Справа № 580/601/20
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2020-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року справа № 580/601/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О.А., розглянувши за правилами загального позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій, вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулася фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління ДПС у Черкаській області (далі - відповідач), в якій, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.01.2020 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додатку вартість в розмірі 51864,50 грн., з них за податковим зобов`язанням 31415,00 грн, за штрафними санкціями 20449,50 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.01.2020 №, яким застосовано штрафну санкцію у розмірі 8307,80 грн. за нескладання та нереєстрацію податкових накладних в ЄРПН;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.01.2020 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 457797,96 грн., з них за податковим зобов`язанням 305198,64 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 152599,32 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.01.2020 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 38149,83 грн., з них за податковим зобов`язанням 25433,22 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 12716,61 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 23.01.2020 №, яким застосовано штрафну санкцію у розмірі 31449,12 грн.;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 23.01.2020 №Ф-, яким визначено суму недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 223277,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за наслідками проведення документальної планової невиїзної перевірки діяльності фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2017 по 31.12.2018, та за період діяльності з 01.01.2017 по 31.12.2018 щодо дотримання вимог законодавства з питань нарахування та сплати єдиного соціального внеску складений акт №181/23-00-33-0403/ НОМЕР_1 від 28.11.2019, яким встановлені та зафіксовані порушення вимог податкового законодавства України. При цьому, позивачем вказано, що базу обкладення військового збору та єдиного соціального внеску визначають аналогічно базі обкладення податком на доходи фізичних осіб. Тобто, чистий дохід фізичної особи, що визначається як різниця між загальним оподатковуваним доходом і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю фізичної особи-підприємця. Враховуючи, що чистий оподаткований дохід в акті перевірки відповідачем визначений не вірно, нарахування військового збору та єдиного соціального внеску є протиправними. Тому, вказане, порушення вплинуло як на визначення податку на доходи з фізичних осіб, так і на визначення військового збору, єдиного соціального внеску та застосованих штрафних (фінансових) санкцій. Крім того, позивач зазначає, що передбачений положеннями п. 120-1.1 ст.120-1 ПК України штраф не застосовується до трьох окремих видів податкової накладної, а саме: податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю); податкової накладної, складеної на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування; податкової накладної, складеної на постачання товарів/послуг для операцій, які оподатковуються за нульовою ставкою. Позивач зазначив, що відповідно до п. 8 Порядку заповнення накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 №1307, встановлено, що при складанні податкових накладних, особливості заповнення яких викладені в пунктах 10-15 цього Порядку, у верхній лівій частині таких накладних у графі "Не підлягає наданню отримувачу (покупцю) з причини робиться помітка "X" та зазначається тип причини, серед яких: 2) Складена на постачання неплатнику податку; 8) Складена на постачання для операцій, які не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість; 11) Складена за щоденними підсумками операцій. На думку позивача, податкова накладна, складена на постачання товарів/послуг для операцій, які оподатковуються за нульовою ставкою, не визначена серед податкових накладних, що не надаються отримувачу (покупцю), тому твердження контролюючого органу про зміст наведених в п. 120-1.1 та п.120-1.2 ст. 120-1 ПК України виключень, а саме: податкова накладна, що не надається отримувачу (покупцю), складена на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування, та податкова накладна, що не надається отримувачу (покупцю), складена на постачання товарів/послуг для операцій, які оподатковуються за нульовою ставкою, буде таким, що суперечить нормам податкового законодавства. Окрім наведеного позивач зазначив, що вказані його дії як платника податків не призвели до ненадходження податку на додану вартість до Державного бюджету України.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду Рідзеля О.А. від 10.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 31.03.2020.

30.03.2020 до суду надійшло клопотання представника позивача, в якому він просить розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, в письмовому провадженні, за наявними у справі документами.

30.03.2020 до суду надійшло клопотання представника відповідача, в якому він просить суд відкласти судовий розгляд справи на інший день та час.

Ухвалою суду від 31.03.2020 розгляд даної адміністративної справи відкладено на 27.04.2020 о 15 год. 30 хв.

27.04.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому, серед іншого, представник відповідача просить суд провести розгляд справи без участі представників сторін.

