Справа № 620/1661/20
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2020-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

18 травня 2020 року Чернігів Справа № 620/1661/20

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Соломко І.І., перевіривши матеріали позовної заяви і додані до неї документи у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

До Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом звернувся ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання протиправною бездіяльності щодо невжиття заходів з виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.01.2019 та виконавчого листа № 620/3627/18 від 18.02.2019.

Одночасно з позовною заявою позивачем подано клопотання про поновлення строку звернення до суду, зазначивши, що про порушення своїх прав, тобто бездіяльності відповідача щодо невжиття заходів з виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.01.2019 та виконавчого листа № 620/3627/18 від 18.02.2019, дізнався після отримання на його звернення відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 05.05.2020, що рішення суду у вказаній справі не виконано, а тому саме з 05.05.2020 позивач вважає, що починається його строк на оскарження бездіяльності відповідача. Зазначає, що ці обставини є об`єктивно непереборними, не залежали від його волевиявлення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Розглядаючи дане клопотання суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом

Частиною першою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву може бути подано у десятиденний строк з дня коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення її прав, свобод та інтересів.

Отже, вищевказаними нормами встановлено спеціальні строки звернення до суду для оскарження бездіяльності виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби.

Як видно з матеріалів позовної заяви, 18.02.2019 Чернігівським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист з виконання рішення суду у справі № 620/3627/18 про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 01.01.2018 у розмірі 74 % грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум.

22.02.2019 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області Семиразумом Є.В. на підставі заяви стягувача винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58433793 з виконання виконавчого листа № 620/3627/18 від 18.02.2019.

Позивач у клопотанні про поновлення строку звернення до суду зазначає, що про порушення своїх прав, тобто бездіяльності відповідача щодо невжиття заходів з виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.01.2019 та виконавчого листа № 620/3627/18 від 18.02.2019, дізнався після отримання на його звернення відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 05.05.2020, що рішення суду у вказаній справі не виконано, а тому саме з 05.05.2020 позивач вважає, що починається його строк на оскарження бездіяльності відповідача. Зазначає, що ці обставини є об`єктивно непереборними, не залежали від його волевиявлення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Водночас суд звертає увагу позивача, що відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсія є періодичним платежем, тому про невиконання рішення суду у справі № 620/3627/18 позивач знав вже з березня 2019 році при отриманні пенсії.

Суд вважає, що будь - які об`єктивні чи суб`єктивні обставини не позбавили позивача можливості звернення до суду у зазначені законом строки з відповідним позовом до відповідача, якщо позивач вважав, що бездіяльністю відповідача порушуються його права та законні інтереси. Пенсія є періодичним платежем, а тому у разі незгоди з її розміром мав право звернутись до суду.

Отже, строк звернення до суду для позивача розпочався ще у березні 2019 року, а позовна заява подана до суду лише 13.05.2020 вх.1059/20 (відповідно до відмітки діловодства суду), що свідчить про пропуск встановленого законом строку для звернення до суду.

Позивачем не надано суду достатніх доказів щодо причин не звернення до суду в межах строку, визначеного статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд також звертає увагу на те, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Позивач звернувся до суду з пропуском десятиденного строку звернення до суду, встановленого статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, при цьому не навів обставин, які об`єктивно перешкоджали зверненню до суду та не залежали від волі позивача.

Відповідно до частини другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом в ухвалах від 17 квітня 2018 року у справі № 9901/473/18, від 11 березня 2019 року у справі №9901/95/19 та від 08 квітня 2019 року у справі № 9901/138/19.

Додатково суд звертає увагу при вирішенні питання щодо дотримання строків звернення до суду і на практику Європейського суду з прав людини. У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії», суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У справі «Пономарьов проти України» Європейський суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.96 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, що також прописано у Рішенні Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року, яким визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Згідно з пунктом 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду, підстави пропуску цього строку, вказані позивачем у своєму клопотанні суд не визнає поважними, відтак позовна заява повертається позивачеві.

Керуючись статтями 123, 169, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути позивачеві.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили негайно з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку, встановленому 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текс ухвали виготовлений 18 травня 2020.

Суддя І.І.Соломко