Справа № 520/4030/2020
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2020-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

18.05.2020 р. справа №520/4030/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) осіб справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр "Трансмаш" до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Матеріали позову одержані судом 25.03.2020 р. Рішення про прийняття справи до розгляду було прийнято 06.04.2020 р. після усунення позивачем недоліків позовної заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті може бути розпочатий з 07.05.2020 р.

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Науково-виробничий центр "Трансмаш" (далі за текстом - заявник, платник, ПрАТ, Товариство), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправною бездіяльності ГУ ДФС у Луганській області щодо списання безнадійного податкового боргу ПрАТ "НВЦ "Трансмаш" () у розмірі 343584,44 грн. за період червень-грудень 2014 р.; 2) зобов`язання ГУ ДФС у Луганській області списати з ПрАТ "НВЦ "Трансмаш" (код ЄРПОУ: 3009065) заборгованість по орендній платі в сумі 343.584,44 грн. за період червень-грудень 2014 р.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що контролюючий орган вчиняє протиправну бездіяльність, безпідставно не проводячи списання безнадійного податкового боргу, відносно якого вже сплинув строк давності у 1095 днів.

Відповідач, Головне управління Державної фіскальної служби у Луганській області (далі за текстом - адміністративний орган, контролюючий орган, владний суб`єкт, ГУ, Управління), з поданим позовом не погодився, зазначивши, що в інтегрованій картці платника із плати за землю дійсно обліковується борг у розмірі 343.584,44грн. періодом виникнення за 2014р., але цей борг з огляду на приписи Закону України від 02.09.2014р. №1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" та п.38.7 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України не відповідає визначенню безнадійного податкового боргу, адже відносно податкових зобов`язань, котрі входять до його складу, у ПрАТ відсутній обов`язок оплати.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник пройшов визначену чинним законодавством процедуру державної реєстрації, унаслідок чого набув правового статусу юридичної особи приватного права.

12.02.2014 р. заявником до контролюючого органу - СДПІ з ОВПП у м. Луганську МГУМД була подана податкова декларація з плати за землю за 2014 р. за земельну ділянку на території адміністративно-територіальної одиниці - Жовтневий район м. Луганська.

У зв`язку з непроведенням платежів за цією декларацією у період червень-грудень 2014р. виник податковий борг у сумі 343.584,44 грн., котрий постійно обліковується за даними інтегрованої картки платника податків - заявника за платежем 18010600 (орендна плата з юридичних осіб) в графі "недоїмка" у якості сальдо розрахунків з 31.12.2014 р.

Після зміни контролюючого органу обліку з Офісу великих платників податків ДПС на ГУ ДФС у Луганській області відомості інтегрованої картки платника у цій частині постійно залишались незмінними.

Письмовим зверненням від 17.01.2020 р. заявник порушив перед контролюючим органом питання списання податкового боргу по платі за землю у сумі 343.584,44 грн. як безнадійного.

Листом від 17.02.2020р. №1411/9/12-32-50-08 контролюючий орган сповістив заявника про відсутність підстав для списання податкового боргу по платі за землю у сумі 343.584,44 грн. Періоду виникнення червень-грудень 2014р. як безнадійного.

Не погодившись із правомірністю волевиявлення адміністративного органу з приводу вжиття заходів до списання податкового боргу як безнадійного, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до ч.1 ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

З 01.01.2011 р. таким законом є Податковий кодекс України.

Так, за визначенням п. 36.1 ст. 36 названого кодексу податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Суд вважає, що за приписами ст. 22 Податкового кодексу України правовою підставою для виникнення податкового обов`язку є існування у відносинах за участі конкретної особи об`єкта оподаткування, а документальною підставою є або самостійне декларування такою особою податкового обов`язку у порядку ст.ст.46, 49, 50 Податкового кодексу України шляхом подання податкової декларації (розрахунку), або винесення контролюючим органом відповідних податкових повідомлень - рішень у порядку ст.ст.54, 58 і 113 Податкового кодексу України.

Облік стану виконання особою податкового обов`язку ведеться контролюючим органом згідно з Порядком ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (затверджений наказом міністерства фінансів України від 07.04.2016р. №422, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20.05.2016р. за №751/28881; далі за текстом - Порядок №422).

