно, своїм ходом та заявляє що витрати, які з цим пов`язані, не включаються до митної вартості автомобіля.

Підставою для витребування митницею у декларанта додаткових документів, була відсутність, зокрема, калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Суд першої інстанції, прийнявши до уваги останню позицію позивача про перевезення придбаного автомобіля своїм ходом, самостійно, без залучення осіб, які надають такі послуги, дійшов висновку, що витрати, які поніс декларант на придбання палива, не впливають на митну вартість та не потребують декларування.

На думку колегії суддів, не можна вважати такий довід суду обґрунтованим, адже він суперечить наступним нормам МК України.

Так, відповідно до п. 5 ч. 10 ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України, зокрема, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Таким чином, закон вимагає, що вже на етапі оформлення митної декларації декларант повинен надати митному органу інформацію у вигляді документів про вартість перевезення до пункту ввезення на митну територію України.

Фактично імпортерами при оформленні митних декларацій надаються документальні підтвердження вартості перевезення товару до місця ввезення на митну територію України.

Варто відзначити, що МК України не встановлює особливих вимог до форми, типу та вигляду документів, які підтверджують вартість перевезення. Такими документами можуть бути як фіскальні чеки з автозаправних станцій так і квитанції з оплати за користування платними дорогами.

Водночас, декларант підтверджуючи факт використання додаткових грошей на доставку автомобіля, що пов`язані з витратами на пальне, не включив додаткові витрати до митної вартості автомобіля, який імпортується.

Отже, слід дійти висновку, що відсутність задекларованих витрат на перевезення автомобілю, які не включені до його вартості, позбавили митний орган застосувати при розмитненні основний метод. Такий висновок суду апеляційної інстанції заснований на перелічених вище нормах.

Висновок про обов`язок декларанта включати витрати на перевезення авто, що імпортується для власних потреб, викладений в наступних рішеннях Верховного Суду: від 13.02.2018 у справі № 803/1112/17, від 08.10.2019 р. у справі №803/776/17.

Досліджуючи довід скаржника про те, що порушення експертом Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, що виразилося у відсутності фізичного огляду транспортного засобу, нівелює його висновок про визначення ринкової вартості автомобіля, котрий завозиться на митну територію України, колегія суддів встановила наступне.

Так, Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, що затверджена наказом Міністерства юстиції та Фондом Держмайна від 24.11.2013 р. №142/5/2092 (далі - Методика) встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ.

Вимоги вказаної Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, зокрема, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин. До таких випадків відноситься визначення вартості КТЗ, його складників, що ввозяться на митну територію України.

З експертного автотоварознавчого дослідження з визначення ринкової вартості автомобіля позивача вбачається, що 25.06.2019 р. проводився зовнішній візуальний огляд пошкодженого ЕТЗ на природному освітленні, в світлий час доби. Експерт зазначив, що можливо є приховані дефекти, які неможливо встановити візуально, а також дефекти пошкодження, які можна ідентифікувати тільки після відновлення КТЗ.

Уважно дослідивши зміст наведеної Методики, суд апеляційної інстанції не знайшов в цьому нормативному акті обов`язок експерта окремо складати акт фізичного огляду транспортного засобу. Отож, довід скаржника про невідповідність експертного висновку щодо ринкової вартості автомобіля Методиці, не приймається колегією суддів до уваги.

Колегія суддів поділяє позицію суду першої інстанції щодо необґрунтованого обвинувачення позивача в підробці документів, шляхом зазначення року виробництва транспортного засобу - 2015, що відрізняється від задекларованого - 2014 року.

Слід вважати обґрунтованими зауваження декларанта, що датою виготовлення транспортного засобу може вважатися рік модельного виготовлення, рік календарного виготовлення або дата першої його реєстрації, а, отже, ознак підробки, у зазначених документах немає.

Є такими, що не засновані на фактичних обставинах справи доводи скаржника про те, що відомості про інвойс у копії митної декларації країни відправлення (KAUFVERTRAG (2019.06.18) відрізняються від відомостей про інвойс, який подано до митного оформлення (б/н від 18.06.2019). Як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, копія митної декларації країни відправлення (KAUFVERTRAG (2019.06.18) та подані відомості щодо інвойсу б/н від 18.06.2019 р. містять одні і тіж самі числові значення, тобто відображають одну і ту саму дату. Отже, відмінний порядок написання року, місяця, числа, не змінює факт фіксації певної події у конкретний календарний день.

Скаржник наполягає на порушенні судом першої інстанції норм процесуального права, що виразилося у розгляді справи у спрощеному провадженні, тобто без проведення підготовчого провадження.

Не можна вважати обґрунтованими такі доводи митниці, адже ч.6 ст. 12 КАС України дозволяє суду розглядати таку категорію справ у спрощеному провадженні.

Окрім того, суб`єкт владних повноважень не пояснив, в чому складається порушення його прав, якщо відбулося відкрите судове засідання, на якому він доводив свою позицію, надаючи відповідні докази та наводячи відповідні аргументи.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивачу необхідно відмовити у задоволенні вимог про визнання протиправним та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та рішення про коригування митної вартості товарів, виключно з підстав недекларування транспортних витрат.

Статтею 317 КАС України передбачені підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, у випадках неправильного застосування норм матеріального права.

Неправильне застосування норм матеріального права може відбуватися у неправильному тлумаченні закону, що і відбулося при вирішенні судом першої інстанції даного спору.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити, останній не має права на відшкодування судових витрат, а тому рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат необхідно скасувати.

Відповідно до п.2 ч.5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

На підставі викладеного, керуючись статтями: 308, 311, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року - скасувати в частині задоволення позову та розподілу судових витрат, ухваливши нове рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні вимог до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500650/2019/00985 від 08 липня 2019 року та рішення про коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000389/2 від 03 липня 2019 року.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 18.05.2020 року.