Представник відповідача у наданому до суду відзиві, просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. При цьому зазначено, що за результатами перевірки ФОП ОСОБА_1 донараховано податок на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, що підлягає сплаті до бюджету з урахуванням самостійно сплаченого податку платником за результатами річного декларування в розмірі 305198,64 грн, у зв`язку з заниженням ФОП ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період 01.01.2017 по 31.12.2018 у вказаній сумі. Перевіркою правильності нарахування єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 22%, встановлено заниження суми єдиного внеску за 2017 - 2018 роки на загальну суму 223277,40 грн. Порушення, відображені в п.п. 2.1.1 та 2.1.2 акту перевірки призвели до недоплати єдиного внеску на загальну суму 223277,40 грн, , чим порушено п.п. 1.2 п. 1 ст. 7 та абз. 3 п. 8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.10.2010 № 2464. За невірне визначення суми єдиного внеску за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 відповідно до п. 10, пп.3 п. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.10.2010 № 2464 передбачені штрафні санкції. Перевіркою правильності визначення бази оподаткування, повноти утримання та своєчасності сплати (перерахування) до бюджету військового збору з урахуванням самостійно сплаченого податку підприємцем за результатами річного декларування за 2017-2018 від провадження підприємницької діяльності встановлено порушення позивачем положень п. 178.3 ст.178 Податкового кодексу України, а саме: заниження бази оподаткування в сумі 1695547,96 грн, в результаті донараховано військового збору від здійснення підприємницької діяльності в сумі 25433,22 грн. За невірне визначення податкових зобов`язань з військового збору на підставі п. 123.1 ст.123 та п.п. 129.1.2 п. 129.1 ст. 129 Податкового Кодексу України до фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 застосовані штрафні санкції та нарахована пеня.

Перевіркою також встановлено, що в порушення п. 198.6. ст.198 Податкового Кодексу України а також, відповідно до Деталізованої інформації по платнику ПДВ щодо результатів автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПС України та первинних документів наданих для проведення перевірки (податкові накладні, банківські виписки та інші) ФОП ОСОБА_1 включив до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, які не підтверджені податковими накладними на загальну суму 19831 грн. Крім цього в серпні 2017 року ФОП ОСОБА_1 включено до складу податкового кредиту податкову накладну від 11.07.2017 №216, отриману від ПП «Еверест» не зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних. Перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 до 31.12.2018 в податковій звітності з ПДВ встановлено заниження суми податку на додану вартість до сплати в розмірі 31415 грн.

За результатами перевірки також встановлено, що в порушення п.201.1 ст.201 Податкового кодексу ФОП ОСОБА_1 в червні 2017 року податкову накладну (операція з продажу продовольчих товарів кінцевому споживачу) на суму ПДВ 16615,60 грн не виписано та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних. За відсутність реєстрації податкової накладної протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 Податкового кодексу в Єдиному реєстрі податкових накладних, до ФОП ОСОБА_1 застосовані штрафні санкції згідно з п. 120-1.2 ст.120 Податкового кодексу України в розмірі 50% суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість.

У відповідності до ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Ухвалою суду від 27.04.2020 постановлено здійснювати подальший розгляд справи за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій, вимоги про сплату боргу (недоїмки), у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що Головним управлінням ДПС у Черкаській області проведена документальна планова невиїзна перевірка діяльності фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2017 по 31.12.2018, та за період діяльності з 01.01.2017 по 31.12.2018 щодо дотримання вимог законодавства з питань нарахування та сплати єдиного соціального внеску.

За результатами перевірки був складений акт №181/23-00-33-0403/ НОМЕР_1 від 28.11.2019, яким встановлені та зафіксовані такі порушення:

- п. 177.2, п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України, у результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 на загальну суму 305198,64 грн, в тому числі за 2017 рік - на суму 152259,17 грн, за 2018 рік на суму 152939,47 грн;

- пп.1.2 п.1 ст.7 та абз. 3 п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.10.2010 № 2464-VI в результаті чого донараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 на загальну суму 223277,40 грн., в тому числі за 2017 рік - на 91213,81 грн, за 2018 рік - на 132063,59 грн;

- п.163.1.1 п.163.1 ст.163, абз.4 п.164.1 ст.164 та п.161 підрозд.10 розд. ХХ «Перехідних положень» Податкового кодексу України, в результаті занижено податкове зобов`язання по військовому збору від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 на суму 25433,22 грн, в тому числі за 2017 рік - на суму 12688,26 грн, за 2018 рік - на суму 12744,96 грн;

