Справа № П/320/263/20
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2020-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2020 року м. Київ № П/320/263/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Київській області

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області (надалі - відповідач), адреса: 03115, місто Київ, вулиця Серпова, будинок 3/14, в якій позивач суд:

- визнати бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Київській області, що виразилась в не розгляді клопотання ОСОБА_1 від 27 червня 2019 року про надання (виділення йому у власність) земельної ділянки в адміністративних межах Богданівської сільської ради Броварського району Київської області в садівничому товаристві «Заліське» по АДРЕСА_2 для ведення садівництва площею до 0,10 га, яка межує з земельною ділянкою кадастровий номер: 32212808:01:080:0094;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області розглянути в місячний термін після набрання законної сили судового рішення клопотання ОСОБА_1 від 27 червня 2019 року про надання (виділення йому у власність) земельної ділянки в адміністративних межах Богданівської сільської ради Броварського району Київської області в садівничому товаристві «Заліське» по АДРЕСА_2 для ведення садівництва площею до 0,10 га, яка межує з земельною ділянкою кадастровий номер: 32212808:01:080:0094;

- стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Київській області грошові кошти на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, заподіяної бездіяльністю в розмірі грошової оцінки земельної ділянки в адміністративних межах Богданівської сільської ради Броварського району Київської області в садівничому товаристві «Заліське» по АДРЕСА_2 для ведення садівництва площею до 0,10 га, яка межує з земельною ділянкою кадастровий номер 32212808:01:080:0094.

В обгрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 29 червня 2019 року він направив на адресу Головного управління Держгеокадастру у Київській області клопотання, в якому просив надати (виділити) йому у власність земельну ділянку в адміністративних межах Богданівської сільської ради Броварського району Київської області в садівничому товаристві «Заліське» по АДРЕСА_2 для ведення садівництва площею до 0,10 га, яка межує з земельною ділянкою кадастровий номер 32212808:01:080:0094.

Проте, в місячний строк з моменту отримання вказаного клопотання відповідач відповіді позивачу не надав, що стало підставою для звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що 03 липня 2019 року на адресу відповідача надійшло клопотання позивача щодо надання йому у власність земельної ділянки.

Листом від 02 серпня 2019 року за №9679/0-6710/0/17-19 позивача повідомлено про відсутність підстав для надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки земельної ділянки у власність для ведення садівництва. Вказаний лист, як вказує представник відповідача, було направлено на адресу, зазначену позивачем: АДРЕСА_1 .

Тобто, як вказано у відзиві на позовну заяву, відповідачем виконані всі вимоги чинного законодавства та розглянуто клопотання позивача у місячний строк з дня його отримання.

Стосовно відшкодування моральної шкоди, представник відповідача послався на те, що вказані позовні вимоги є безпідставними та не обгрунтованими, оскільки позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди.

З урахуванням викладеного, представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року позовна заява ОСОБА_1 передана за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 березня 2020 року позовна заява ОСОБА_1 прийнята до свого провадження та залишена без руху для усунення виявлених судом недоліків.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2020 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення сторін.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з частиною 1 статті 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

У відповідності до частини 4 цієї ж статті центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17 листопада 2016 року №308, у редакції наказу Держгеокадастру від 20 лютого 2020 року №53, затверджено Положення про Головне управління Держгеокадастру у Київській області, відповідно до пункту 1 якого Головне управління Держгеокадастру у Київській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Підпунктом 13 пункту 4 вказаного Положення, Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Київської області.

Тобто, Головне управління Держгеокадастру у Київській області розпоряджається виключно землями державної власності сільськогосподарського призначення на території Київської області, в той час, як сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Абзацом 1 частини 7 статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У відповідності до абзацу 3 частини 7 статті 118 Земельного кодексу України у разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Так, судом встановлено та вбачається з наявних матеріалів справи доказів, що 03 липня 2019 року Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області за №9679/0/94-19 зареєстровано клопотання позивача про надання йому у власність земельної ділянки в адміністративних межах Богданівської сільської ради Броварського району Київської області в садівничому товаристві «Заліське» по АДРЕСА_2 для ведення садівництва площею 0,10 га, яка межує з земельною ділянкою кадастровий номер 32212808:01:080:0094. До вказаного клопотання також були додані графічні матеріали - схема бажаного розташування земельної ділянки.

За результатами розгляду вказаного клопотання відповідачем підготовлено позивачу відповідь від 02 серпня 2019 року №9679/0-6710/0/17-19, в якій останнього повідомлено про відсутність підстав для надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва, орієнтовною площею 0,1000 га, яка розташована на території Богданівської сільської ради Броварського району Київської області, у зв`язку з тим, що вказане питання належить до компетенції відповідної територіальної громади.

Тобто, судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідач у строки, встановлені чинним законодавством, розглянув клопотання позивача, а відтак, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача, оскільки сам факт бездіяльності відповідача щодо розгляду клопотання позивача спростований матеріалами справи.

При цьому, суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази поштового направлення відповіді відповідача за результатами розгляду клопотання позивача, проте, позивачем не оскаржуються дії або бездіяльність відповідача в частині ненаправлення засобами поштового зв`язку відповіді за наслідками розгляду його клопотання, що, в свою чергу, свідчить про відсутність у суду підстав для надання правової оцінки діям відповідача в цій частині.

Крім того, суд вказує й на те, що з матеріалів справи вбачається, що в межах розгляду цієї адміністративної справи відповідачем разом з відзивом на позовну заяву надано, у тому числі, й копію відповіді від 02 серпня 2019 року за результатом розгляду клопотання позивача, а також докази направлення цих документів на адресу останнього, що свідчить про відсутність правових підстав для зобов`язання відповідача розглянути в місячний термін після набрання законної сили судового рішення клопотання ОСОБА_1 від 27 червня 2019 року про надання (виділення йому у власність) земельної ділянки в адміністративних межах Богданівської сільської ради Броварського району Київської області в садівничому товаристві «Заліське» по АДРЕСА_2 для ведення садівництва площею до 0,10 га, яка межує з земельною ділянкою кадастровий номер: 32212808:01:080:0094, оскільки дане клопотання вже розглянуто відповідачем, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Стосовно позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до пунктів 4 та 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведено, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Враховуючи, що позивач не навів доказів причинного зв`язку між діями відповідача та завданою йому моральною шкодою, не вказав конкретно у чому полягає така шкода, не навів міркувань, з яких він виходив, визначаючи розмір завданої моральної шкоди. Виходячи зі змісту предмету та підстав позову, а також з урахуванням того, що судом не встановлено протиправної бездіяльності відповідача, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для відшкодування завданої моральної шкоди, оскільки таку шкоду позивачу не завдано.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Зважаючи на те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, а матеріали справи не містять доказів понесення відповідачем судових витрат, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для компенсації судових витрат.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова