Справа № 2а-16769/12/2670
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2020-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Парінова А.Б.,

суддів: Земляної Г.В.,

Ключковича В.Ю.,

при секретарі судового засідання Гужві К.М.,

за участю учасників судового процесу:

від позивача (апелянта): Солгалова Я.О.,

від відповідача: не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва ДПС, у якому, з урахуванням уточнення позовних вимог просило суд:

- визнати недійсними податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва від 03 грудня 2009 року № /0, від 11 лютого 2010 року № /1, від 23 квітня 2010 року № /2, від 13 липня 2010 року № /3.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що податковим органом було неправомірно визначено суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість, оскільки господарські операції відокремлених підрозділів ДП "НАЕК "Енергоатом" із контрагентами ТОВ "ГалМі-Універс", ТОВ "Біант", ТОВ "Відеотехсервіс", ТОВ "ЕНАПТ", ТОВ "Гідросфера Днепр" підтверджені належним чином оформленими первинними та податковими документами, є реальними та відповідають дійсному економічному змісту, а ДП "НАЕК "Енергоатом" дотримано передбачені законодавством умови для формування податкового кредиту.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2011 року у справі №2а-13823/10/2670, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 лютого 2012 року, позов задоволено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26 листопада 2012 року №К/9991/21679/12 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 лютого 2012 року, скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Автоматизованою системою документообігу Окружного адміністративного суду міста Києва справі присвоєно новий номер - № 2а-16769/12/2670.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 березня 2013 року у справі №2а-16769/12/2670 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2014 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва скасовано та прийнято нову, якою позовні вимоги задоволено: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва Державної податкової служби від 03 грудня 2009 року № /0, від 11 лютого 2010 року № /1, від 23 квітня 2010 року № /2, від 13 липня 2010 року № /3.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08 лютого 2017 року №К/800/30081/14 попередні судові рішення у справі скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду підставам позову, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про задоволення адміністративного позову у повному обсязі.

Доводи апелянта, обґрунтовані зокрема, тим, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки всім доказам у сукупності, що містяться в матеріалах справи, у зв`язку з чим апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про недоведеність реальності господарських операцій. Також позивач вважає, що судом першої інстанції було протиправно не прийнято до надані позивачем докази з підстав їх неналежного засвідчення. Разом з цим, апелянт наголошує, що наявними у матеріалах справи документами підтверджується реальність операцій у межах господарської діяльності, доведено нарахування та сплату сум податків. Крім того, апелянт не погоджується із висновком суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення від 11 лютого 2010 року № /1 було скасовано в адміністративному порядку, з огляду на те, що такий висновок не відповідає дійсним обставинам справи.

Отже, вказані обставини, на переконання позивача, свідчать про незаконність та необґрунтованість прийнятого судом першої інстанції рішення.

Відзиву Головного управління ДПС у м. Києві на апеляційну скаргу до суду не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.

У судове засідання відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, явку уповноваженого представника до суду не забезпечив. Водночас, відповідачем було подано до суду клопотання про відкладення апеляційного розгляду справи внаслідок введених заходів (обмежень) з метою запобіганню поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Розглянувши вказане клопотання апелянта, колегія суддів, керуючись приписами ч. 2 ст. 313 КАС України визнала за можливе розглянути скаргу апелянта у цій справі за наявною явкою.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги та просила суд їх задовольнити.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва від 03 грудня 2009 року №/0 згідно з підпунктом "б" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", за порушення підпункту 7.2.3 пункту 7.2 та підпунктів 7.4.1 та 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" ДП "НАЕК "Енергоатом" визначено суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 14 390 649,00 грн., в тому числі за основним платежем - 8 373 819,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 6 016 830,00 грн.

За результатами первинного адміністративного оскарження податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва від 03 грудня 2009 року №/0 залишено без змін та прийняте податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва від 11 лютого 2010 року №/1.