- п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України, що призвело до порушення порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, що здійснюють діяльність на загальній системі оподаткування;

- 185.1 ст. 185, ст. 188, п. 198.1, п.198.6 ст.198 Податкового Кодексу України із змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 на загальну суму 31415 грн, в т.ч. за квітень 2017 року на суму 36 грн, за серпень 2017 року на суму 18970 грн, за вересень 2017 року на суму 5232 грн, за жовтень 2017 року на суму 653 грн, за листопад 2017 року на суму 893 грн, за березень 2018 року на суму 4806 грн, за травень 2018 року на суму 825 грн;

- п.201.1 ст.201 Податкового Кодексу України в частині не складання податкових накладних та відсутності реєстрації податкових накладних (в червні 2017 року на суму ПДВ 16615,6 грн). Відповідальність передбачена п.120-1.2 ст. 120 Податкового кодексу України;

- п.п.б) п.50.1 ст.50 Податкового кодексу України в частині не збільшення суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків (4742,00 грн) від суми недоплати при виправленні помилки у наступних податкових періодах (заниження податкового зобов`язання по податку на додану вартість на 94833,30 грн);

- п. 51.1 ст.51, п.176.2 «б» ст.176 Податкового кодексу України в частині подання податкової звітності (ф. №1ДФ) за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 з неповними відомостями.

На підставі акту перевірки №181/23-00-33-0403/ НОМЕР_1 від 28.11.2019, Головним управлінням ДПС у Черкаській області винесено:

- податкове повідомлення-рішення від 23.01.2020 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додатку вартість в розмірі 51864,50 грн, з них за податковим зобов`язанням 31415,00 грн, за штрафними санкціями 20449,50 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 23.01.2020 №, яким застосовано штрафну санкцію у розмірі 8307,80 грн за нескладання та нереєстрацію податкових накладних в ЄРПН;

- податкове повідомлення-рішення від 23.01.2020 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 457797,96 грн, з них за податковим зобов`язанням 305198,64 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 152599,32 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 23.01.2020 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 38149,83 грн, з них за податковим зобов`язанням 25433,22 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 12716,61 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 23.01.2020 №, яким застосовано штрафну санкцію у розмірі 31449,12 грн.;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 23.01.2020 №Ф-, яким визначено суму недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 223277,40 грн.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями, вважаючи їх таким, що прийняті не у відповідності до вимог Податкового кодексу України та інших нормативно-правових актів позивач звернувся до суду за їх оскарженням.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо правомірності нарахування позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 457797,96 грн, з них за податковим зобов`язанням 305198,64 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 152599,32 грн, відповідно податкового повідомлення-рішенням від 23.01.2020 №, суд вказує таке.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів. їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 20.1.8 пункту 20.1 статті 20 ПК України, встановлено право контролюючих органів запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно приписів п. 77.8 ст. 78 ПК України, перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної планової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 1, 2 п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та початкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Під час проведення планової документальної перевірки позивача контролюючому органу були надані документи.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування регулюється ст. 177 ПК України

Відповідно до н. 177.4 ст. 177. ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість - сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (падання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (пп. 177.4.1. п. 177.4 ст. 177 ПК України);

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством (пп. 177.4.2. п. 177.4 ст. 177 ПК України );

- суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця (пп. 177.4.3. п. 177.4 ст. 177 ПК України );

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (пп. 177.4.4. п. 177.4 ст. 177. ПК України ).

Аналіз вказаних норм свідчить, що облік витрат, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування з податку на доходи фізичних осіб, здійснюється на підставі первинних документів, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Згідно з п. 177.2 ст. 177 ПК України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно п. 177.3 ст. 177 ПК України, для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Контролюючим органом, під час проведення перевірки не враховані первинні документи, які включаються до складу витрат, суми витрат єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Зокрема на 2017 рік, в таблиці структура витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу за даними перевірки (стор. 12 акта перевірки) в рядку оплата праці, нарахувань за даними платника 465552,70 грн. Позивач в розрахунку - додатку Ф2 до декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік в графі 6 «витрати на оплату праці та нарахування заробітної плати», вказав суму витрат 465552,70 грн. Вказана сума витрат складає виключно із заробітної плати. У вказану графу не зазначено (не задекларовано) витрати по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за найманих працівників. Вказана сума витрат складає 104470,41 грн.

