Справа № 520/4210/2020
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2020-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

з питань залишення позовної заяви без розгляду

20 травня 2020 р. справа № 520/4210/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горшкової О.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування вимоги ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувсь до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просить суд:

- визнати незаконною та скасувати вимогу від 12 липня 2019 року № Ф- 434-14 У Головного управління ДФС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 18 276,72 гривень до ОСОБА_1 паспорт НОМЕР_1 виданий 04. 10. 2018 р. орган видачі 6316, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

- визнати незаконною та скасувати вимогу від 25 лютого 2020 року № Ф- 434-14 Головного управління ДПС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 29 293.44 гривень до ОСОБА_1 паспорт НОМЕР_1 виданий 04. 10. 2018 р. орган видачі 6316. реєстраційний помер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

- зобов`язати Головне управління ДПС України у Харківській області відкоригувати загальну суму заборгованості за платежем єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування платника податків ОСОБА_1 паспорт НОМЕР_1 виданий 04. 10. 2018 р. орган видачі 6316, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , шляхом її зменшення на суму заборгованості у розмірі 29293,44 грн. та внести відповідні зміни про це до інформаційної системи органу доходів ї зборів стосовно ОСОБА_1 паспорт НОМЕР_1 виданий 04. 10. 2018 р. орган видачі 6316, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , в тому числі інтегрованої картки платника податків, облікової картки платника єдиного соціального внеску.

Представник відповідача через канцелярію суду (вх. № 01-26/33575/2020) надав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку з пропущенням позивачем строку звернення до суду із даним позовом. Так, представник відповідача вказав, що вимога № Ф-434-14 була направлена позивачу на адресу - АДРЕСА_1 , яка зазначена в інтегрованій картці платника податків. Обставини повернення на адресу контролюючого органу поштового конверта з відміткою « за закінченням терміну зберігання» не свідчать про порушення контролюючим органом порядку надіслання/вручення поштової кореспонденції у розумінні ст. 42 ПК України. Також представник відповідача посилався на те, що вимога про сплату єдиного внеску підлягає оскарженню саме в 10 строк з дня надходження до платника податків такого рішення ( за Законом України « Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), а тому строк тривалістю 1095 днів, визначений нормами Податкового кодексу, не може бути застосований у даному випадку. Враховуючи вищезазначене, представник відповідача вважає, що позивачем пропущено строк оскарження спірної вимоги форми Ф 434-14 від 14.02.2019 року (яка набула статуту узгодженої 12.07.2019 року), а тому даний адміністративний позов слід залишити без розгляду.

Оскільки розгляд даної справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ст. 262 КАС України без виклику (повідомлення) сторін, то вирішення клопотання відповідача також проводиться в порядку ст. 262 КАС України без виклику (повідомлення) сторін.

У відповідності до приписів ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Надаючи оцінку вказаним доводом клопотання представника відповідача, суд зазначає наступне.

За приписами ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із пунктом 1.1. статті 1 Податкового кодексу України цей кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 Податкового кодексу України цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

З аналізу вищевказаної норми слід дійти висновку, що положення Податкового кодексу України не поширюються на відносини щодо порядку сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як і відповідальність за порушення такого порядку.

Відтак, при оскарженні рішення податкового органу, прийнятого в межах Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI), строк звернення до адміністративного суду тривалістю 1095 днів не застосовується.

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.01.2019 по справі № №802/983/18-а.

Як передбачено приписами п.2 ч.1 ст.1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Положеннями ч.1 ст.2 Закону № 2464-VI передбачено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Як передбачено приписами п. 4 ч.1 ст.6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску має право: оскаржувати в установленому законом порядку рішення органу доходів і зборів та Пенсійного фонду та дії, бездіяльність його посадових осіб.

Відповідно до ч.14 ст.25 Закону № 2464-VI про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до органу доходів і зборів вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це територіального органу доходів і зборів, яким прийнято це рішення.

Оскарження рішення органу доходів і зборів про застосування фінансових санкцій зупиняє перебіг строку їх сплати до винесення органом доходів і зборів вищого рівня та/або центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або судом рішення у справі. Строк сплати фінансових санкцій також зупиняється до ухвалення судом рішення у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки, якщо застосування фінансових санкцій пов`язано з виникненням або несвоєчасною сплатою суми недоїмки.

Порядок, строки та процедура оскарження вимоги про сплату єдиного внеску поширюються на оскарження рішень органу доходів і зборів щодо нарахування пені та застосування штрафів.

При цьому, порядок, строки та процедура оскарження вимоги про сплату єдиного внеску передбачено положеннями ч.4 ст.25 Закону № 2464-VI.

Приписами абз.5-10 ч.4 ст.25 Закону № 2464-VI передбачено, що у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Таким чином, з правового аналізу вищезазначених норм права випливає, що законодавець пов`язує факт узгодження податкового боргу з обставинами саме надходження/вручення платнику податків вимоги про сплату ЄСВ та, водночас, не вчинення останнім дій з метою сплати своїх зобов`язань чи оскарження такої вимоги в судовому порядку протягом десяти календарних днів саме з дня надходження узгодженої вимоги.

Отже, необхідними обставинами набуття податковою вимогою статусу узгодженої є дотримання контролюючим органом процедури вручення податкової вимоги та отримання платником податків такої вимоги, що, свою чергу, може вказувати на обізнаність платника податків про вищезазначене рішення контролюючого органу.

