Справа № 449/142/20
Суддя: Борняк Р. О.
Дата ухвалення: 2020-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 449/142/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2020 р. м.Перемишляни

Перемишлянський районний суд Львівської області у складі :

головуючого - судді: Борняк Р.О.,

з участю секретаря судових засідань: Баран П.Д.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління безпеки міста Львівської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернувся до Перемишлянського районного суду Львівської області з адміністративним позовом, в якому просить: визнати протиправною та скасувати постанову серії ЛВ №54227 від 15.01.2020 р., про накладення стягнення по справі про адміністративне правопорушення та притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, а провадження у справі закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позову зазначив, що 15.01.2020 року відносно нього, ОСОБА_1 винесено постанову серії ЛВ №54227, згідно якої його притягнуто до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено штраф в сумі 255 грн.

Зазначає, що постанова щодо нього складена інспектором з паркування, управління безпеки міста Львівської міської ради, ОСОБА_2 за здійснення зупинки в зоні дорожнього знаку «Зупинка заборонена», тобто порушив п.8.4. в 33.3.34 Правила дорожнього руху України при керуванні автомобілем марки RENAULT модель LAGUNA, номерний знак НОМЕР_1 .

Вважає, що ним не порушувались жодні Правила дорожнього руху, оскільки 15 січня 2020 року о 11 год. 33 хв., тобто на час вчинення адміністративного правопорушення він перебував на своєму робочому місці, тобто в Перемишлянській ЦРЛ, де він працює лікарем, про даний факт засвідчує довідка з місця роботи. Окрім цього стверджує, що з 01.03.2008 року він не керує транспортним засобом описаним в постанові, оскільки відповідно до нотаріальної довіреності доручив керування автомобілем марки RENAULT модель LAGUNA, номерний знак НОМЕР_1 , гр.. ОСОБА_3 , тобто фактично передав йому повне управління автомобілем. Після 2008 року він жодного разу не керував автомобілем, і він не є в його використанні.

Зазначає, що про винесення постанови щодо нього від 15.01.2020 року, він дізнався - 07.02 2020 року, тобто коли її отримав, до цього йому не надсилалось ні повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності, ні адмінпротокол.

Також звертає увагу, що в даному протоколі мали б міститися його пояснення та відомості про його особу, однак таких він не надав, що суперечить ч.1 ст.256 КУпАП.

20.03.2020 року, до суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 до Управління безпеки міста Львівської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, згідно з якою, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки вони не погоджуються з позовними вимогами, враховуючи наступне.

Звертають увагу, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності як власника за яким зареєстровано транспортний засіб RENAULT LAGUNA, державний номерний знак НОМЕР_1 , який було зафіксовано в момент вчинення правопорушення у м. Львів, вул. Некрасова, 4, 15 січня 2020 року о 11:33 год, на якому було здійснено зупинку і який знаходився в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено».

Зазначають, що довіреність не підтверджує продаж автомобіля, оскільки за довіреністю повірений лише представляє інтереси свого довірителя, і не може відчужувати майно довірителя не в інтересах довірителя. Таким правочином може бути договір купівлі-продажу тощо на підставі якого позивач міг би продати вказаний транспортний засіб. Проте станом на 15.01.2020 такий був договір відсутній. Як наслідок власником транспортного засобу RENAULT LAGUNA, державний номерний знак НОМЕР_1 , станом на 15.01.2020, був саме ОСОБА_1 . Отже позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності.

Стверджують, що позивач не скористався своїм правом внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу у встановленому порядку. Тому відповідальною особою за вчиненим правопорушенням є саме власник незалежно від того, хто здійснював зупинку.

Наголошують, що станом на день вчинення правопорушення в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів відсутні відомості про належного користувача. А також позивач не додав до позову повідомлення про підтвердження внесення таких відомостей, що додатково підтверджує, що належний користувач не реєструвався.

У зв`язку із чим, вважають, що наявні подія і склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки на транспортному засобі RENAULT LAGUNA, державний номерний знак НОМЕР_1 , який, згідно з Єдиним реєстром транспортних засобів зареєстровано за позивачем, було здійснено зупинку за адресою: м. Львів, на вул. Некрасова, 4. Вказаний транспортний засіб знаходився в зоні дії дорожнього знаку 3.34 "Зупинку заборонено", що не відповідає вимогам п.8.4в і п. 3.34 розділу 33 ПДР.

