Справа № 640/20797/19
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2020-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2020 року м. Київ № 640/20797/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Балась Т.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з надзвичайних ситуацій про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Державної служби України з надзвичайних ситуацій (далі - відповідач або ДСНС), в якому позивач просить суд:

- стягнути з Державної служби України з надзвичайних ситуацій на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в сумі 1 140 516,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем допущено затримку виконання рішення суду про поновлення його на роботі, у зв`язку з чим відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України, просить стягнути з відповідача середній заробіток за час такої затримки.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки прямої вини ДСНС щодо затримки виконання судового рішення немає. Відповідач також вказує на безпідставність позовних вимог з огляду на те, що виконання рішення суду у період з 07.08.2017 по 25.04.2018 було зупинено відповідно до статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній до 15.12.2017).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні учасники справи не звертались.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної служби України з надзвичайних ситуацій, третя особа: Директор департаменту ресурсного забезпечення Білошицький Руслан Миколайович, в якому просить, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог:

1. Визнати протиправним та скасувати наказ від 18 січня 2011 року № 15 в частині звільнення ОСОБА_1 , директора Департаменту ресурсного забезпечення, відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, і зв`язку із реорганізацією.

2. Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді керівника Департаменту ресурсного забезпечення Державної служби України з надзвичайних ситуацій.

3. Зарахувати час вимушеного прогулу до загального стажу та стажу державного службовця.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.04.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.06.2016, позов задоволено.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 20.07.2017 у справі № К/800/17220/16 частково задоволено касаційну скаргу ДСНС України. Скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.04.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08.06.2016 у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з надзвичайних ситуацій в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді керівника Департаменту ресурсного забезпечення ДСНС України та прийнято в цій частині нове судове рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді керівника Департаменту ресурсного забезпечення в Міністерстві України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи.

Скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.04.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08.06.2016 в частині вирішення позовної вимоги про зарахування час вимушеного прогулу до загального стажу та стажу державного службовця, а справу в цій частині направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Наказом Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 04.10.2019 №70 ОСОБА_1 з 19.01.2011 поновлено на посаді директора Департаменту ресурсного забезпечення в Міністерстві України з надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи.

У зв`язку із затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі, позивач звернувся до суду з вказаним позовом про стягнення середнього заробітку за час такої затримки, згідно зі статтею 236 Кодексу законів про працю України.

Позивач, вважаючи, що виплата належної йому пенсії протиправно проводиться не в повному обсязі, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою та другою статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до пункту 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Згідно зі статтею 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 280/360/19.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (частина третя статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України).

Щодо тверджень відповідача про відсутність вини у затримці виконання рішення про поновлення позивача на роботі, слід зауважити наступне.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 Кодексу законів про працю України, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Таким чином, відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що наявність вини відповідача у затримці виконання судового рішення не є обов`язковою підставою для задоволення заявлених вимог, в даній справі наявність цієї вини випливає із норм Конституції України, згідно яких судові рішення, які набрали законної сили, повинні виконуватись державними органами добровільно.

Суд не може прийняти до уваги твердження представника відповідача, з посиланням на частини четвертої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції від 02.08.2017, як на підставу невиконання постанови Вищого адміністративного суду України від 20.07.2017 у справі №826/16788/14 та, відповідно, відсутності затримки виконання такого рішення у період з 21.07.2017 по 04.10.2019, на те, що у зв`язку з поданням заяви про роз`яснення вказаної постанови, не представлялося можливим її виконати, з огляду на наступне.

Згідно з частиною четвертою статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції від 02.08.2017, подання заяви про роз`яснення судового рішення зупиняє перебіг строку, встановленого судом для виконання судового рішення, а так само строку, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

З аналізу змісту вказаної норми видно, що вона регламентує лише порядок перебігу строків, пов`язаних з виконанням рішення, проте, жодним чином не звільняє від обов`язку його виконання.

