Справа № 497/493/2020
Суддя: Кодінцева С. В.
Дата ухвалення: 2020-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/493/2020
Провадження № 2-а/497/14/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2020 року м.Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.

за участю секретаря судового засідання - Ковтун О.І.,

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Болград адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Ізмаїльського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області в особі капітана поліції Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області Руденка Олега Дмитровича про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

21.04.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищеназваним позовом про скасування постанови серії ЕAК № 2382376 від 13.04.2020 року про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, складену капітаном поліції Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області Руденком Олегом Дмитровичем.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що дії поліцейського Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області неправомірні та незаконні. Просить постанову про накладення на нього, позивача адміністративного стягнення - скасувати.

Ухвалою суду від 21.04.2020 року відкрито провадження по справі та призначено судовий розгляд на 29.04.2020 року о 14:00 годині (а.с.5). Втім сторони в судове засідання не прибули, в зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 19.05.2020 року о 15:00 годині (а.с.8-9).

В судовому засіданні позивач позов підтримав та зазначив, що постанова від 21.04.2020 року винесена інспектором Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській областіє незаконною та винесена з грубим порушенням процесуального законодавства.

Позивач пояснив, що він дійсно керував транспортним засобом без ввімкненого ближнього світла фар поза населеним пунктом в зв`язку з тим, що його батьку стало погано та поспішаючи додому забув увімкнути світло фар. Стверджував, що відповідальність за такі дії передбачена статтею 125 КУпАП, та передбачає попередження, а не за ст.122 ч.2 КУпАП.

Представник відповідача та третя особа про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, у судове засідання не прибули.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 квітня 2020 року відповідачем винесено постанову серії ЕAК № 2382376 у справі про адміністративне правопорушення, якою на позивача було накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.122 КУпАП.

Зі змісту постанови вбачається, що 21 квітня 2020 року позивач ОСОБА_1 , керував автомобілем поза межами населеного пункту без ввімкненого світла ближніх фар, чим порушив п. 9.8 Правил дорожнього руху України.

Слід зазначити, що Правила дорожнього руху України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України).

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Частиною 1 статті 9 КУпАП встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.122 КУпАП відповідальність наступає за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку,використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Пунктом 9 Правил дорожнього руху України визначено поняття «Попереджувальних сигналів» .

Так п.9.1. Попереджувальними сигналами є:

а) сигнали, що подаються світловими покажчиками повороту або рукою

б) звукові сигнали;

в) перемикання світла фар;

г) увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби;

ґ) увімкнення аварійної сигналізації, сигналів гальмування, ліхтаря заднього ходу, розпізнавального знака автопоїзда;

д) увімкнення проблискового маячка оранжевого кольору.

Пунктом 9.8 врегульовано, що під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається, ближнє світло фар повинно бути увімкнене …, і зазначається у яких саме випадках.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2013 р. N 111, пункт 9.8 доповнено новим абзацом восьмим, а саме: з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар, який є діючим і на даний час.

Пунктом 19 Правил дорожнього руху передбачено умови користування зовнішніми світловими приладами.

Правило пункту 9.8 Правил дорожнього руху фактично визначає порядок їх використання протягом певного періоду на рівні із вимогами розділу 19 Правил, незважаючи на положення пункту 9.1 Правил дорожнього руху, якими передбачено, що увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби є також попереджувальним сигналом.

Таким чином, ближнє світло фар є зовнішнім освітлювальним приладом та у разі його не ввімкнення відповідно до вимог Правил дорожнього руху передбачена відповідальність за частиною 2 статті 122 КУпАП, а не за статтею 125 цього Кодексу, як вважає позивач.

Відповідно до вимогст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновками експертів та показань свідків. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до положень ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Згідно з вимогами п.1 ч. 1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст.251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Рішенням Костнтитуційного Суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст.276 КУпАП визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Пунктом 1.3 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР.

Верховний Суд у своїй постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 вказав, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззапереченим доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

У судовому засіданні позивач визнав, що керував транспортним засобом без ввімкненого ближнього світла фар поза населеним пунктом в зв`язку з тим, що його батьку стало погано та поспішаючи додому забув увімкнути світло фар.

Проте на його думку, він мав би бути притягнутим до відповідальності за ст.125 КУпАП а не за ст.112 ч.2 КУпАП.

З огляду на викладене обґрунтування, суд вважає таку позицію позивача помилковою, та такою яка направлена на уникнення відповідальності та несення тягаря сплати штрафу.

За змістом п.5 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07. Листопада 2015 року, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі складається у письмовій формі або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Тому, у даному випадку оскаржувана постанова роздрукована за допомогою спеціального технічного пристрою із зазначенням всіх пунктів, наведених в Інструкції. У зв`язку з цим, дана постанова у повній мірі відповідає вимогам ст.283 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст.219 Конституції України органи державної влади їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приймаючи вказану постанову відповідач капітан поліції Ізмаїлсьького ВП ГУНП в Одеській області Руденко Олег Дмитрович діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови з огляду на її правомірність.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволені адміністративного позову.

Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 543/775/17, у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону №3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки судовий збір позивачем сплачено не було, а в позові відмовлено, з позивачки слід стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 420,40 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 6, 72, 77, 241-246, 286, 293 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Ізмаїльського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області в особі капітана поліції Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області Руденка Олега Дмитровича про скасування постанови- відмовити.

Стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 420.40 гривень.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених статтею 286 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 20.05.2020 року.

Суддя: С.В.Кодінцева