Справа № 340/3150/19
Суддя: Ю.П. Пасічник
Дата ухвалення: 2020-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2020 року м.Кропивницький Справа № 340/3150/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Пасічника Ю.П. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:
09.12.2019р. ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_2 (надалі відповідач) та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с.52,53) просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;

- зобов`язати відповідача провести розрахунок та виплату середнього заробітку за весь час затримки виплати належної позивачеві при звільненні, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, а саме провести розрахунок та виплату середнього заробітку за період з 01.09.2019 по 17.01.2020, тобто по день фактичного розрахунку, включно.

Ухвалою суду від 13.12.2019р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 13.01.2020 провадження у справі було зупинено до вирішення Третім апеляційним адміністративним судом апеляційної скарги військової частини НОМЕР_4 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 у справі №340/2223/19 (а.с.31).

Ухвалою суду від 23.04.2020 провадження у справі було поновлено (а.с.59).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що в період з 2016 по 2019 він проходив службу в Збройних Силах України. Наказом командира військової НОМЕР_4 від 30.08.2019 №187 був звільнений в запас (у зв`язку з закінченням строку контракту), та за цим же наказом був виключений зі списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення. Проте в день звільнення з позивачем не було проведено остаточного розрахунку, а саме не виплачена грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки.

З метою вирішення спору з даного приводу позивач звертався до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_4 , та рішенням суду від 16.10.2019 №340/2223/19, яке, на переконання позивача, набрало законної сили 16.11.2019, позовні вимоги було задоволено повністю.

На виконання рішення суду відповідачем 17.01.2020 на картковий рахунок позивача було зараховано грошові кошти в розмірі 20424,44 грн., а тому на переконання позивача, остаточний розрахунок при звільненні здійснено з порушенням строків визначених КЗпП України, що є підставою для зобов`язання відповідача здійснити розрахунок та виплату середнього заробітку за весь час затримки виплати належних сум за період з 01.09.2019 по 17.01.2020, тобто по день фактичного розрахунку, включно.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду.

11.01.2020 відповідачем подано відзив на позов вимоги якого не визнаються з підстав зазначених відзиві (а.с.19-25).

Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що наказом командира військової частини НОМЕР_4 (в подальшому НОМЕР_2 , а.с.26) від 30.08.2019 №187 позивача, який був звільнений з військової служби та виключено із списку особового складу частини і всіх видів забезпечення (а.с.8).

В день звільнення з позивачем не було проведено остаточного розрахунку, а саме, не виплачена грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки за період з 2017 по 2019 роки включно.

У зв`язку з викладеними обставинами позивач звертався до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовами до військової частини НОМЕР_4 .

Рішеннями суду від 16.10.2019, яке набрало законної сили 02.04.2020 (а.с.57,58), позов задоволено повністю:

- визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_4 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2017 року по 2019 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 30 серпня 2019 року.

- зобов`язано військову частину НОМЕР_4 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (окпп НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2017 року по 2019 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 30 серпня 2019 року. (а.с.9-11).

На виконання рішення суду, до набрання ним законної сили, позивачеві на його картковий рахунок в банківській установі 17.01.2020 відповідачем зараховано грошові кошти в розмірі 20424,44 грн. (а.с.38).

На думку позивача, остаточний розрахунок при звільненні здійснено з порушенням строків визначених ст. 116 КЗпП України, а тому за період з 01.09.2019 по 17.01.2020 відповідач має нарахувати та виплатити позивачеві середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд дійшов наступних висновків.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Зважаючи на те, що нормами спеціального законодавства, а саме, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовця, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ч.1 ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, що встановлено ч. 2 ст. 117 КЗпП України.

Як вже встановлено судом, на виконання рішення суду у справі №340/2223/19 проведено нарахування та виплачено позивачеві 17.01.2020 суму грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2017 року по 2019 рік включно.

З прийняттям судового рішення статті 116 та 117 КЗпП не застосовуються, а зобов`язання роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Тобто, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати належних сум, що мала місце після того, як необхідність її виплати була встановлена судом.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачем не зазначається про затримку у виплаті компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, яка була виплачена після звільнення, а зазначається, те, що вона (компенсація) не була вчасно виплачена, з урахуванням рішення суду.

Таким чином, в даних правовідносинах відсутні правові підстави для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, щодо виплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку належних сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27.06.2018 у справі №810/1543/17, яка відповідно ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Крім того, відповідно до частин 1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Меньшакова проти України" від 08 квітня 2010 року передбачено: «п. 57 У зв`язку з вищенаведеним, Суд зазначає, що застосування процесуальних обмежень у справі заявниці значною мірою залежало від тлумачень матеріальних норм Кодексу законів про працю. У зв`язку з цим, Суд зазначає, що відповідно до статті 117 Кодексу «при відсутності спору щодо суми» заборгованості із заробітної плати, звільнені працівники мають право на компенсацію за несвоєчасну виплату такої заборгованості за період «фактичного розрахунку» (частина перша статті 117), а «при наявності спору про розміри сум» заборгованості із заробітної плати компенсація повинна бути виплачена, якщо спір вирішено на користь працівника (частина друга статті 117). Особливу увагу слід звернути на те, що частина друга статті 117 Кодексу, яка встановлює право на отримання компенсації у випадку постановления судом рішення щодо суми такої заборгованості та є застосовною у справі заявниці, не передбачає виплати компенсації за період до фактичного розрахунку по заборгованості, на відміну від частини першої статті 117. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом».

Враховуючи вищевикладене суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
Відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені ст.ст.255, 295 КАС України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 30-денний строк з дня отримання його копії. Згідно до пп.15.5 п.1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Кіровоградський окружний адміністративний суд.

Суддя Кіровоградського окружного
адміністративного суду Ю.П. Пасічник