У розумінні п.2 розділу І Порядку №422 інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами;

Згідно з п.п.1 п.1 розділу ІІ Порядку №422 з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

Відповідно до п.5 розділу І Порядку №422 контроль достовірності первинних показників за податками і зборами, митними та іншими платежами до бюджетів та єдиним внеском здійснюється керівниками структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи. Загальний контроль за достовірністю відображення в ІКП облікових показників забезпечується підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень. Дії працівників органів ДФС при відображенні в інформаційній системі органів ДФС первинних показників фіксуються із зазначенням ідентифікатора користувача, дати та часу дії. При виявленні некоректних базових записів структурними підрозділами за напрямами роботи готується коригуючий документ з обов`язковим посиланням на первинний документ, показники якого виправляються. Коригування даних в інформаційній системі органів ДФС здійснюється підрозділами, відповідальними за введення таких даних з первинних документів, за поточною датою. У разі необхідності коригування облікових показників ІКП у ручному режимі таке коригування здійснюється виключно за рішенням керівника (заступника керівника) органу ДФС, підготовленим відповідним структурним підрозділом за напрямом роботи. У разі встановлення, що перекручення (викривлення) показників допущене у результаті умисних дій працівників органів ДФС, такі працівники притягуються до відповідальності у встановленому законодавством порядку.

Звідси слідує, що відомості ІКП повинні мати достовірний характер і можуть бути змінені у ручному режимі у разі їх помилковості чи неправдивості шляхом виключення неточної інформації.

Відповідно до п.287.4 ст.287 Податкового кодексу України податкове зобов`язання з плати за землю, визначене у податковій декларації, у тому числі за нововідведені земельні ділянки, сплачується власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Пунктом 14.1.175 ст.14 Податкового кодексу України передбачено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Отже, за правовою суттю податковий борг є арифметичним значенням грошового еквіваленту невиконаного особою податкового обов`язку.

В аспекті норм Порядку №422 правова категорія "податковий борг" використовується поряд із такою ідентичною правовою категорією як "недоїмка".

Згідно з наданою контролюючим органом на вимогу суду ІКП заявника по платежу 18010600 (орендна плата з юридичних осіб) станом на 31.12.2019р. у графі "недоїмка" значиться сума у розмірі 343.584,44грн., котра була сформована ще станом на 31.12.2015р. за податковою декларацією з плати за землю за 2014р. (в частині проведення платежів у період 01.06.2014р.-грудень 2014р.) за земельну ділянку, розташовану на території міста Луганськ.

Таким чином, за відомостями обліку контролюючого органу сума у розмірі 343.584,44грн. значиться за платником у якості невиконаного податкового обов`язку, тобто боргу.

У відзиві на позов контролюючий орган визнає ті обставини, що відносно цієї суми у заявника відсутній обов`язок проведення платежів.

Відповідно до п.101.1 ст.101 Податкового кодексу України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг, а у силу п.п.101.2.3 цієї ж статті названого кодексу під терміном "безнадійний" розуміється податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом.

За правилом ст.102 Податкового кодексу України строк давності у податкових правовідносинах складає за загальним правилом 1095 днів.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 26.06.2018р. по справі №812/981/16 02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" № 1669-VII, який набув чинності 15 жовтня 2014 року та визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення; достатньою підставою зокрема для звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності конкретних суб`єктів господарювання є встановлення факту здійснення ними діяльності на території проведення антитерористичної операції; відсутність обов`язку сплати податкового зобов`язання виключає можливість утворення податкового боргу та, як наслідок цього, формування контролюючим органом податкових вимог.

Однак, усупереч наведеній правовій позиції Верховного Суду в ІКП заявника податковий обов`язок, на виконання якого поширюються норми Закону України від 02.09.2014р. № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", обліковується саме як податковий борг.

До того ж у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 29.01.2019р. по справі №812/838/16 облік в ІКП невиконаного податкового обов`язку, на яке поширюється дія Закону України від 02.09.2014р. №1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" є підставою для спонукання контролюючого органу до внесення змін у відомості до інтегрованих карток платника податків шляхом виключення з них відомостей про наявність податкового боргу (недоїмки).

Зважаючи на ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для заявника є підхід, коли відомості ІКП повинні містити виключно достовірну інформацію про стан виконання податкового обов`язку, а усунення з ІКП дефектів у вигляді недостовірної чи неповної інформації про стан виконання податкового обов`язку може відбуватись контролюючим органом як за процедурою ст.101 Податкового кодексу України, так і за процедурою виключення з ІКП певних відомостей у ручному режимі за процедурою п.4 ч.3 ст.10 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Критерії законності рішення (діяння, тобто управлінського волевиявлення як такого) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України і обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України.

