Справа № 658/225/20
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2020-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 р.м.ОдесаСправа № 658/225/20
Головуючий в 1 інстанції: Под`ячева І.Д.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.,

при секретарі Жигайлової О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 20 лютого 2020 року, ухвалене у відкритому судовому засіданні о 10:22 год у м.Каховка у справі за позовом ОСОБА_1 до Каховського відділу поліції Головного управління національної поліції в Херсонській області про скасування постанови

ВСТАНОВИЛА:

В січня 2020 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Каховського ВП ГУНП в Херсонській області про скасування постанови серії ДП18 №312461 від 02 січня 2020 року про накладення інспектором СРПП Каховського ВП ГУНП в Херсонській області Ганжевим І.В. адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за порушення ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у присутності позивача протокол про адміністративне правопорушення та постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не складались. Позивач зазначає, що правил дорожнього руху не порушував.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 20 лютого 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Доводами апеляційної скарги зазначено, що вночі з 01 на 02 січня 2020 року позивач автомобілем не керував, за його проханням за кермом був ОСОБА_2 , проте машина не завелась, після перебування в барі « ОСОБА_3 » та ОСОБА_2 його залишив в машині та пішов з документами, автомобілем позивач не керував, оскільки вона не заводилась, повідомляв про це працівників поліції, однак вони не реагували. Також, апелянт зазначає, що під час спілкування із працівниками поліції, останні у нього просили надати лише водійське посвідчення щодо інших документів питань не було, крім того особу встановлювали з його слів та слів його дружини. Постанови в його присутності не складались, про них він дізнався коли отримав їх поштою.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надано.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України, в судове засідання не з`явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 січня 2020 року інспектором СРПП Каховського ВП ГУНП в Херсонській області Ганжевим І.В. винесено постанову серії ДП18 № 312461 згідно якої ОСОБА_1 02 січня 2020 року о 00:45 год. в с. Семенівка, керував автомобілем ВАЗ 2101 д/н НОМЕР_1 , при цьому не мав при собі водійського посвідчення, страхового полісу та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив п. 2.1 Правил дорожнього руху.

За вчинення правопорушення на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн..

Одночасно працівниками поліції був складений протокол відносно ОСОБА_1 за ст. 130 КУпАП, за відмову від проходження освідування та стан алкогольного сп`яніння.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з огляду на обставини справи та свідчень допитаних осіб та позивача, а також переглянутого відеозапису дійшов до висновку, що позивачем було порушено п. 2.1 Правил дорожнього руху, а саме що позивач, як водій механічного транспортного засобу не мав при собі, зокрема: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб; чинний страховий поліс (страховий сертифікат "Зелена картка") про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, колегія суддів перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Пунктом 1 ст. 9 КУпАП зазначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність у виді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката Зелена картка).

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до статі 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1,2 ст.77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Відповідно до абзацу 23 п. 1.10 ПДР водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Згідно підпунктів а, б, ґ пункту 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб; поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Пункт 2.4 «а» ПДР визначає, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1 ПДР.

Колегією суддів під час апеляційного розгляду справи було переглянуто відеозапис наданий відповідачем з якого встановлено, що патрулюючи ділянку дороги поліцейськими був вийявлений автомобіль позивача, який стояв посеред дороги.

Згідно пояснень ОСОБА_1 , позивач зазначив, що автомобілем не керував, факт знаходження у стані алкогольного сп`яніння не заперечував, у зв`язку з чим повідомив працівників поліції про те, що автомобілем керував не він, а ОСОБА_2 , який залишив позивача в машині та пішов з документами, так як машина не завелась.

Крім того, колегією суддів з відеозапису встановлено, що дійсно автомобіль позивача стояв на дорозі, факт того, що автомобіль був не справний, а саме не заводився, підтверджується розмовою зафіксованою на відеозаписі, а саме інспектор патрульної поліції запропонував позивачу допомогти штовхнути автомобіль з дороги.

Разом з тим, судом першої інстанції були допитані свідки, які повідомили, зокрема, свідок ОСОБА_4 зазначив, що йому дзвонив позивач та просив допомогти, оскільки автомобіль не заводиться. Також. свідок ОСОБА_2 зазначив, що саме він був за кермом автомобіля та відвозив позивача із сімєю, оскільки останній вживав спиртні напоїї, однак машину не зміг завести, а тому залишив автомобіль з позивачем.

Судова колегія зазначає, що відповідно до п. 1ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

З наявних в матеріалах справи доказів, колегія суддів встановила відсутність події адміністративного правопорушення, а саме з наданого відеозапису та пояснень сторін вбачається, що позивач ОСОБА_1 автомобілем не керував, тобто у данній ситуації позивач не був водієм транспортного засобу.

Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката Зелена картка), однак у даній справі встановлено, що ОСОБА_1 не є особою, яка керувала транспортним засобом, а тому не повина була мати при собі зазначених вище документів.

Доказів того, що ОСОБА_1 керував автомобілем суду не надано.

Також, слід звернути увагу, що судом першої інстанції були допитані інспектори Ганжев І.В та ОСОБА_5 , які зазначили, зокрема, про те що позивач намагався завести машину, яка зупинилась на перехресті, що підтверджує той факт, що автомобіль позивача не був зупинений інспектором патрульної поліції, а стояв на дорозі.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Відповідно до принципу презумпції невинуватості щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством, і встановлено вироком суду, який набрав законної сили.

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Відповідно до положень ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи. Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

В даному випадку відповідачем відповідно до вимог ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, яка і є предметом судового розгляду.

Відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені ст. 286 КАС України.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки у справі немає доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статтею 126 КУпАП, то склад цього правопорушення відсутній.

Виходячи з вищевказаного, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю відповідно до вимог 293 КУпАП та ч.3 ст. 286 КАС України.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції при ухваленні постанови припустився порушень норм як процесуального так і норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 20 лютого 2020 року скасувати.

Прийняти нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серія ДП18 №312461 від 02.01.2020 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн. скасувати та справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик