Справа № 826/10460/16
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Вовк П.В.
УХВАЛА

19 травня 2020 року Справа № 826/10460/16

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Кузьмишиної О.М., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника відповідача Борисюк А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі

за позовом ОСОБА_1

до Прокуратури Київської області

про визнання протиправним та скасування наказу,

поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Прокуратури Київської області (далі - відповідач) про:

- визнання протиправним та скасування наказу прокурора Київської області від 01.07.2016 № 375к про звільнення позивача з посади начальника відділу нагляду за додержанням законів органами СБ України, Державної митної служби та Державної прикордонної служби Управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області;

- зобов`язання відповідача поновити позивача на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів органами СБ України та Державної прикордонної служби Управління нагляду у кримінальному провадженні Прокуратури Київської області;

- зобов`язання відповідача нарахувати (обчислити) та виплатити Прокуратури Київської області заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01.07.2016 по дату фактичного поновлення на роботі, яку обчислити у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 № 100, провівши її індексацію відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 № 1078;

- стягнення з прокуратури Київської області на користь позивача моральної шкоди в розмірі 300 000,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2017 року, позовні вимоги було задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано наказ Прокуратури Київської області від 01.07.2016 № 375к про звільнення позивача із займаної посади;

- поновлено позивача на посаді, з якої його було звільнено;

- стягнуто з Прокуратури Київської області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 70 478,70 грн.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог про поновлення позивача на посаді, з якої його було звільнено, скасовано та в цій частині направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції, а в іншій частині (про визнання протиправним та скасування наказу і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу) вказані судові рішення залишено без змін.

За результатами нового розгляду цієї справи в частині вирішення позовних вимог щодо поновлення позивача на роботі Окружним адміністративним судом м. Києва ухвалено рішення від 14 січня 2020 року, яким у задоволенні позову в цій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення його позовних вимог про поновлення на роботі та поновити його на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів СБ України та ДПС України Прокуратури Київської області.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року зазначену апеляційну скаргу задоволено частково:

- рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено постанову, якою адміністративний позов в частині позовних вимог про поновлення на посаді задовольнити частково;

- поновити позивача на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою прокуратури Київської області;

- у задоволенні адміністративного позову в іншій частині таких позовних вимог - відмовлено.

04.05.2020 від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення до вказаної постанови суду апеляційної інстанції, в якій він просить суд зобов`язати відповідача виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.11.2016 по 20.11.2017 відповідно до ст. 235 КЗпП України, постанови КМУ № 100, довідки прокуратури Київської області від 01.09.2016 № 18ф-359.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що фактично його було поновлено на роботі судом лише 28.04.2020, до цього час поновлення не відбулося, а тому, на переконання позивача, апеляційний суд одночасно з вирішенням питання про поновлення позивача на роботі повинен був стягнути на його користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

При цьому, позивач вважає, що відповідно до приписів ст. 235 КЗпП України він міг не заявляти позовну вимогу щодо стягнення середнього заробітку, оскільки таке питання підлягає автоматичному вирішенню судом, але у позові в цій справі така вимога ним все ж таки була заявлена, втім залишилася неповністю вирішеною.

Разом з тим, позивач зазначає, що важливим і принциповим для нього залишається питання отримання середнього заробітку за період з 02.11.2016 по 20.11.2017, оскільки ПФУ не зараховує такий період до його стажу роботи в органах прокуратури через несплату відповідних внесків.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.05.2020 вказану заяву позивача призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 12.05.2020 о 12:50 год.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.05.2020 у судовому розгляді заяви позивача було оголошено перерву до 12:50 год. 19.05.2020.

18.05.2020 від ОСОБА_1 засобами електронного зв`язку надійшло клопотання про розгляд його заяви в режимі відеоконференції або, у разі, як зазначає заявник, порушення ним строку звернення з таким клопотанням, про розгляд цієї заяви без його участі.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.05.2020, яка занесена до протоколу судового засідання, суд відмовив в задоволенні вказаного клопотання позивача в частині щодо судового розгляду в режимі відеоконференції через порушення визначеного частиною другою статтею 195 КАС України строку його подання (за п`ять днів до судового засідання) та задовольнив вимоги ОСОБА_1 про розгляд заяви без його участі.

Разом з тим, у рішенні Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 по справі «Смірнова проти України» зазначено, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції.

Згідно зі статтею 6 КАС України та статтею 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши всі доводи заявника, перевіривши наявність правових підстав для задоволення поданої ним заяви, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Нормативно-правове обґрунтування.

Так, відповідно до частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Разом з тим, статтею 124 Конституції України регламентовано, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Аналогічна норма закріплена у частині другій статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та у статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно зі ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Висновки.

Отже, законодавцем передбачено можливість ухвалення у справі додаткового судового рішення з метою усунення такого недоліку, як неповнота судового рішення, тобто невирішеність деяких питань, які необхідно було вирішити у постанові чи ухвалі.

При цьому, наведеною нормою визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення.

Перевіряючи доводи заявника, колегія суддів звертає увагу на те, що питання щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу внаслідок його незаконного звільнення наказом прокурора Київської області від 01.07.2016 № 375к та відповідні позовні вимоги було вирішено судами першої та апеляційної інстанцій при первинному розгляді цієї справи і відповідні судові рішення саме в цій частині за результатами касаційного перегляду залишені Верховним Судом без змін.

Разом з тим, дана справа була направлена постановою Верховного Суду від 03.10.2019 на новий розгляд виключно в частині вирішення позовних вимог про поновлення на роботі.

Таким чином, питання щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу внаслідок його незаконного звільнення вже вирішено судовими рішеннями, які набрали законної сили, і суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 308, частини п`ятої статті 242 і частини п`ятої статті 353 КАС України, зобов`язаний враховувати висновки Верховного Суду та не наділений повноваженнями повторно вирішувати (переглядати) таке питання та/або відповідні позовні вимоги.

При цбьому, судова колегія враховує висновки Єврлопейського Суду з прав людини, викладені в рішеннях від 28.11.1999 по справі «Brumarescu v. Romania» («Брумареску проти Румунії») та від 24.07.2003 по справі «Ryabykh v. Russia» («Рябих проти Росії»), в яких Суд зазначив, що одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Крім того, у своїй заяві позивач також посилається на те, що ПФУ не зараховує період з 02.11.2016 по 20.11.2017 до його стажу роботи в органах прокуратури через несплату відповідних внесків, однак такі правовідносини (з приводу зарахування страхового стажу) виходять за межі предмета судового розгляду в цій справі, та відповідно до ст.ст. 252, 308 КАС України не підлягають вирішенню шляхом ухвалення додаткового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення заяви позивача про ухвалення додаткового рішення в цій справі.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 252, 310, 325, 328, 329 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 19 травня 2020 року.

Головуючий суддя

Судді: