Справа № 240/11601/19
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2020-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/11601/19 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Капинос Оксана Валентинівна

Суддя-доповідач - Кузьменко Л.В.

19 травня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьменко Л.В.

суддів: Франовської К.С. Совгири Д. І. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 січня 2020 року (рішення ухвалене судею Капинос О.В. 23.01.2020 року в Житомир, повний текст судового рішення складено 29 січня 2020 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 05.09.2019 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п.2-1 розділу XV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" з урахуванням вимог пункту "е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з дня звернення, з 03.09.2019.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23 січня 2020 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 05.09.2019 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п.2-1 розділу XV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообовязкове пенсійне страхування" з урахуванням вимог пункту "е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з дня звернення, з 03.09.2019.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішення суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що до спеціального стажу позивачу не підлягає зарахованю період її роботи фармацевтом в малому приватному підприємстві "Медарт" з 21.04.1998 року по 31.05.2000 року, фармацевтом в ТОВ "Фармавіта" з 01.06.2000 по 30.09.2009 року, фармацевтом в ТОВ " Мегсифарм" з 01.08.2009 року по 31.08.2010 року, фармацевтом в ТОВ "Грот" з 01.09.2010 по 15.12.2010 року, оскільки вказані заклади не відносяться до аптечних закладів. Згідно поданих документів стаж роботи позивача становить 19 років 6 місяців 25 днів, а отже підстави для призначення пенсії за вислугу років відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи у вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.2-1 розділу XV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" з урахуванням вимог п. "е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Рішенням від 05.09.2019 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням вимог пункту "е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у зв`язку з відсутністю спеціального стажу станом на 01.04.2015 років - 25 років, на 01.01.2016 - 25 років 6 місяців, на 11.10.2017 року - 26 років 6 місяців.

У рішенні про відмову у призначенні пенсії відповідач покликався на норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" №2148, яким з 1 січня 2018 року скасовано право на призначення пенсії за вислугу років працівникам закладів та установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту. Проте, працівники, які на день набуття чинності цього Закону, тобто на 11 жовтня 2017 року, набули не менш як 26 років 6 місяців спеціального стажу, також можуть скористатися правом виходу на пенсію за вислугу років незалежно від віку. Під час визначення права на пенсію за вислугу років стаж обчислюється за нормами Закону №1788 та постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 - за даними трудової книжки, або уточнюючих довідок.

Відповідач вказав, що до спеціального стажу ОСОБА_1 не зараховано період роботи: фармацевтом в малому приватному підприємстві "Медарт" з 21.04.1998 року по 31.05.2000 року - ПП "Медарт" не відноситься до аптечних закладів; фармацевтом в ТОВ "Фармавіта" з 01.06.2000 року по 30.09.2009 року - ТОВ "Фармавіта" не відноситься до аптечних закладів. Згідно наказу по підприємству ТСВ "Фармація" №20 від 25.09.2009 року ОСОБА_1 звільнена з посади фармацевта за сумісництвом; фармацевтом в ТОВ "Мексифарм" з 01.08.2009 року по 31.08.2010 року - ТОВ "Мексифарм" не відноситься до аптечних закладів; фармацевтом в ТОВ "Грот" з 01.09.2010 року по 15.12.2010 року - ТОВ "Грот" не відноситься до аптечних закладів. На підставі поданих документів стаж роботи ОСОБА_1 на посаді, яка дає право на пенсію за вислугою років відповідач визначив у 19 років 6 місяців 25 днів, відтак,вважав, що права на пенсію за вислугу років ОСОБА_1 не має. (а.с.11)

Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернулась до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Закону №1788-ХІІ одним із видів державних пенсій є пенсії за вислугу років. Вони встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком (стаття 51 Закону № 1788-ХІІ).

Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на них (частина друга статті 7 Закону №1788-ХІІ). Їх особливістю є зменшення пенсійного віку, необхідного для призначення, а умовою для призначення - наявність, як правило, відповідного стажу роботи за спеціальністю.

У пункті «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ (у редакції, чинній на час звернення позивача за призначенням пенсії - вересень 2019 року та з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 2-р/2019 від 04.06.2019 щодо визнання неконституційними окремих положень цього закону) визначено право на пенсію за вислугу років, зокрема, працівників охорони здоров`я при наявності спеціального стажу роботи

- від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Тобто за змістом цієї норми Закону законодавець уповноважив Кабінет Міністрів України визначати перелік робіт, посад у закладах й установах охорони здоров`я, виконання яких зараховується до спеціального стажу, необхідного для набуття права на призначання пенсії за вислугу років за пунктом «е» статті 55 Закону №1788- XII.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 (далі - Перелік № 909).

Статтею 62 Закону № 1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Таким чином, для набуття особою, яка працювала у сфері охорони здоров`я, права на пенсію за вислугу років необхідною є наявність сукупності умов, а саме: факту роботи на відповідних посадах та у закладах, віднесених до закладів охорони здоров`я, та залишення роботи, яка дає право на таку пенсію. При цьому, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

З доводів апелянта слідує, що підставами для відмови пенсійного органу у призначенні позивачу пенсії за вислугу років за статтею 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є те, що робота фармацевтом в малому приватному підприємстві "Медарт" з 21.04.1998 по 31.05.2000 - ПП "Медарт" не відноситься до аптечних закладів; фармацевтом в ТОВ "Фармавіта" з 01.06.2000 по 30.09.2009 - ТОВ "Фармавіта" не відноситься до аптечних закладів; фармацевтом в ТОВ "Мексифарм" з 01.08.2009 по 31.08.2010 - ТОВ "Мегсифарм" не відноситься до аптечних закладів; фармацевтом в ТОВ "Грот" з 01.09.2010 по 15.12.2010 - ТОВ "Грот" не відноситься до аптечних закладів.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта, що позивачка працювала у приватних медичних закладах, які не мали державної акредитації на реалізацію лікарських засобів та виробів медичного призначення, то вона не має права на нарахування і виплату пільгової пенсії за вислугу років з огляду на те, що відсутність акредитаційного сертифікату не є перешкодою для зарахування до спеціального стажу позивача, який дає право на пенсію на пільгових умовах, періоду роботи у вказаному закладі.

Так, згідно уточнюючої довідки ТОВ "Фармавіта" від 30.10.2017 №69 про підтвердження спеціального трудового стажу для призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", позивач працювала з 01.06.2000 по 30.09.2009 за професією фармацевт аптеки №1 Фірми "Фармавіта". (а.с.15)

Згідно архівної копії наказу МП "Медарт" №35 від 21.04.1998 ОСОБА_2 прийнята на роботу в МП "Медарт" на посаду фармацевта з 21.04.1998 по 31.05.2000. (а.с.12)

Матеріали справи свідчать, що МПП "Медарт" видано ліцензію на право здійснення підприємницької діяльності від 06.06.1997 №18309-ЮР з дозволеним видом діяльності "Роздрібна реалізація медикаментів" в аптеках, аптечних пунктах, аптечних кіосках. (а.с.13)

Також, ТОФ фірма "Фармавіта" має державну ліцензію державної служби лікарських засобів і виробів медичного призначення на роздрібну торгівлю лікарськими засобами у період з 08.02.2006 по 08.02.2011 та з 18.01.2011.

Витягом з ЄДРПОУ підтверджується, що видами діяльності ТОВ "Грот" є, зокрема, оптова торгівля фармацевтичними товарами, пакування, роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах (основний вид). (а.с.36-37)

Витягом з ЄДРПОУ підтверджується, що видами діяльності ТОВ "Мегсифарм" є виробництво фармацевтичних препаратів і матеріалів (основний вид), оптова та роздрібна торгівля фармацевтичними товарами.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 (далі - Перелік № 909).