Отже, факт подання заяви відповідачем про роз`яснення судового рішення не може виключати його вини в невиконанні постанови Вищого адміністративного суду України від 20.07.2017 у справі № 826/16788/14.

Крім того, судом також враховується, що ухвалою Верховного Суду від 25.04.2018 відмовлено у задоволенні заяви Державної служби України з надзвичайних ситуацій про роз`яснення постанови Вищого адміністративного суду України від 20.07.2017 у справі №826/16788/14 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з надзвичайних ситуацій, третя особа - директор Департаменту ресурсного забезпечення Білошицький Руслан Миколайович, про визнання звільнення з роботи незаконним, поновленні на посаді та зарахуванні стажу роботи.

Також ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.11.2018 відмовлено у задоволенні заяви відповідача про відстрочення виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 20.07.2017 №826/16788/14.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 27.11.2019 у справі № 802/1183/16-а для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 Кодексу законів про працю України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Судом безспірно встановлено, що постановою Вищого адміністративного суду України від 20.07.2017 у справі №826/16788/14, зокрема постановлено: поновити ОСОБА_1 на посаді директора Департаменту ресурсного забезпечення в Міністерстві України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи.

Однак, поновлено позивача на посаді наказом № 70 від 04.10.2019 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 ».

Суд зазначає, що під час розгляду адміністративної справи встановлено та відповідачем не спростовано факт затримки виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 20.07.2017 у справі № 826/16788/14 в частині поновлення позивача на посаді.

Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач має право відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України на виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період з 20.07.2017 по 03.10.2019.

В свою чергу, спеціальними нормами законодавства не врегульовано порядок обчислення середнього заробітку за час затримки виконання судових рішень, у зв`язку з чим застосуванню підлягають норми загального законодавства.

Єдиним нормативним документом, який визначає порядок обчислення середнього заробітку є Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100).

Згідно з пунктом 2 цієї Постанови її чинність поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За приписами пункту 3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до п. 10 Порядку №100 у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей. Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Як убачається з рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.02.2019 у справі № 640/19397/18, відповідно до розрахунку середньої заробітної плати від 03.12.2018 № 26-2-7/59, посадовий оклад ОСОБА_1 до звільнення складав 3 321,00 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» та Постанови Кабінету Міністрів України від 06.02.2008 № 34 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України».

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 № 15 «Питання оплати праці працівників державних органів» у 2017 році посадовий оклад за посадою позивача встановлено на рівні 9115,00 грн.

Таким чином коефіцієнт підвищення посадового окладу позивача дорівнює: 9115/3321 = 2,74.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.2018 № 24 «Про впорядкування структури заробітної плати працівників державних органів, судів, органів та установ системи правосуддя у 2018 році» з 01.01.2018 посадовий оклад за посадою позивача підвищено до 12 000,00 грн.

Таким чином коефіцієнт підвищення посадового окладу позивача дорівнює: 12 000/3321 = 3,61.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06.02.2019 № 102 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо впорядкування структури заробітної плати працівників державних органів, судів, органів та установ системи правосуддя у 2019 році» з 01.01.2019 посадовий оклад за посадою позивача підвищено до 14 520,00 грн.

Таким чином коефіцієнт підвищення посадового окладу позивача дорівнює: 14 520/3321 = 4,37.

В матеріалах адміністративної справи, що розглядається відсутні належні докази на підтвердження середньоденної заробітної плати позивача для розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Однак, у рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.02.2019 у справі № 640/19397/18, яке набрало законної сили, встановлено, що: «сума заробітної плати ОСОБА_1 за фактично відпрацьовані останні два місяці - листопад-грудень 2010 року у розмірі 18 427,04 грн. (12 109,18 грн. + 6 317,86 грн.), кількість відпрацьованих робочих днів складає 34 дні (22 дня у листопаді та 12 днів у грудні). Виходячи з наведеного, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 541,97 грн. (сума середнього заробітку за два місяці 18 427,04 грн./кількість відпрацьованих робочих днів 34)».

