Справа № 400/2082/19
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2020-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/2082/19
Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Джабурія О.В.,
судді -Запорожана Д.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

В липні 2019 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулась до суду з позовом до ГУ ДФС у Миколаївській області (надалі - відповідач, ГУ ДФС), в якому просила визнати противоправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.04.2019 року №Ф-2141-17.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що з лютого 2017 року позивач припинила підприємницьку діяльність, а звіт про суми нарахованого доходу за 12 місяців 2017 року подала помилково. Позивач подавала заяву про зняття актуальності звіту з проханням надати можливість виправити помилку, однак відповіді відповідача не отримала. Позивач вважає, що відповідач не мав права виносити оскаржувану вимогу, оскільки достеменно знав, що позивач припинила підприємницьку діяльність ще в лютому 2017 року, що є моментом припинення нарахування ЄСВ. Також позивач зазначає, що з 13.03.2017 року є пенсіонеркою за віком, у зв`язку з чим також звільнена від сплати єдиного внеску.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.09.2019 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ГУ ДФС подало апеляційну скаргу, в якій вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач була зареєстрована як фізична особа-підприємець з 17.06.2011 року та припинила підприємницьку діяльність 09.02.2017 року.

З 13.03.2017 року позивач набула статусу пенсіонера за віком, у зв`язку з досягненням загального пенсійного віку - 60 років.

20.12.2017 року позивач подала звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік, де зазначила ЄСВ за 12 місяців на загальну суму 8448,00 грн..

15.04.2019 року відповідач виставив позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2141-17, в якій визначив суму недоїмки з ЄСВ - 7848,62 грн.. Позивач оскаржила цю вимогу до ДФС України, однак скаргу залишено без задоволення.

02.05.2019 року позивач звернулась до ДФС України із скаргою про скасування в адміністративному порядку спірної вимоги від 15.04.2019 року №Ф-2141-17, скарга була отримана контролюючим органом 06.05.2019 року.

12.06.2019 року позивачем було отримано рішення ДФС України від 05.06.2019 року №25890/6/99-99-11-05-02-25 про результати розгляду її скарги, яким скаргу було залишено без задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач як пенсіонер за віком, з моменту призначення пенсії, з березня 2017 року, була звільнена від сплати за себе єдиного внеску, та у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності 09.02.2017 року, останнім звітним періодом мав бути лютий 2017 року.

Колегія суддів погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За визначенням, наведеним у п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.4 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Абзацом 2 ч.1 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», передбачено, що положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п.2 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 року №435 (у редакції, чинній на час подання позивачем звіту за 2017 року) (надалі - Порядок 435) фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік.

Водночас, відповідно до ч.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774, який набрав чинності з 01.01.2017 року, та діяв до 01.01.2018 року) особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з цією ж нормою (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року №2148, який набрав чинності з 01.01.2018 року) особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Крім цього, відповідно до п.3 розділу ІІІ Порядку №435 було передбачено, що фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію за віком або соціальну допомогу. Звіт зазначеними особами не подається.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 13.03.2017 року досягла загального пенсійного віку - 60 років та отримала статус пенсіонеру за віком. Призначення позивачу пенсії за віком не заперечується відповідачем.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, з 13.03.2017 року позивач була звільнена від сплати за себе єдиного внеску якщо б продовжувала свою підприємницьку діяльність.

Разом з цим, з 09.02.2017 року позивач припинила підприємницьку діяльність.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.02.2017 року позивачем до державного реєстратора було подано заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням або за судовим рішенням, що не пов`язано з банкрутством.

Згідно даних офіційного інтернет ресурсу Міністерства юстиції України, 09.02.2017 року державним реєстратором до ЄДР внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 , номер запису в ЄДР про припинення 3056254.

10.02.2017 року до ЄДР внесено відомості про знаття ДПІ у Інгульському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з податкового обліку, номер зняття з податкового обліку 338.

Відповідно до абзацу 7 ч.1 ст.5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку.

Згідно ч.8 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Відповідно до п.8 розділу IV Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 року №1162, зняття з обліку платників єдиного внеску фізичних осіб - підприємців здійснюється з урахуванням таких особливостей, зокрема, процедури зняття з обліку платника єдиного внеску у контролюючому органі розпочинаються у разі надходження від державного реєстратора відомостей про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця із зазначенням номера та дати внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч.4 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» для державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця подається один з таких документів, зокрема, заява про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням - у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням.