Отже, під час проведення перевірки не було враховано витрати по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за найманих працівників в сумі 104470,41 грн.

Під час господарської діяльності позивача відбувалася реалізація товарів, за які в подальшому відбувався розрахунок шляхом зарахування зустрічних вимог. Зокрема, з суб`єктами господарювання ФОП ОСОБА_2 , ТОВ «Торговий Дім «Черкаська продовольча компанія» Корсунь-Шевченківський плодоконсервний завод, ТОВ ПП «Еконія», на загальну суму 127105 грн, без ПДВ. Вказані операції були відображені в складі доходу. Проте, відповідач під час проведення перевірки не врахував вказані витрати та не включив їх до складу витрат.

Тобто, під час проведення перевірки не було враховано витрати по реалізації товарів, за які відбувався розрахунок шляхом зарахування зустрічних вимог на суму 127105 грн, без ПДВ.

В таблиці структура витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу за даними перевірки (стор. 12 акта перевірки) в рядку придбання товару (для подальшої реалізації) за даними перевірки складає 15542341,16 грн, без ПДВ. Згідно виписок банку протягом 2017 року позивачем було здійснено розрахунок за товар на суму 15704629,08 грн, який в подальшому був реалізований.

Отже, під час проведення перевірки не було враховано витрати на придбання товару в розмірі 162287,97 грн.

В таблиці структура витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу за даними перевірки (стор. 12 акта перевірки) в рядку придбання товару (для подальшої реалізації) за даними перевірки складає (готівка) 0,00 грн. Відповідачем не враховані витрати по придбанню товарів (за готівку), що реалізовані в розмірі 453065 грн.

Таким чином, відповідачем не було враховано за 2017 рік документально підтверджені витрати позивача на суму 846928,38 грн.

У 2018 році під час господарської діяльності позивача відбулася реалізація товарів, за які в подальшому було проведено розрахунок шляхом зарахування зустрічних вимог, а саме з суб`єктами господарювання, ТОВ ПП «Еконія» та ТОВ «Київмлин» на загальну суму 196356 грн. Вказані операції були відображені в складі доходу. Проте, відповідачем не були враховані вказані витрати по реалізації товарів, за які відбувався розрахунок шляхом зарахування зустрічних вимог на суму 196356 грн, без ПДВ.

В таблиці структура витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу за даними перевірки (стор. 12 акта перевірки) в рядку придбання товару (для подальшої реалізації) за даними перевірки складає (безготівкова) в розмірі 11779419,21 грн, без ПДВ. Відповідно банківської виписки по рахунку АТ КБ «Приватбанк» вказана сума складає 11779717,28 грн. Проте, протягом 2018 року відбувалися розрахунки за придбаний товар по рахунку AT «УкрСибБанк». Вказана сума складає 131929,88 грн, без ПДВ.

Отже, під час проведення перевірки не було враховано витрати на придбання товару, оплачений товар в безготівковому розрахунку, який в подальшому був реалізований в розмірі 131929,88 грн, без ПДВ, що оплачений по рахунку AT «УкрСибБанк».

В таблиці структура витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу за даними перевірки (стор. 12 акта перевірки) в рядку придбання товару (для подальшої реалізації) за даними перевірки складає (готівкова) в розмірі 0,00 грн. Проте, відповідачем не враховані витрати по придбанню товарів (за готівку), що реалізовані у розмірі 525200 грн, без ПДВ.

Отже, під нас проведення перевірки не було враховано витрати по придбанню товару, який в подальшому був реалізований в розмірі 525200 грн.

Таким чином, відповідачем не було враховано за 2018 рік документально підтверджені витрати на суму 853485,88 грн.

Згідно з пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір у розмірі 1,5% об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 нього пункту. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу.

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI ) визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (далі - Інструкція №449) визначає процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів.

Частиною 1 ст. 4 Закону №2464 визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464 встановлено, що єдиним внесок нараховується, для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом (ч. 3 ст. 7 Закону №2464).

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону №2464 єдиний внесок для платників, зазначених у ст. 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Отже, єдиний внесок нараховується в розмірі 22 відсотків на суму доходу (прибутку), отриманого від господарської діяльності підприємця, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом.

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (ч. 2 ст. 9 Закону №2464).

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону №2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску.

Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок, (ч. 8 ст. 9 Закону № 2464).