У розділі 2 "Охорона здоров`я" Переліку №909 визначено, що робота на посадах провізорів, фармацевтів (незалежно від найменування посад), лаборантів дає право на пенсію за вислугу років.

Отже, посада позивача - фармацевт належить до визначених розділом 2 Переліку №909 посад провізорів, фармацевтів, лаборантів, що надає право на пільгову пенсію. Відповідачем зазначений факт не заперечується.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28 жовтня 2002 року №385 затверджений перелік установ охорони здоров`я, лікувальних, провізорних посад і посад молодших фахівців з фармацевтичною освітою в установах охорони здоров`я (далі - Перелік №385).

Пунктом 3 Переліку №385 затверджені фармацевтичні (аптечні) заклади, до яких віднесені: аптека, аптечна база (склад), база (склад) медичної техніки, база спеціального медичного постачання (центральна, республіканська, обласна), контрольно-аналітична лабораторія, лабораторія з аналізу якості лікарських засобів, магазин (медичної техніки, медичної оптики).

Водночас, відповідно до п.16 пояснень до цього Переліку №385 аптека - заклад охорони здоров`я, основним завданням якого є забезпечення населення, закладів охорони здоров`я, підприємств, установ і організацій лікарськими засобами і виробами медичного призначення.

Відповідно до статті 3 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" № 2801-XII від 19 листопада 1992 року (далі - Закон №2801-XII), заклад охорони здоров`я - юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

У чинній редакції ч.5 ст.16 Закону №2801-XII установлено добровільне проходження закладами охорони здоров`я акредитації в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Також передбачено, що не підлягають обов`язковій акредитації аптечні заклади. Акредитація аптечних закладів може здійснюватися на добровільних засадах.

Таким чином, установлений ч.1 ст. 19 Закону України від 04 квітня 1996 року №123/96-ВР "Про лікарські засоби" порядок торгівлі лікарськими засобами, як і наведене в статті 3 Закону №2801-XII визначення поняття "заклад охорони здоров`я", також пов`язує здійснення оптової, роздрібної торгівлі лікарськими засобами на території України підприємствами, установами, організаціями та ФОП виключно з отриманням ліцензії, яка має видаватися в порядку, встановленому законодавством, а не з отриманням ще й акредитаційного сертифіката.

З системного аналізу наведених правових норм можна дійти висновку про те, що особа, яка працювала на посаді фармацевта в аптеці, за умови здійснення такої діяльності на основі ліцензій на провадження роздрібної торгівлі лікарськими засобами, незалежно від отримання цим аптечним закладом акредитаційних сертифікатів, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за вислугу років згідно з п."е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Аналогічна правова позиція викладена і в постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 492/446/15-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 355/632/17, від 29.01.2019 у справі №344/8122/17.

Як вбачається з записів у трудовій книжці, позивачка працювала фармацевтом в малому приватному підприємстві "Медарт" з 21.04.1998 року по 31.05.2000 року, фармацевтом в ТОВ "Фармавіта" з 01.06.2000 по 30.09.2009 року, фармацевтом в ТОВ " Мегсифарм" з 01.08.2009 року по 31.08.2010 року, фармацевтом в ТОВ "Грот" з 01.09.2010 по 15.12.2010 року ( а.с.95-96).

Таким чином, стаж роботи у позивача складає не менше 32 років ( зарахований стаж роботи 19 років 6 місяців 25 днів та період що не врахований до спеціального стажу 12 років 8 місяців) , а тому висновок суду першої інстанції про наявність у позивачки права на призначення пенсії за вислугу років є вірним.

Отже, матеріали справи засвідчують обґрунтованість та законність висновку суду першої інстанції про наявність у позивача права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження в суді першої інстанції та не знайшли свого належного підтвердження. В порушення вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач не довів ті обставини, на яких ґрунтувались його вимоги.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню. Доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції про задоволення позову. Натомість оскаржувана постанова суду ухвалена у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 січня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 19 травня 2020 року.

Головуючий Кузьменко Л.В.

Судді Франовська К.С. Совгира Д. І.