Згідно п.8 розділу ІІІ Порядку №435, у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності страхувальників, зазначених у пункті 2 цього розділу, такі особи зобов`язані подати самі за себе Звіт із зазначенням типу форми «ліквідаційна», де останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності.

Таким чином, позивач з 10.02.2017 року була позбавлена статусу фізичної особи - підприємця, а тому з 10.02.2017 року вже не є платником єдиного внеску відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Крім того, колегією суддів було встановлено, що ще до спірної вимоги контролюючим органом 16.01.2018 року було складено та направлено позивачу вимогу №Ф-2141-17-У, якою позивачу було визначено заборгованість зі сплати єдиного внеску у сумі 8448,00 грн. на підставі поданого позивачем звіту за 2017 рік.

21.06.2018 року ГУ ДФС до Інгульського ВДВС м. Миколаєва ГУ юстиції у Миколаївській області надав на примусове виконання вимогу від 16.01.2018 року №Ф-2141-17-У.

26.10.2018 року Інгульським ВДВС м. Миколаєва ГУ юстиції у Миколаївській області у виконавчому проваджені №56648027 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника на виконання вимоги від 16.01.2017 року №Ф-2141-17-У, якою постановлено звернути стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує дохід у Інгульському об`єднаному управлінні ПФУ м. Миколаєва Миколаївської області та здійснити відрахування з доходів боржника у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу.

14.03.2019 року позивач звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом про скасування вимоги ГУ ДФС від 16.01.2018 року №Ф-2141-17-У.

03.06.2019 року рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду у справі №400/745/19 вимогу ГУ ДФС від 16.01.2018 року №Ф-2141-17-У визнано протиправною та скасовано.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2019 року апеляційну скаргу ГУ ДФС повернуто апелянтові. Вище зазначене рішення суду від 03.06.2019 року набрало законної сили.

В своєму рішенні Миколаївський окружний адміністративний суд дійшов висновку, що позивач як пенсіонер за віком, з моменту призначення пенсії була звільнена від сплати за себе єдиного внеску, а у зв`язку із припиненням підприємницької діяльності, останнім звітним періодом мав бути лютий 2017 року. Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік, в якому визначено ЄСВ за 12 місяців, позивач подала помилково. Відсутність у Порядку №435 механізму виправлення помилки, внаслідок чого позивач має зайво сплатити ЄСВ, суд вважає надмірним тягарем, що не відповідає принципу верховенства права.

Також ГУ ДФС було складено та направлено позивачу вимогу №Ф-2141-17 від 13.03.2019 року, якою позивачу було визначено заборгованість зі сплати єдиного внеску у сумі 8118,08 грн. на підставі поданого позивачем звіту за 2017 рік.

16.12.2019 року рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду у справі №400/1859/19 вимогу ГУ ДФС від 13.03.2019 року №Ф-2141-17 визнано протиправною та скасовано. Зобов`язано ГУ ДФС видалити з ІКПП ОСОБА_1 дані про наявність заборгованості (недоїмки) з ЄСВ в сумі 7040,00 грн..

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2020 року апеляційну скаргу ГУ ДФС повернуто апелянтові. Вище зазначене рішення суду від 16.12.2019 року набрало законної сили.

В своєму рішенні Миколаївський окружний адміністративний суд дійшов висновку, що позивач не є платником єдиного внеску, оскільки припинила підприємницьку діяльність та є пенсіонером за віком. Позивач подала Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік, в якому помилково зазначена сума єдиного внеску 8448,00 грн. (704х12), а повинна була зазначити правильну суму єдиного внеску за січень-лютий 2017 року - 1408,00 грн. (704х2). Різниця складає - 7040,00 грн., яка у звіті зазначена помилково.

Отже, до винесення спірної вимоги, яка є предметом оскарження у даній справі, відповідач не однократно вже виносив вимоги про сплату позивачем єдиного внеску за 2017 рік, які з аналогічних підстав були скасовані в судовому порядку як неправомірні.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що спірна вимога від 15.04.2019 року №Ф-2141-17 про сплату боргу (недоїмки) єдиного внеску за 2017 рік також є протиправною та підлягає скасуванню, що в своє чергу є підставою для задоволення позовних вимог.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Дану справу було розглянуто судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Запорожан Д.В.