Суд зазначає, що як у випадку із податком з доходу фізичних осіб, та військовим збором не вірне визначення відповідачем валового доходу, стало підставою для висновку про заниження суми єдиного внеску.

Базу обкладення військового збору та єдиного соціального внеску визначають аналогічно базі обкладення ПДФО. Тобто, чистий дохід фізичної особи, що визначається як різниця між загальним оподатковуваним доходом і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю фізичної особи-підприємця Враховуючи, що чистий оподаткований дохід в акті перевірки визначений не вірно, нарахування військового збору та єдиного соціального внеску є протиправними.

Оскільки вказане, порушення, яке вплинуло як на визначення податку на доходи з фізичних осіб, так і на визначення військового збору, єдиного соціального внеску та застосованих штрафних (фінансових) санкцій, тому наслідком є визнання протиправними та скасування рішень, якими позивачу збільшено суму грошового зобов`язання із вказаних платежів та визначення суми недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску, а саме вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 23.01.2020 №Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій від 23.01.2020 №.

Оскільки вказане, порушення, яке вплинуло як на визначення податку на доходи з фізичних осіб, так і на визначення військового збору, єдиного соціального внеску та застосованих штрафних (фінансових) санкцій, тому наслідком є визнання протиправними та скасування рішень, якими позивачу збільшено суму грошового зобов`язання із вказаних платежів та визначення суми недоїмки.

Щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.01.2020 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додатку вартість в розмірі 51864,50 грн, з них за податковим зобов`язанням 31415,00 грн, за штрафними санкціями 20449,50 грн, суд зазначає, таке.

В розумінні п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає па податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

З аналізу наведених норм Податкового кодексу України слідує висновок, що виникнення податкових зобов`язань та нарахування ПДВ пов`язується з датою відвантаження товарів або з датою зарахування коштів на рахунок постачальника.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку на додану вартість зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умов щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавствам, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

При цьому, відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в ЄРПН не дає права покупцю на включення сум ПДВ до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми ПДВ, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

В акті перевірки (сторінка 23) встановлено порушення, а саме: «ФОП ОСОБА_1 до складу податкових зобов`язань (рядок 1.1 кол. Б) в січні 2017 року включено податкові накладні, виписані у жовтні та листопаді 2016 року на загальну суму ПДВ 94833,30 грн. Але, в порушення вимог п.п.б) п. 50.1 ст. 50 ПК України суми податкового зобов 'язання з податку на додану вартість не збільшено на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від суми заниження, чим занижено суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість за січень 2017 року на 4742 грн (94833,3 х 5%)».

З матеріалів справи встановлено, що позивач відповідно видаткової накладної № 3605 від 18.10.2016 відвантажив покупцю - ТОВ «Петрус-Кондитер» товар на суму 308000,00 грн, в тому числі ПДВ 51333,33 грн. Згідно з випискою АТ «Укрисиббанк», покупець здійснив розрахунок із позивачем 18.10.2016. Позивач склав податкову накладну № 4008 від 18.10.2016 на суму 308000,00 грн, в тому числі ПДВ 51333,33 грн та надіслав її на реєстрацію до ЄРПН (а.с.80-85 Т.2).

Отже у відповідності до ст. 187 ПК України, позивач повинен був включити вказану податкову накладну до складу податкового зобов`язання з податку на додану вартість у декларації з ПДВ за жовтень 2016 року. Так, позивачем була допущена помилка під час складання податкової декларації з ПДВ за жовтень 2016 року та не включено вказану накладну до складу податкового зобов`язання з ПДВ за жовтень 2016 року.

З матеріалів справи, судом встановлено, що ГУ ДФС у Черкаській області також була проведена документальна планова виїзна перевірка позивача за період з 01.01.2015 по 31.12.2016, за результатами якої складено акт від 12.06.2017 № 257/23-00-13-0214/ НОМЕР_1 . Відповідно вказаного акту, під час проведення перевірки не було встановлено вказаного порушення за даний період.

Також позивач відповідно видаткової накладної № 3875 від 04.11.2016 відвантажив покупцю - ТОВ «Петрус-Кондитер» товар на суму 261000,00 грн, в тому числі ПДВ 43500,00 грн. Згідно з випискою АТ «Укрисиббанк», покупець здійснив розрахунок із позивачем 07.11.2016. Позивач склав податкову накладну № 4723 від 04.11.2016 на суму 261000,00 грн, в тому числі ПДВ 43500,00 грн. та надіслав її на реєстрацію до ЄРПН (а.с.93-100 Т.2).

У відповідності до ст. 187 ПК України, позивач повинен був включити вказану податкову накладну до складу податкового зобов`язання з податку на додану вартість у декларації з ПДВ за листопад 2016 року. Під час складання податкової декларації з ПДВ за листопад 2016 року, позивачем було включено до складу податкового зобов`язання з податку на додану вартість за листопад 2016 року вказаний обсяг постачання, податкову накладну № 4723 від 04.11.2016 на суму 261000,00 грн, в тому числі ПДВ 43500,00 грн, що підтверджується додатком 5 до податкової декларації з ПДВ - рядок 44 розділу І «податкові зобов`язання» (а.с.101-106 Т.2).

Під час проведення перевірки контролюючим органом встановлює як факт заниження так і факт завищення податкових зобов`язань. За твердженням позивача відповідач під час проведення перевірки протиправно не встановив факт завищення податкового зобов`язання з податку на додану вартість за січень 2017 року в декларації з ПДВ на загальну суму ПДВ - 94833,33 грн. Вказані обставини впливають на невірне визначення податкових зобов`язань з ПДВ за актом перевірки, що і виключає факт порушення застосування штрафних санкцій, у відповідності до п.п. б) п.50.1 ст.50 ПК України, у розмірі 4471,86 грн.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Відповідно до абз. 1 п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з абз. 3 п. 198.6 от. 198 ПК України податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до абз. 5 п. 198.6 ст. 198 ПК України суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.

Відповідачем на стор. 25 акта перевірки встановлене порушення, зокрема: «Крім цього, в серпні 2017 року позивачем включено до складу податкового кредиту податкову накладну від 11.07.2017 № 216, отриману від ПП «Еверест», не зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Таким чином, проведеною перевіркою відображеного показника за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 у загальній сумі 6094234 гра. на підставі таких документів: договорів, видаткових, податкових накладних, актів виконаних робіт, виписок банку з розрахункових рахунків встановлено завищення задекларованих суб`єктом господарювання показників у рядку 10.1 декларацій «Придбання (виготовлення. будівництво, спорудження, створення) з податку на додану вартість на митній території України товарів/послуг та необоротних активів з метою їх використання виключно у межах господарської діяльності платника податку для здійснення, які підлягають оподаткуванню за основною ставкою та нульовою ставкою» на загальну суму 19831 грн, у т.ч. за квітень 2017 року на суму 36 грн, за серпень 2017 року на суму 18970 грн, за травень 2018 року на суму 825 грн».

Разом з тим, позивачем в декларацію з ПДВ за серпень 2017 року не включалась до складу податкового кредиту податкова накладна від 11.07.2017 №216, отримана від ПП «Еверест».

Позивачем включено до складу податкового кредиту, зареєстровану податкову накладну від 10.07.2017 №213 на суму 113820,00 грн, в тому числі з ПДВ 18970,00 грн, отриману від ПП «Еверест» в декларацію з ПДВ за серпень 2017 року, що підтверджується додатком 5 до податкової декларації з ПДВ - рядок 17 розділу ІІ «Податковий кредит» (а.с.110-115 Т.2). Вказана податкова накладна № 213 зареєстрована 15.08.2017 (а.с.109 Т.2).

Таким чином, позивач правомірно, у відповідності до абз. 5 ст. 198.6 ст. 198 ПК України, включив у декларацію з ПДВ за серпень 2017 року до складу податкового кредиту податкову накладну від 11.07.2017 №213 на суму 113820,00 грн, в тому числі ПДВ 18970,00 грн, зареєстровану у серпні 2017 року.

Враховуючи викладене, зважаючи, що відповідачем не визначено завищення позивачем податкового зобов`язання з податку на додану вартість за січень 2017 року в декларації з ПДВ на загальну суму ПДВ - 94833,33 грн, яке впливає на не вірне визначення податкових зобов 'язань з податку на додану вартість за актом перевірки, в тому числі на інші порушення викладені в акті перевірки, застосування штрафних санкцій, у відповідності до п.п.б) п.50.1 ст.50 ПК України, у розмірі 4471,86 грн, не дослідження факту включення податкової накладної від 11.07.2017 № 213, не включення податкової накладної від 11.07.2017 № 216 до складу податкової кредиту з ПДВ, тому суд приходить до висновку, що податкове повідомлення рішення від 23.01.2020 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно податкового повідомлення-рішення від 23.01.2020 №, яким до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 8307,80 грн за нескладання та нереєстрацію податкових накладних в ЄРПН, судом встановлено таке.