З положень наведеної норми процесуального закону слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - "поза будь-яким розумним сумнівом", у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - "баланс вірогідностей".

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, суд констатує, що відповідач не причетний до виникнення причини існування спору, адже не вносив до ІКП недостовірних відомостей, а лише одержав з іншого контролюючого органу ІКП заявника з недостовірними даними.

Разом із тим, ця обставина не звільняє відповідача від обов`язку виправити недостовірні дані ІКП заявника у визначеному законом порядку.

Згідно зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, у рішенні Європейського суду з прав людини від 29.06.2006р. по справі "Пантелеєнко проти України" зазначено, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Зміст категорії "ефективність" розкрито, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003р. по справі "Дорани проти Ірландії", де указано, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Також зміст цієї ж категорії розкрито і у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", у якому зазначено, що ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Відповідно до правової позиції, викладеної у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.07.2008р. по справі "Каіч та інші проти Хорватії" для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту має бути ефективним та повинен забезпечити реальне відновлення порушеного суб`єктивного права чи захист ущемленого інтересу.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 20.10.2011р. по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine; заява № 29979/04) принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України предметом судової перевірки у порядку адміністративного судочинства є рішення та діяння (дія чи бездіяльність) владних суб`єктів.

Зміст рішення владного суб`єкта розтлумачено законодавцем у положеннях п.п. 18 і 19 ч.1 ст.4 КАС України.

Визначення ж змісту діяння (дії чи бездіяльності) владного суб`єкта норми КАС України не містять.

Разом із тим, у силу ч.6 ст.7 КАС України суд вважає за можливе застосувати загальні визначення рішення, дії, бездіяльності, наведені у п.п.1, 2 і 3 ч.2 ст.24 Митного кодексу України, згідно з якими рішення владного суб`єкта - це письмовий акт, дія владного суб`єкта - це вчинок компетентного працівника владного суб`єкта, бездіяльність владного суб`єкта - це невиконання обов`язку.

При цьому, суд зважає, що відмова владного суб`єкта як різновид форми реалізації адміністративного волевиявлення (управлінської функції) може бути втілена як у рішенні владного суб`єкта, так і в дії владного суб`єкта, котра має певну документальну фіксацію.

Тому, належним і ефективним способом захисту є як вимога про визнання неправомірної дії владного суб`єкта з приводу відмови, так і вимога про визнання протиправною відмови, оформленої відповідним письмовим документом, зокрема, і листом.

У даному конкретному випадку вчинене контролюючим органом по відношенню до відображенню в ІКП заявника по платежу 18010600 (орендна плата з юридичних осіб) недоїмки у розмірі 343.584,44грн., котра була сформована ще станом на 31.12.2015р. за податковою декларацією з плати за землю за 2014р. (в частині проведення платежів у період 01.06.2014р.-грудень 2014р.) за земельну ділянку, розташовану на території міста Луганськ, дійсно є бездіяльністю.

Але така бездіяльність не є протиправною з огляду на приписи Закону України від 02.09.2014р. №1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" та п.38.7 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України.

Разом із тим, відсутність факту вчинення протиправної бездіяльності не звільняє контролюючий орган від обов`язку приведення даних ІКП заявника у достовірний стан.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, суд зважає, що у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18) обов`язковою умовою визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що у спірних правовідносинах допущені іншим контролюючим органом системи ДФС України порушення в частині відображення в ІКП заявника недостовірної інформації спричинили настання негативних наслідків для заявника, що є визначеною процесуальним законом для застосування механізму виходу за межі позову і обтяження відповідача обов`язком внести зміни до відомостей ІКП заявника, виправивши недостовірні дані на правдиві відомості.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Вийти за межі позову.

Зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у Луганській області (ідентифікаційний код - 43143746; місцезнаходження - 93401, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, буд. 72) внести зміни до інформаційної картки платника - Приватного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр "Трансмаш" (ідентифікаційний код - 30009065; місцезнаходження - 61045, м. Харків, пров. Отакара Яроша, буд. 18, офіс 107) по платежу 18010600 (орендна плата з юридичних осіб) шляхом виключення відомостей про наявність податкового боргу (недоїмки) у розмірі 343.584,44 грн., котра була сформована станом на 31.12.2014 р. за податковою декларацією з плати за землю за 2014 р. (в частині проведення платежів у період 01.06.2014 р. - грудень 2014 р.)

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Суддя А.В. Сліденко