Також звертають увагу, що з фотографій, зроблених інспектором з паркування, видно, що транспортний засіб зупинено в зоні дії знаку 3.34 "Зупинку заборонено", оскільки на фото знаку та на фото транспортного засобу позивача видно ті самі нерухомі об`єкти, в тому числі будівлі. Зокрема, на фото 1 додатку 2 видно знак 3.34 «Зупинку заборонено», двоповерхову будівлю (праворуч на фото). На фото 1 додатку 3 видно транспортний засіб позивача та цю ж будівлі ліворуч, оскільки фото зроблене з протилежного ракурсу.

Зазначають, що фотофіксація правопорушення була здійснена відповідно до вимог примітки до ст. 14-2 КУпАП, з врахуванням місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів.

У зв`язку із чим, прийшли до висновку, що на транспортному засобі RENAULT LAGUNA, державний номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстровано за позивачем, було здійснено зупинку в зоні дії знаку 3.34 "Зупинку заборонено", чим було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Крім того, повідомляють, що фотофіксація адміністративного правопорушення із зазначенням місця, часу та дати його вчинення, - доступна на офіційному сайті управління безпеки міста Львівської міської ради (режим доступу: http://inspector.lviv.ua). Ідентифікатором доступу до інформації є номер постанови. У даному випадку - «54227».

В судове засідання позивач не з`явився, проте в позовній заяві просив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

В судове засідання представник відповідача також не з`явився, однак у поданому відзиві просив проводити розгляд даної справи без їхньої участі.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

У відповідності до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним доказам в цілому (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу ( групи доказів)

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно п.1 ст.247КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Частиною першою статті 122 КУпАП передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Статтею 14 Закону України від 30 червня 1993 року № 3353-XII «Про дорожній рух» вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до пункту 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно до п. 3.34 розділу 33 Постанови Кабінету міністрів України Про Правила дорожнього руху визначається зона дії знаку «Зупинку заборонено» яким забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Згідно п. 3 розділу 33 ПДР, дія знаку 3.34 Зупинку заборонено, - поширюється на той бік дороги, на якому він встановлений.

Зона дії знаків 3.1-3.15, 3.19-3.21, 3.25, 3.27, 3.29, 3.33-3.37 поширюється від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

Згідно з ч. 3 статті 219 КУпАП встановлено, що від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частиною 3 статті 122 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування.

Відповідно до положень статті 279-1 КУпАП у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису) інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.

Якщо адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки) цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису) інспектор з паркування зобов`язаний розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині 1 статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині 1 статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).

Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Постанова про накладення адміністративного стягнення надсилається відповідальній особі, зазначеній у частині 1 статті 14-2 цього Кодексу, протягом трьох днів з дня її винесення рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи).

Згідно з частиною 1 статті 14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Стосовно наявності чи відсутні факту адміністративного правопорушення та порушення позивачем ПДР, суд зазначає наступне.

Як вбачається із постанови по справі про адміністративне правопорушення ЛВ №54227 від 15.01.2020 р., 15.01.2020 р., м. Львів, вул.. Некрасова, 4, о 11 год. 33 хв., водій транспортного засобу RENAULT LAGUNA, державний номерний знак НОМЕР_1 здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена», чим порушив п.8.4в і 33.3.34 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

В даній постанові, зокрема в графі «технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис», зазначено «відеореєстратор моделі DMT1», однак така не містить відомостей про його серійний номер.

Щодо тверджень позивача, про те, що інспектором з паркування, Управління безпеки міста Львівської міської ради - Строцьким А.І., в порушення статтей 254 КУпАП та 256 КУпАП, не складався, не вручався протокол про адміністративне правопорушення, у якому повинні міститися його пояснення та відомості про його особу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.279-1 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Таким чином, зазначеною нормою встановлено спеціальний порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису). Статті 279-1-279-4 КУпАП не передбачають процесуальних прав та гарантій, визначених у ч. 1 ст. 268 КУпАП, а ч. 3 ст. 279-1 КУпАП передбачає обов`язок посадової особи уповноваженого на розгляд справи винести постанову про накладення адміністративного стягнення безпосередньо на місці виявлення вчиненого правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Стосовно тверджень представника відповідача про те, що довіреність не підтверджує продаж автомобіля, оскільки за довіреністю повірений лише представляє інтереси свого довірителя, і не може відчужувати майно довірителя не в інтересах довірителя. Таким правочином може бути договір купівлі-продажу тощо на підставі якого позивач міг би продати вказаний транспортний засіб, суд зазначає.