Отже, середньоденний розмір заробітної плати позивача становить 541,97 грн.

Згідно з частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням коефіцієнту підвищення середньоденний заробіток за посадою позивача:

з 20.07.2017 по 31.12.2017 складає: 541,97 грн. х 2,74 = 1484,99 грн.;

з 01.01.2018 по 31.12.2018 складає: 541,97 грн. х 3,61 = 1956,51 грн.;

з 01.01.2019 по 03.10.2019 складає: 541,97 грн. х 4,37 = 2368,40 грн.

Беручи до уваги норми тривалості робочого часу на 2017 - 2019 роки тривалість періоду затримки відповідачем виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі з 20.07.2017 по 03.10.2019 включно складає 552 робочих дні, а саме:

за 2017 рік з 20.07.2017 по 31.12.2017 - 114 робочих днів;

за 2018 рік з 01.01.2018 по 31.12.2018 - 250 робочих дні;

за 2019 рік з 01.01.2019 по 03.10.2019 - 188 робочих дні.

Таким чином, середній заробіток позивача за час затримки виконання рішення суду з 20.07.2017 по 03.10.2019 включно, складає 1 103 675,56 грн. (169 288,86 + 489 127,50 + 445 259,20), а саме:

за 2017 рік з 20.07.2017 по 31.12.2017 - 169 288,86 грн. (114 х 1484,99 грн.);

за 2018 рік з 01.01.2018 по 31.12.2018 - 489 127,50 грн. (250 х 1956,51 грн.);

за 2019 рік з 01.01.2019 по 03.10.2019 - 445 259,20 грн. (188 х 2368,40 грн.);

Отже, сума середнього заробітку за час затримки виконання постанови Вищого адміністративного суду України, що підлягає стягненню з Державної служби України з надзвичайних ситуацій, складає 1 103 675,56 грн.

При цьому, суд зазначає, що позивачем при визначенні середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду помилково враховано коефіцієнт підвищення посадового окладу за 2017 рік у розмірі 2,7746 замість 2,74.

Щодо покликань відповідача на те, що ДСНС не є власником або уповноваженим ним органом у розумінні статті 236 КЗпП та те, що позивач не перебував у трудових відносинах з Державною службою України з надзвичайних ситуацій, а тому питання виконання рішення про поновлення не належали до повноважень відповідача, суд вважає за необхідне зазначити, що середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в частині поновлення на роботі підлягає стягненню саме з Державної служби України з надзвичайних ситуацій, оскільки при ліквідації державної установи публічного права на іншу державну установу, якій передані функції ліквідованої установи і яка є фактичним правонаступником цієї установи, переходять усі обов`язки ліквідованої установи щодо працевлаштування звільнених працівників ліквідованої установи та відшкодування усіх витрат, пов`язаних з незаконним звільненням працівника, й невиконання цього обов`язку є порушенням його трудових гарантій.

Так, Указом Президента України №20/2013 від 16.01.2013р. «Деякі питання Державної служби України з надзвичайних ситуацій» затверджено Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій та визначено, що така є правонаступником Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи.

Згідно з пунктами 1, 2 Указу Президента України від 24.12.2012 № 726/2012 «Про деякі заходи з оптимізації системи центральних органів виконавчої влади» утворено Державну службу України з надзвичайних ситуацій, реорганізувавши Міністерство надзвичайних ситуацій України та Державну інспекцію техногенної безпеки України, тобто Державна служба України з надзвичайних ситуацій є правонаступником Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Під час звернення з даним позовом до суду, позивач судовий збір не сплачував на підставі норм пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, судовий збір за рахунок відповідача на користь позивача відшкодуванню не підлягає.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у розмірі 1 103 675 (один мільйон сто три тисячі шістсот сімдесят п`ять) грн. 56 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя Т.П. Балась