Справа № 826/13359/18
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2020-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

О К Р Е М А У Х В А Л А
Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Шейко Т.І,
розглянувши заяву про визнання протиправними дій відповідача в адміністративній справі
доГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якому просив суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зменшення основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 82% до 70% від сум грошового забезпечення та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 в розмірі 82% від сум грошового забезпечення згідно із Законом України від 23 грудня 2015 року №900-VII «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей», статті 63 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», починаючи з 01 січня 2016 року з врахуванням проведених раніше виплат;
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не врахування при перерахунку пенсії ОСОБА_1 надбавки за особливо важливі завдання у розмірі 47% та премії у розмірі 29%, які позивач отримував до перерахунку пенсії та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 з врахуванням таких складових грошового забезпечення: надбавки за особливо важливі завдання у розмірі 47% та премії у розмірі 29%, починаючи з 01 січня 2016 року з врахуванням проведених раніше виплат;
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково:

- визнано протиправними дії відповідача щодо зменшення основного розміру пенсії позивача з 82% до 70% від сум грошового забезпечення;

- зобов`язано відповідача перерахувати і виплатити позивачу пенсію в розмірі 82% від сум грошового забезпечення згідно із ст. 63 Закону України від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ, постановами КМУ від 30.08.2017 р. № 704 та від 21.02.2018 р. № 103, починаючи з 01.01.2018 р., з урахуванням раніше проведених виплат;

- зобов`язано відповідача провести позивачу перерахунок та виплату пенсії за період з 01.01.2016 р. як пенсіонеру органів внутрішніх справ, відповідно до Закону України 23.12.2015 р. № 900-VII, статті 63 Закону України від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ, постанов КМУ від 11.11.2015 р. № 988, від 18.11.2015 р. № 947, на підставі довідки від 21.03.2018 р. № 34072 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії станом на 01.01.2016 р., виданої ГУ МВС України в м. Києві.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 березня 2019 року - змінено в частині абзацу другого резолютивної частини, викладено абзац другий резолютивної частини зазначеного рішення суду в наступній редакції: «Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зменшення основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 82% до 70% від сум грошового забезпечення та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 в розмірі 82% від сум грошового забезпечення згідно зі статтею 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» від 23 грудня 2015 року № 900-VIII, постановою Кабінету Міністрів України №988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», починаючи з 01 січня 2018 року з врахуванням проведених раніше виплат».

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 березня 2019 року - залишено без змін.

З метою виконання вищезазначених судових рішень 29 жовтня 2019 року видано виконавчі листи.

Представник позивача 27 березня 2020 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про добровільне виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 березня 2019 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року.

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 02 квітня 2020 року повідомило позивача про те, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 березня 2019 року та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року виконані. Здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 та, в той же час, повідомлено, що виплата заборгованості за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року здійснюється на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2019 року №1088 «Деякі питання виплати пенсій окремим категоріям громадян», а саме щомісяця проводиться виплати 100% різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої з 01 січня 2016 року, та місячним розміром пенсії, отриманої особою за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, представник позивача звернувся з заявою про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо неналежного виконання вищезазначених судових рішень.

В обґрунтування даної заяви представником позивача зазначено, що як рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва так і постановою Шостого апеляційного адміністративного суду встановлено право позивача на отримання пенсії у розмірі 82% з 01 січня 2016 року та також, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зобов`язано здійснити такий перерахунок з урахуванням Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» від 23 грудня 2015 року №900-VIII, статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ, постанов Кабінету Міністрів України №988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», №947 від 18 листопада 2015 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року №268», на підставі довідки №34072 від 21 березня 2018 року про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії станом на 01 січня 2016 року, виданої Головним управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві.

Розглянувши заяву про визнання протиправними дій відповідача, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно з частиною третьою статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.

Частиною шостою статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Враховуючи, що позивачем виконано всі вимоги, визначені вищезазначеними нормами - заява про визнання протиправними дій відповідача, вчинених на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 березня 2019 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року у справі №826/13359/18 підлягає розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 березня 2019 року (набрало законної сили 18 вересня 2019 року) та постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року (набрала законної сили 18 вересня 2019 року) зміни, внесені Законом № 1166-VII до статті 13 Закону № 2262-XII щодо розміру пенсії у відсотках, стосуються порядку призначення пенсії військовослужбовця у разі реалізації ним права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку раніше призначеної пенсії. Тобто, застосовуванню підлягає норма, яка визначає розмір грошового забезпечення у відсотках та діяла на момент призначення особі пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 686/12623/17.

Відтак, порушення прав позивача відбулося саме з вини відповідача з 01 січня 2016 року, оскільки законодавство передбачало проведення відповідного перерахунку з цієї дати.

Відповідно до частини першої статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Згідно з частиною четвертою статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

Згідно з статтею 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

При цьому суд звертає увагу, що відповідно до приписів частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі "Сіка проти Словаччини" (Sika v. Slovaki), №2132/02, пп. 24-27, від 13.06.2006, пп. 18 рішення "Ліпісвіцька проти України" №11944/05 від 12.05.2011).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002, "Ромашов проти України" від 27.07.2004, "Шаренок проти України" від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26.04.2005, та у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19.02.2009).

Отже, невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за доцільне задовольнити заяву позивача про визнання протиправними дій відповідача, вчинених на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 березня 2019 року у справі №826/13359/18 та постановити у відношенні Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві окрему ухвалу.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 14, 248, 249, 383 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва -

УХВАЛИВ:

1. Заяву представника ОСОБА_1 задовольнити.

2. Постановити окрему ухвалу щодо Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у зв`язку із виявленими судом під час розгляду справи порушеннями відповідачем вимог статті 124 Конституції України, статей 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України.

3. Направити дану ухвалу до Пенсійного фонду України для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню вимог Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства України, вирішення питання щодо виявлення винних у допущенні вказаних порушень осіб і вирішення питання щодо притягнення їх до відповідальності у відповідності до вимог законодавства.

4. Про вжиті заходи повідомити Окружний адміністративний суд міста Києва не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена особами, яких вона стосується, в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції протягом 15 днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII

Суддя Т.І. Шейко