В акті перевірки (сторінка 23) зазначено, що позивачем в червні 2017 року не виписано та не зареєстровано в ЄРПН податкову накладну (операція з продажу продовольчих товарів кінцевому споживачу) на суму ПДВ 16615,60 грн, чим порушено п. 201.1 ст. 201 ПК України.

Відповідно до п. 14.1.60 ст. 14 ПК України, єдиний реєстр податкових накладних (ЄРПН) - реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на діл;v вартість електронними документами.

Згідно п.201.7 ст. 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до п.201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язані, платник податку на додану вартість зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до н. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненій операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця такихтоварів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Так, відповідно до п.3 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженому наказом Міністерства фінансів України № 1307 від 31.12.2015, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.01.2016 за № 137/28267, усі податкові накладні, у тому числі накладні, особливості заповнення яких викладені в пунктах 9-15 та 19 цього Порядку, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, та за формою, чинною на день такої реєстрації.

Цим же Порядком, у пункті 8, встановлено, що при складанні податкових накладних, особливості заповнення яких викладені в пунктах 10-15 цього Порядку, у верхній лівій частиш таких накладних у графі «Не підлягає наданню отримувачу (покупцю) з причини» робиться помітка «X» та зазначається тип причини.

Отже, наведений перелік, який є вичерпним, включає до податкових накладних, і не надаються отримувачу (покупцю), податкову накладну, яка складена па постачання для операцій, які звільнені від оподаткування податком на додану вартість, втім не передбачає, що в будь-якому випадку складена податкова накладна на постачання товарів/послуг для операцій, які оподатковуються за нульовою ставкою, є такою, що не надається отримувачу (покупцю).

Таким чином Податковий кодекс України відрізняє між собою три різних види податкових накладних:

- податкові накладні, які дають право на податковий кредит;

- податкові накладні, які не надаються покупцю;

- податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування чи оподатковуються за нульовою ставкою.

Відповідно до абз. 14 п. 201.10 ст. 201 ПК України реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідальність за порушення термінів реєстрації податкових накладних передбачена статтею 120-1 Податкового кодексу України.

В силу положень п. 120-1.2 ст. 120-1 ПК України, відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою), що зазначена у податковому повідомленні - рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено. У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу штрафні санкції, передбачені цим пунктом, не застосовуються на період зупинення такої реєстрації до прийняття відповідного рішення щодо відновлення реєстрації таких податкових накладних/розрахунків коригування згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 цього Кодексу.

Названа норма п. 120-1.2 ст. 120-1 Податкового кодексу України містить виключення із загального правила застосування відповідальності за порушення граничного строку, для реєстрації податкової накладної.

Вказане виключення стосується податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.

Досліджуючи зміст підстав для звільнення від відповідальності за невчасну реєстрацію податкових накладних, суд зазначає таке.

У відповідності до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Суд зазначає, що податкові накладні від 16.06.2017 № 2609, № 2615, № 2616, № 2617 складені саме на постачання робіт/послуг не платникам ПДВ (а.с.51-73 Т.2).

Таким чином, дата реєстрації податкових накладних не впливає на сплату податку на додану вартість, оскільки контрагенти позивача не є платниками податку на додану вартість.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що наявний механізм притягнення платників податку до відповідальності за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних створений з метою забезпечення належного контролю та своєчасності сплати податку на додану вартість до бюджету.

Відтак закон переслідує мету компенсації шкоди, завданої бюджету внаслідок несвоєчасної реєстрації податкових накладних, що задіяні в процесі обігу ПДВ.

Оскільки податкові накладні від 16.06.2017 № 2609, № 2615, № 2616, № 2617 не впливають на обрахунок ПДВ, то Податковим кодексом України встановлено виключення з правила застосування відповідальності за несвоєчасну реєстрацію таких податкових накладних.

Отже, суд вважає обґрунтованим та правомірним поширення вжитої у пункті 120-1.1 ст. 120-1 Податкового кодексу України конструкції на податкові накладні, що зареєстровані за наслідками господарських операцій з не платником ПДВ.

Одночасно суд зазначає, що склад правопорушення - це сукупність названих у законі ознак, за наявності яких небезпечне і шкідливе діяння визнається конкретним правопорушенням. Такі ознаки мають об`єктивний і суб`єктивний характер.

До складу правопорушення включається об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона.

Об`єктивна сторона правопорушення - це зовнішній акт суспільно небезпечного діяння, яке посягає на об`єкт, що охороняється нормами права, завдає йому шкоди чи створює загрозу заподіяння шкоди. Вона містить: дію чи бездіяльність, суспільно небезпечні та шкідливі наслідки, причинний зв`язок між ними.

З наведеного вбачається, що діяння особи (фізичної або юридичної) є суспільно небезпечним, що дістає прояв у спричиненні шкоди особистим чи суспільним інтересам чи загрозі спричинення такої шкоди.

В даному випадку відсутня необхідна складова вчиненого, на думку контролюючого органу правопорушення - завдання шкоди інтересам держави, наслідок ненадходження податку на додану вартість до бюджету.

Відсутність усіх складових правопорушення виключає можливість застосування відповідальності до податника податків за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №816/1488/17.

У цьому аспекті слід зауважити, що рішенням Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Зважаючи, що норма п. 120-1.1 ст. 120-1 Податкового кодексу України не є чіткою та точною в розумінні її змісту, з урахуванням інших положень Податкового кодексу України, тому суд вважає, що позивач не порушив положень названого закону, що виключає можливість застосування до нього відповідальності у вигляді штрафу, тому суд дійшов висновку визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.01.2020 №.

Крім того, суд звертає увагу на те, що вимоги до граничних строків реєстрації податкових накладних, передбачені пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, у відповідності з яким при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Аналіз змісту вищенаведених норм дає підстави для висновку, що штрафні (фінансові) санкції, згідно з пунктом 120-1.1статті 120-1 ПК України, можуть бути застосовані лише у разі, якщо платник податків - продавець товарів/послуг був зобов`язаний, відповідно до вимог ПК України, скласти та зареєструвати податкову накладну/розрахунок корегування до податкової накладної, які впливають (зменшують чи збільшують) на суму податкових зобов`язань з податку на додану вартість платника податку-продавця та підлягають відображенню у податковій звітності з ПДВ.

Враховуючи, що податкові накладні позивача від 16.06.2017 № 2609, № 2615, № 2616, № 2617 не впливають на обрахунок ПДВ, тому позивач звільняться від відповідальності у вигляді штрафу за пунктом 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2018 по справі № 813/4556/16.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими а вимоги такими, які належить задовольнити.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Положеннями ч. 4 ст. 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу адвоката позивачем надано: копію договору про надання правової допомоги від 10.01.2020 №б/н, копію розрахунку витрат на правничу допомогу від 26.02.2020, копію прибуткового касового ордеру № 2 від 26.02.2020 на суму 14000,00 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на викладене, з врахуванням того що дана адміністративна справа розглядалась судом в порядку письмового провадження, без участі представників сторін, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу лише в розмірі 7000 (сім тисяч) грн 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, Черкаський окружний адміністративний суд, за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 241-246, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

1.Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій, вимоги про сплату боргу (недоїмки) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.01.2020 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додатку вартість в розмірі 51864,50 грн, з них за податковим зобов`язанням 31415,00 грн, за штрафними санкціями 20449,50 грн;

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.01.2020 №, яким застосовано штрафну санкцію у розмірі 8307,80 грн. за нескладання та нереєстрацію податкових накладних в ЄРПН;

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.01.2020 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 457797,96 грн., з них за податковим зобов`язанням 305198,64 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 152599,32 грн.;

5. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.01.2020 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 38149,83 грн., з них за податковим зобов`язанням 25433,22 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 12716,61 грн.;

6. Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 23.01.2020 №, яким застосовано штрафну санкцію у розмірі 31449,12 грн.;

7. Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 23.01.2020 №Ф-, яким визначено суму недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 223277,40 грн.

8. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Черкаській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 8108 (вісім тисяч сто вісім) грн 47 коп. та витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 7000 (сім тисяч) грн 00 коп.

9. Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня підписання рішення, з урахуванням вимог пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

2) відповідач - Головне управління ДПС у Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 235, ).

Суддя О.А. Рідзель