Як вбачається із долученої позивачем довіреності, така була складена та посвідчена приватним нотаріусом Перемишлянського нотаріального округу 01.03.2008 р.

Даною Довіреністю, Стахіра ОСОБА_4 , уповноважив ОСОБА_3 , бути його представником при обмінні, заставі чи продажі за ціною і на умовах на його розсуд належного йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії ВСС №406374.

Мета, з якою була видана така довіреність: зняти автомобіль з обліку та отримати відповідне свідоцтво про реєстрацію в органах Державтоінспекції, якщо в цьому буде потреба; одержати державні номери;подавати та одержувати необхідні довідки та документи, включаючи заяви, дублікат реєстраційного документа в разі його втрати, укласти необхідні при виконанні цієї довіреності правочини (договір), отримати належні йому грошові суми, вчиняти всі інші дії, пов`язані з цією довіреністю.

Довіреність видана з правом передоручення до припинення її дії, тобто без встановлення її терміну.

Згідно п.8 постанови Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин,сконструйованих на шасі автомобілів,

мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок,

інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки

дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Стосовно тверджень представника відповідача, про те, що позивач не скористався своїм правом внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу у встановленому порядку і тому відповідальною особою за вчиненим правопорушенням є саме власник незалежно від того, хто здійснював зупинку, оскільки станом на день вчинення правопорушення в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів відсутні відомості про належного користувача і позивач не додав до позову повідомлення про підтвердження внесення таких відомостей, що додатково підтверджує, що належний користувач не реєструвався, суд зазначає.

Відповідно до Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 листопада 2018 р. № 1197, належним користувачем, є фізична особа, яка на законних підставах користується транспортним засобом, що їй не належить, а також керівник юридичної особи - лізингоодержувача (особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи - лізингоодержувача) або працівник, визначений керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу або отримала в установлений законодавством спосіб право користуватися ним, які в разі внесення щодо них відомостей до Реєстру, відповідно до статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення несуть відповідальність за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Згідно п.3 вищезазначеного Порядку, підставами для внесення до Реєстру відомостей про належного користувача є:

1) визначення належного користувача безпосередньо власником транспортного засобу у зв`язку з передачею фізичній особі транспортного засобу в користування;

2) визначення керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу або отримала в установлений законодавством спосіб право користуватися ним, свого працівника належним користувачем;

3) оформлення на фізичну особу нотаріально посвідченої довіреності на право користування транспортним засобом;

4) користування фізичною особою транспортним засобом на підставі договору оренди (найму, позички);

5) користування фізичною або юридичною особою транспортним засобом на підставі договору фінансового або оперативного лізингу;

6) оформлення на фізичну особу, щодо якої вносяться відомості як про належного користувача, тимчасового реєстраційного талона.

Відповідно до п. 27 зазначеного Порядку внесення до Реєстру відомостей про належного користувача, на якого власник оформив нотаріально посвідчену довіреність на право користування транспортним засобом, здійснюється у сервісному центрі МВС за заявою належного користувача.

Тобто, з вищенаведеного вбачається, що внесення до Єдиного державного реєстру транспортних засобів про належного користувача, не є обов`язком власника транспортного засобу.

Окрім цього, станом на день оформлення зазначеної Довіреності, вищевказаний Єдиний державний реєстр транспортних засобів, був відсутній.

Слід також зазначити, що відповідно до Довідки Головного лікаря Перемишлянської ЦРЛ №12 від 10.02.2020 р., ОСОБА_1 , перебував на робочому місці з 9.00 год., до 15.00 год., згідно табелю робочого дня.

Стосовно тверджень представника відповідача про те, що фотофіксація адміністративного правопорушення із зазначенням місця, часу та дати його вчинення, - доступна на офіційному сайті управління безпеки міста Львівської міської ради (режим доступу: http://inspector.lviv.ua). Ідентифікатором доступу до інформації є номер постанови, у даному випадку - «54227», слід зазначити, що суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

Згідно ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Отже наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Як вбчається із матеріалів справи, відповідачем долучено паперову копію фотофіксації правопорушення з мобільного відеореєстратора моделі DMT1.

Відповідно до ст.99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, визначеному законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Згідно примітки до статті 14-2 КУпАП режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у неоплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу.

Суд не погоджується із твердженнями представника відповідача про те, що фотофіксація правопорушення була здійснена відповідно до вимог примітки до ст. 14-2 КУпАП, з врахуванням місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів, через те, що з фотографій, зроблених інспектором з паркування, видно, що транспортний засіб зупинено в зоні дії знаку 3.34 "Зупинку заборонено", оскільки на фото знаку та на фото транспортного засобу позивача видно ті самі нерухомі об`єкти, в тому числі будівлі. Зокрема, на фото 1 додатку 2 видно знак 3.34 «Зупинку заборонено», двоповерхову будівлю (праворуч на фото), на фото 1 додатку 3 видно транспортний засіб позивача та цю ж будівлі ліворуч, оскільки фото зроблене з протилежного ракурсу.

На фото, які фіксують заборонний знак, серед ряду інших машин не видно автомобіля позивача, а на фото, які зафіксували авто позивача зі всіма ідентифікуючими ознаками, не видно розташування заборонного знаку «Зупинку заборонено».

Окрім цього, представником відповідача, не долучено належної схеми організації дорожнього руху у м.Львів, зокрема на вулиці Некрасова, а тому такі не доводять, що позивач здійснив зупинку автомобіля в межах дії вказаного знаку.

Суд також не бере до уваги, як належний доказ «Додаток 1», оскільки роздруківки Інтернет-сторінок (web-сторінок) самі по собі не можуть бути доказом у справі і такий не завірений належним чином.

Слід також зазначити, що надані відповідачем паперові копії фотофіксації місця події не посвідчені в порядку, визначеному законом. Згідно вимог ст.99 КАС України паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, а тому суд не може вважати надані відповідачем паперові фотокопії належним та достатнім доказом фіксування і відповідно такий доказ не може бути прийнятий судом.

Таким чином, проходжу до висновку, що доказів розташування транспортного засобу позивача в зоні дії заборонного дорожнього знаку відповідачем суду не подано.

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 в розумінні ст. 251 КУпАП, відповідачем не надано.

Слід також зазначити, що Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 3ст. 62 Конституції України обвинувачення не може грунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого порядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст.1 КУпАП).

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

При цьому, суд при оцінці доказів у справі суд враховує висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів у конкретній справі повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Отже, враховуючи вищевикладене, з огляду на положення ст.ст.73,76,77 КАС України, об`єктивні докази, які б достеменно та «поза розумним сумнівом» свідчили про вчинене позивачем порушення Правил дорожнього руху України, в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, проаналізувавши в своїй сукупності докази у справі, що надані сторонами, виходячи з досліджених судом наявних матеріалів справи, з урахуванням Рекомендацій Комітету Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухвалених 13 лютого 1991 року та виходячи з норм ст.ст.19,61 Конституції України та ст.ст.9,73,76,77 КАС України (в редакції 2017 року), суд приходить до висновку, що будь-яких належних, достатніх і допустимих доказів на підтвердження вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП за обставин, які вказані у постанові про накладення адміністративного стягнення ЛВ №54227 від 15.01.2020 р., не має і не вбачається з досліджених матеріалів справи в їх сукупності.

Беручи до уваги вищенаведене, відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваної постанови, а тому вважаю, що у спірних правовідносинах відповідач діяв не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Окрім цього, відповідачем, в свою чергу, не представлено суду достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови, а відтак доводи позивача не спростовано. За таких обставин суд не вправі вважати доведеним факт правопорушення.

Відповідно до ст.. 286 КУпАП, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відтак, адміністративний суд при розгляді справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності може прийняти лише одне з рішень, передбачених ст. 286 КАС України.

Оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов слід задоволити частково.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю

Керуючись ст.ст.2, 6,8,9,72-77, 121, 242-246,250,255, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов задоволити.

Визнати протиправною та скасувати постанову, винесену Інспектором з паркування, управління безпеки міста Львівської міської ради - Строцьким Артуром Ігоровичем, ЛВ 54227 від 15.01.2020 р., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.122 КУпАП про накладення на неї адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 122 КУпАП - закрити відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Р. О. Борняк