За результатами подальшого адміністративного оскарження податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва від 03 грудня 2009 року №/0 та від 11 лютого 2010 року №/1 скасовані в частині та прийнято нові податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва від 23 квітня 2010 року №/2, від 13 липня 2010 року №/3 аналогічного змісту вже зі зменшеною сумою, а саме: ДП "НАЕК "Енергоатом" визначено суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 12 560 729,00 грн., в тому числі за основним платежем - 8 373 819,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 4 186 910,00 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі Акта від 20 листопада 2009 року № 2017/23-08/24584661 "Про результати планової виїзної документальної перевірки ДП "НАЕК "Енергоатом" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2007 р. по 30.06.2009 р." (далі по тексту - Акт перевірки).

В акті перевірки встановлено порушення позивачем підпункту 7.2.3 пункту 7.2 та підпунктів 7.4.1 та 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" в частині заниження податку на додану вартість за жовтень 2007 року, січень, березень-грудень 2008 року, березень, квітень 2009 року.

Виявлені порушення мотивовані безпідставним формуванням податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинам відокремлених підрозділів Компанії: ВП Атомкомплект, ВП ХАЕС та ВП Атоменергомаш по відносинам із ТОВ "ГалМі-Універс" і ТОВ "Біант".

Вважаючи дані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції та направляючи справу на новий суд касаційної інстанції зазначив про необхідність встановити судом чи відбулося фактичне здійснення господарських операцій по кожному з контрагентів, та чи спричинили такі операції реальні зміни майнового стану підприємства; перевірити наявність у контрагентів позивача під час здійснення зазначених господарських операцій технічних та фізичних можливостей на виконання договірних зобов`язань; дослідити факт надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (робіт, послуг), що придбані платником податку у вищевказаних контрагентів; дослідити наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку. Також, перевірці підлягають доводи податкового органу, що свідчать про відсутність ділової мети у діях платника податку; придбання товарів, використання яких не може мати позитивного впливу на результати господарської діяльності платника податків тощо. При цьому, судам слід враховувати, що поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов`язань, а відтак платник не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Водночас, судам також слід врахувати і те, що сам факт того, що на момент розгляду справи щодо офіційних осіб контрагента не було постановлено вироків, не може спростовувати достовірність їх пояснень відносно характеру укладених угод і фактичного здійснення за цими угодами операцій.

У вказаній ухвалі Вищий адміністративний суд роз`яснив, що разі якщо податковий орган доведе узгодженість дій між платником та його контрагентами, які свідчать про здійснення операцій без наміру створити відповідні цим операціям правові наслідки з метою отримання податкової вигоди, або те, що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускав його контрагент, або що діяльність платника податку спрямована на здійснення операцій, пов`язаних з наданням податкової вигоди, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов`язань, то право платника на податковий кредит не можна вважати законним.

Крім того, судом касаційної інстанції зазначено про те, що судами обох інстанцій не враховано положень пп. 6.4.1 п. 6.4 ст. 6 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», якими визначено, що податкове повідомлення або податкові вимоги вважаються відкликаними, якщо: контролюючий орган скасовує або змінює раніше прийняте рішення про нарахування суми податкового зобов`язання (пені і штрафних санкцій) або податкового боргу внаслідок їх адміністративного оскарження , та, в зв`язку з цим, не вирішено питання щодо наявності предмету спору за податковим повідомленням-рішенням від 03.12.2009 № /0.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог виходив з того, позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували реальність/товарність господарських операцій із ТОВ "ГалМі-Універс", ТОВ "Біант", ТОВ "Відеотехсервіс", ТОВ "ЕНАПТ", ТОВ "Гідросфера Днепр", а надані ним документи лише фіксують операції із вказаними контрагентами. З урахуваннням викладеного суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи контролюючого органу, викладені в акті перевірки про порушення позивачем норм Закону України "Про податок на додану вартість" в частині заниження податку на додану вартість є обґрунтованими та не спростовуються матеріалами справи. Також, судом зазначено, що податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва від 03 грудня 2009 року №/0 та від 11 лютого 2010 року №/1 в силу вимог Закону України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" вважаються відкликаними та не може бути скасовані судом.

Переглядаючи справу за наявними у ній і додатково поданими доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 16 травня 2019 року, колегія суддів зазначає про таке.

Як було встановлено судом, позивач у податкових деклараціях з податку на додану вартість за перевірений період у складі податкового кредиту відобразив суми податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ "ГалМі-Універс", ТОВ "Біант", ТОВ "Відеотехсервіс", ТОВ "ЕНАПТ", ТОВ "Гідросфера Днепр", та які сплачені (нараховані) ним, в зв`язку з придбанням товарів, робіт і послуг.

Законом, що визначає платників податку на додану вартість, об`єкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету є Закон України "Про податок на додану вартість".

Згідно з пунктом 1.7 статті 1 Закону України "Про податок на додану вартість", податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до п. 10.1 статті 10 Закону України «Про податок на додану вартість» особами, відповідальними за нарахування, утримання та сплату (перерахуванню) до бюджету є: платники податку, визначені у статті 2 цього Закону.

Згідно вимогам п. 1.3 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» платник податку - особа, яка згідно з цим Законом зобов`язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка ввозить (пересилає) товари на митну територію України.

Підставою для нарахування податкового кредиту, відповідно до підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" є податкова накладна, яка видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача.

У відповідності до вимог п.п. 7.2.3. п. 7.2. статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов`язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За приписом підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті Закону України "Про податок на додану вартість" датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Закон України "Про податок на додану вартість" передбачає тільки один випадок не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг) - це не підтвердження таких сум податковими накладними чи митними деклараціями (підпункт 7.4.5 пункту 7.4 статті 7).

Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що за відсутності факту придбання товарів чи послуг або у разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту навіть за формальної наявності складених документів чи сплати грошових коштів.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Частинами 1 та 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов`язкові реквізити: назва документа; дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, які брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, з аналізу наведеної норми слідує, що на підтвердження надання послуг необхідні документи, оформлені відповідно до вимог, встановлених ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", зокрема: документи, що підтверджують факт отримання товару/послуг від іншої особи та документи, що підтверджують зв`язок понесених витрат з господарською діяльністю платника податку.

Разом з цим, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Відтак, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції та за умови їх відповідності вимогам ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Як було встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, 01.04.2008 між ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі керівника ВП "Атомкомплект" та ТОВ "ГалМі-Універс" в особі директора ОСОБА_1 укладено договір поставки № 111640860. Предметом договору є поставка елегазових вимикачів з трансформаторами струму і пристроями релейного захисту для підвищення безпеки на енергоблоках ВП «Рівненська АЕС». Сума договору складає 25008000,00 грн., в тому числі ПДВ 4168000,00 грн.

ТОВ «ГалМі-Універс» видано ДП «НАЕК «Енергоатом» податкову накладну від 04.04.08 № 8 на суму 25008000,00 грн., в тому числі ПДВ 4168000,00 грн.

В ході проведення перевірки контролюючим органом, на підставі даних постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29.09.2008 (яка набрала законної сили 10.10.2008) по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Галмі - Універс», було встановлено що ОСОБА_1 до діяльності ТОВ «Галмі - Універс» ніякого відношення не мав, документи та печатки ТОВ «Галмі - Універс» у нього не було. Як єдиний засновник цього товариства, фінансово - господарською діяльністю ніколи не займався, ніколи не укладав угод, не підписував договорів та первинних документів - накладних, податкових накладних, товарно - транспортних накладних, будь - яких інших документів.

За результатом розгляду вказаної справи Жовтневим районним судом м. Запоріжжя було прийнято рішення, яким визнано недійсними установчі документи та державну реєстрацію товариства з обмеженою відповідальністю «ГалМі-Універс» з моменту перереєстрації - з 18.02.2008. Визнано недійсною реєстрацію товариства з обмеженою відповідальністю «ГалМі-Універс» як платника ПДВ від дати внесення до Реєстру платників податку на додану вартість

З огляду на зазначене, контролюючий орган дійшов висновку, що податкові накладні, видані ТОВ «ГалМі - Універсал» на адресу ДП «НАЕК «Енергоатом», підписані невстановленою особою від імені директора ТОВ «ГалМі - Універсал» - ОСОБА_1, не можуть створювати юридичних наслідків.

04.07.2008 між ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Атомкомплект» та ТОВ «Біант» укладено договір поставки № . Предметом договору є поставка вогнетривкого масла Fyrguel L виробництва Supresta Netherlands B.V. Сума договору складає 23400998,88 грн., в тому числі ПДВ 3900166,48 грн.

На виконання вказаного договору ТОВ «Біант» було поставлено ДП «НАЕК «Енергоатом`вогнетривке масло Fyrguel L на суму 23400998,88 грн., в тому числі ПДВ 3900166,48 грн.

ТОВ «Біант» було видано ДП «НАЕК «Енергоатом» наступні податкові накладні: від 15.07.2008 №371 на суму 18411738,77грн., в тому числі ПДВ 3068623,13 грн.; від 26.09.2008 №414 на суму 2483848,88 грн., в тому числі ПДВ 413974,81 грн.; від 30.09.2008 №415 на суму 2522 23,38 грн., в тому числі ПДВ 420 382 грн.

Податковим органом під час проведення перевірки було встановлено, що засновником, директором та головним бухгалтером ТОВ «Біант» є громадянин ОСОБА_4 , який згідно протоколу допиту свідка від 30.10.2008 року повідомив, що жодних документів стосовно фінансово - господарської діяльності ТОВ «Біант» не підписував.

Крім того, згідно висновку експерта від 08.05.2009 року № 35 судової почеркознавчої експертизи по кримінальній справі 70-368 підписи на податкових накладних від 15.07.2008 року № 371, від 26.09.2008 року № 414, від 30.09.2008 року № 415, в графі «підпис і прізвище особи, яка склала податкову накладну» виконані не громадянином ОСОБА_4 , а іншою особою.

За вказаних обставин та враховуючи, що підписи на фінансово - господарських документах ТОВ «Біант» виконані невідомою особою, контролюючий орган дійшов висновку, що підприємницька діяльність ТОВ «Біант» здійснюється невідомими особами протиправно, в тому числі й в частині складання первинної бухгалтерської документації, податкової звітності.

ВП «Хмельницька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» уклало з ТОВ ІВП «Відеотехсервіс» договори на виконання проектних робіт від 10.07.2007 № 8-07, від 13.06.2007 № 7-07 та від 05.10.2007 № 9-07.

ВП «ХАЕС» отримано виконані проектні роботи на загальну суму 241 440 грн., в тому числі ПДВ - 48 288 грн.

Разом з тим, податковим органом під час проведення перевірки встановлено, що склад робочої групи ТОВ ІВП «Відеотехсервіс», який виконував проектні роботи для ВП «Хмельницька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом», не має вищої освіти, або вона не відповідає тим роботам, які виконувалися для ВП «Хмельницька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом».

Таким чином, оскільки ВП «Хмельницька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» не надано доказів, щодо фактичного проведення проектних робіт, податковий орган за результатом проведеної перевірки дійшов висновку, що договори укладені між ВП «Хмельницька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» та ТОВ ІТП «Відеотехсервіс» не спричинили реального настання наслідків, та є такими, що укладалися виключно з метою набуття податкової вигоди.

ВП «Атоменергомаш`ДП «НАЕК «Енергоатом» уклало з ТОВ «ЕНАТП» договори на поставку товарно-матеріальних цінностей від 30.09.2008 р. № 20/354, від 17.09.2008 № 20/333 та від 09.10.2008 № 20/366.

ВП «Атоменергомаш» отримано за зазначеними договорами від контрагента товарно - матеріальних цінностей на загальну суму 968735,3 грн., в тому числі ПДВ - 193747,06 грн.

Податкові накладні видані ТОВ «ЕНАТП» на адресу ВП «Атоменергомаш» за підписом ОСОБА_5

В ході проведення перевірки податковим органом встановлено, що штатна чисельність ТОВ «ЕНАТП» станом на 01.11.2008 - 1 чол., станом на 31.12.2008 - 1 чол. Засновником, директором та головним бухгалтером підприємства за період листопад, грудень 2008 р. була ОСОБА_5 , яка у ході здійснення ВПМ ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя оперативних заходів надала пояснення, зокрема, що податкові та первинні бухгалтерські документи ТОВ «ЕНАТП» не складала та підписи вказаних документах, а також податковій звітності не ставила, довіреності на право підпису від свого імені ніколи нікому не надавала, до складання та надання до податкового органу податкової звітності жодного відношення не мала.

З урахуванням викладеного, контролюючий орган дійшов висновку, що укладені між вказаними суб`єктами господарювання договори купівлі-продажу не спричиняють реальних правових наслідків.

ВП «Атоменергомаш» ДП «НАЕК «Енергоатом» уклало з ТОВ «Гідросфера -Днепр» договори на поставку товарно-матеріальних цінностей від 26.02.2008 р. № 20/63, від 06.01.2009 № 20/3 та від 06.01.2009 р. № 20/4.

ВП «Атоменергомаш» отримано за зазначеними договорами від контрагента товарно - матеріальних цінностей на загальну суму 364825 грн., в тому числі ПДВ - 60804,00 грн. Податок на додану вартість сплачений контрагенту підтверджується отриманими податковими накладними.

Водночас, оскільки податкове зобов`язання у розмірі 60 804 грн. підприємством ТОВ «Гідросфера-Днепр» не сплачені, ВП «Атоменергомащ» не мало права на отримання податкового кредиту.

Встановлені перевіркою обставини не були спростовані апелянтом та підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Отже, з огляду на те, що керівники ТОВ «ГалМі-Універс», ТОВ «Біант» та ТОВ "ЕНАТП" визнали, що не мають жодного відношення до господарської діяльності вказаних підприємств, а також те, що жодних податкових та первинних бухгалтерських документів не підписували, колегія суддів приходить до висновку, що виписані вказаними підприємствами податкові накладні не відповідають положенням ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", оскільки не дають можливості ідентифікувати особу, які брала участь у здійсненні господарської операції.

При цьому, судова колегія враховує висновок Вищого адміністративного суду, викладений у постанові від 08 лютого 2017 року по даній справі про те, що сам факт того, що на момент розгляду справи щодо офіційних осіб контрагента не було постановлено вироків, не може спростовувати достовірність їх пояснень відносно характеру укладених угод і фактичного здійснення за цими угодами операцій.

Досліджуючи наявність у контрагентів позивача під час здійснення зазначених господарських операцій технічних та фізичних можливостей на виконання договірних зобов`язань, зміни майнового стану підприємства, наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку, колегія суддів зазначає про таке.

Як зазначає позивач у своїх поясненнях, зокрема від 18 червня 2018 року, поставка обладнання від ТОВ "ГалМі-Універс" відбулася 06 травня 2011 року на ВП "Складське господарство" ДП НАЕК "Енергоатом"; у подальшому обладнання передано ПП "Арт-Енерго" для його монтажу, змонтоване та встановлене на ВП "Рівненська АЕС"; поставлене від ТОВ "Біант" вогнетривкого масла оприбутковане ВП "Атомкомплект"; останнє отримане масло передало для забезпечення проведення ремонтних робіт на ВП "Рівненська АЕС" та ВП "ХАЕС"; факт здійснення робіт ТОВ "Відеотехсервіс" не заперечується в акті перевірки, система оповіщення населення м. Нетішин на даний час знаходиться в експлуатації Управління з питань аварійної готовності та реагування ВП "Хмельницька АЕС", необхідність встановлення такої системи не потребує доказування; отримані від ТОВ "ЕНАПТ" матеріальні цінності були оприбутковані на склад та в подальшому передані матеріально відповідальним особам; отримані від ТОВ "Гідросфера Днепр" товарно-матеріальні цінності належним чином оприбутковані на складі та використані у господарській діяльності позивача, що підтверджується передачею їх матеріально відповідальним особам.

Суд встановив, що за згідно зі статутом ДП НАЕК "Енергоатом" воно утворене зокрема з метою виробництва електроенергії, забезпечення безпечної експлуатації та підвищення ефективності роботи атомних електростанцій, безперебійного енергопостачання суб`єктів господарювання та населення.

Проте, покладення на ДП НАЕК "Енергоатом" таких завдань автоматично не свідчить про реальність/товарність усіх оформлених ним операцій та не звільняє його обов`язку надати докази на підтвердження позовних вимог, зокрема реальності/товарності спірних господарських операцій, з урахуванням їх специфіки, що прямо випливає із положень частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом з тим, як правильно було встановлено судом першої інстанції, позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували реальність/товарність господарських операцій із ТОВ "ГалМі-Універс", ТОВ "Біант", ТОВ "Відеотехсервіс", ТОВ "ЕНАПТ", ТОВ "Гідросфера Днепр", а надані ним документи лише фіксують операції із вказаними контрагентами.