При цьому, відповідно до п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Відповідно до п. 42.4 ст. 42 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Отже, аналіз вказаних норм права дає можливість прийти до висновку, що законодавцем передбачено декілька рівнозначних альтернативних шляхів надіслання платнику податків документів, а саме - за адресою, місцезнаходженням, податковою адресою.

Так, як вбачається з наданих відповідачем ідентифікаційних даних ОСОБА_1 , за позивачем зафіксовано як адресу ( АДРЕСА_2 ), так і місце проживання ( АДРЕСА_3 ).

Окрім того, вказане місце проживання ОСОБА_1 - АДРЕСА_4 також зазначено в довідці Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 17.04.22019 року про реєстрацію місця проживання особи.

Суд звертає увагу, що вищезазначене місце проживання позивача зареєстровано за позивачем з 25.10.2007 року та по теперішній час, тобто до моменту прийняття вимоги від 14.02.2019 року № Ф-434-14, а тому позивач позбавлений необхідності звернення до податкового органу з відомостями про зміну даних про місце проживання, які вносяться до облікової картки, з огляду на що суд не приймає до уваги вказану позицію контролюючого органу.

Стосовно посилання відповідача на обставини того, що вимога від 14.02.2019 року № Ф-434-14 повернулась на адресу контролюючого органу 06.03.2019 року з поштовою відміткою «за закінченням строку зберігання», що, на думку відповідача, є належним доказом вручення вище значеного рішення позивачу, то суд зазначає, що відмітка "за закінченням встановленого строку зберігання" за своїм сутнісним змістом не є причиною невручення, а є причиною повернення. При поверненні рекомендованого листа мають зазначатись причини невручення, а не причини повернення.

Ця відмітка не розкриває суті причини неможливості вручити адресату відповідний рекомендований лист.

Отже, така відмітка не дає обґрунтованих підстав для визначення факту належного повідомлення ОСОБА_1 про існування оскаржуваної вимога від 14.02.2019 року № Ф-434-14, враховуючи, що вищезазначена відмітка не визначає чи адресат відмовився від отримання поштової кореспонденції, чи адресат відсутній, чи особу, якій адресовано кореспонденцію, не виявлено за місцем проживання.

Таким чином, суд зазначає, що повернення поштового відправлення, яким позивачу направлено копію вимога від 14.02.2019 року № Ф-434-14, з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання», не може свідчити про обізнаність позивача щодо її існування та як наслідок, наявності у нього можливості виконати таке рішення контролюючого органу шляхом сплати ЄСВ або оскарження вказаного рішення в судовому порядку у строк, визначений у вищезазначеному рішення суб`єкта владних повноважень.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного суду, яка викладена в постановах по справах №814/1469/17 від 27.02.2020 року, від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 та від 12 лютого 2019 року у справі №906/142/18.

Суд також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), сформульовану в рішенні від 08 листопада 2018 року, у справі «Созонов та інші проти України», в якій ЄСПЛ зазначив, що загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи. Принцип рівності вимагає, щоб кожній стороні була надана розумна можливість представити свою справу за умов, які не ставлять її в істотно несприятливе становище у порівнянні з іншою стороною. ЄСПЛ дійшов до висновку, що на національні суди покладено обов`язок з`ясувати, чи були повістки чи інші судові документи завчасно отримані сторонами та, за необхідності, зобов`язані фіксувати таку інформацію у тексті рішення. У разі невручення стороні належним чином судових документів, вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні.

Окрім того, суд звертає увагу відповідача, що ухвалами Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2020 року та від 13.04.2020 року по справі № 520/4210/2020 надавалась оцінка дотримання позивачем строку звернення до суду у відповідності до вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та ухвалою від 13.04.2020 року по справі № 520/4210/2020 року позивачу поновлено строк звернення до суду із даним позовом.

Зокрема, судом було встановлено, що позивач отримав вказану вимогу від 12 липня 2019 року № Ф- 434-14 У від Головного управління ДФС у Харківській області лише 19.03.2020 року за результатом адвокатського звернення, що є поважною причиною порушення строку звернення до суду.

За таких обставин, оскільки відповідачем не надано доказів виконання свого обв`язку щодо належного повідомлення/направлення вимоги від 14.02.2019 року № Ф-434-14 на адресу місця проживання позивача (яка занесена в інформацій відомості про позивача - АДРЕСА_3 ) або доказів вручення вказаної вимоги позивачу, то суд приходить до висновку, що вимога ГУ ДФС у Харківській області від 14.02.2019 року № Ф-434-14 вважається такою, що не вручена платнику податків, а визначена у ній сума - неузгоджена.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, яка викладена в постанові від 24.04.2020 року по справі №640/21099/18.

З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для залишення позовної заяви без розгляду, а тому клопотання представника відповідача задоволенню не підлягає.

В той же час, 02.04.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічний гарантій з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) №540-ІХ від 30.03.2020", яким внесено зміни до Господарського процесуального кодексу, Цивільного процесуального кодексу, Кримінального процесуального кодексу, Кодексу адміністративного судочинства України, Господарського кодексу України, Цивільного Кодексу України, Кодекс законів про працю тощо.

Суддя звертає увагу на те, що вказаним законом доповнено розділ VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України пунктом 3 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 122, 123, 240, 243, 246, 248, 256, 370 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання Головного управління ДПС у Харківській області про залишення позовної заяви без розгляду по справі № 520/4210/2020 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування вимоги - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвали суду, яка не передбачена статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.О. Горшкова