Суд не приймає в якості доказів реальності господарських операцій документи щодо прибуткування товарів та внутрішнього їх переміщення, оскільки у справі відсутні докази, які б підтверджували фактичне надходження товарів від постачальників, зокрема, докази перевезення.

Так само у справі відсутні докази, які б дозволили ідентифікувати участь ТОВ ІВП "Відеотехсервіс" у виконанні проектних робіт "Система оповіщення населення м. Нетішин", "Реконструкція та модернізація комплексу інженерно-технічних засобів фізичного захисту спецкорпусу", "Реконструкція та модернізація комплексу інженерно-технічних засобів фізичного захисту всіх КПП ВП ХАЕС, в тому числі транспортних".

При цьому листи відокремлених підрозділів позивача не вважаються доказами реального виконання робіт саме ТОВ ІВП "Відеотехсервіс". Також, позивачем не доведено, що ТОВ ІВП "Відеотехсервіс" мало технічні можливості виконання відповідних робіт.

Крім того, судова колегія звертає увагу, що позивач повідомив про важливість проектних робіт на тему "Система оповіщення населення м. Нетішин", однак нічого не пояснив та не дав відповідних доказів щодо фактичного провадження робіт за темами "Реконструкція та модернізація комплексу інженерно-технічних засобів фізичного захисту спецкорпусу", "Реконструкція та модернізація комплексу інженерно-технічних засобів фізичного захисту всіх КПП ВП ХАЕС, в тому числі транспортних".

Щодо наданих позивачем від 01 лютого 2018 року пояснень та докуметів, то колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта щодо безпідставного неврахування їх судом першої інстанції під час вирішення даного спору, проте, на переконання колегії суддів вказані докази не є достатніми для підтвердження фактичне здійснення господарських операцій по кожному з контрагентів.

Враховуючи викладене, колегією суддів не встановлено, а позивачем не доведено, що здійснені ним господарські операції з ТОВ "ГалМі-Універс", ТОВ "Біант", ТОВ "Відеотехсервіс", ТОВ "ЕНАПТ", ТОВ "Гідросфера Днепр" носять реальний характер, а придбані товари, роботи і послуги використані в межах господарської діяльності або придбавались з такою метою.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Проте, у разі надання контролюючим органом доказів та доводів, які свідчать, що платником податків не було відображено у податковому обліку та задекларовано отриманий прибуток, або документи, на підставі яких платник податків задекларував свої податкові зобов`язання, у тому числі сформував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного (частина 2 ст. 77 КАС України). У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до встановленого частиною 1 ст. 77 КАС України обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов`язку.

Водночас, як вже було зазначено, позивачем не надано достатніх та належних доказів, які б підтверджували фактичне здійснення господарських операцій з ТОВ "ГалМі-Універс", ТОВ "Біант", ТОВ "Відеотехсервіс", ТОВ "ЕНАПТ", ТОВ "Гідросфера Днепр".

Крім того, судова колегія зауважує, що оскільки за результатами адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення від 03.12.2009 № /0 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 11.02.2010 № /1, від 23.04.1010 № /2 від 13.07.2010 № /3, якими було зменшено суму штрафних (фінансових) санкцій до 4 186 910 грн., колегія суддів зазначає, що податкове повідомлення-рішення від 03.12.2009 № /0 було змінено контролюючим органом.

Положеннями пп. 6.4.1 п. 6.4 ст. 6 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», регламентовано, що податкове повідомлення або податкові вимоги вважаються відкликаними, якщо: контролюючий орган скасовує або змінює раніше прийняте рішення про нарахування суми податкового зобов`язання (пені і штрафних санкцій) або податкового боргу внаслідок їх адміністративного оскарження.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 03.12.2009 № /0 є відкликаним, а тому не може бути скасовано судом.

Таким чином, з урахуванням обставин справи та правового регулювання, колегія суддів приходить до висновку, що всі наведені апелянтом доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, який вірно вказав, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріально та процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на зазначене, та враховуючи, що колегією суддів не встановлено порушень судом першої інстанції під час вирішення даної справи, які відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для його скасування, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: Г.В. Земляна

В.Ю. Ключкович

Повний текст постанови виготовлено 19 травня 2020 року