Справа № 640/8303/20
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2020-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2020 року м. Київ № 640/8303/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування звукозаписувальним засобом адміністративну справу

за позовом Державного агентства водних ресурсів України

до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про визнання протиправною та скасування постанови №56714943,-

ВСТАНОВИВ:

Державне агентство водних ресурсів України (далі також - позивач, боржник) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі також - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною і скасувати постанову про накладення штрафу від 23.03.2020 ВП № 56714943, винесену головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. (далі також - оскаржувана постанова);

- зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. винести постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що позивачем виконано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.10.2017 року у справі №826/5544/16, про що надано відповідні докази державному виконавцю.

Водночас, державним виконавцем винесено оскаржувану постанову лише на підставі інформації стягувача про невиконання боржником рішення суду, та не взято до уваги докази зворотного, надані позивачем, які, на думку останнього, слугують підставою для закінчення виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.04.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання призначено на 20.05.2020 року.

Пунктом 6 резолютивної частини цієї ухвали зобов`язано відповідача подати до суду належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №56714943 та відзив відповідно до статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у строк до 12.05.2020 року.

Через канцелярію суду 04.05.2020 року відповідачем подано клопотання про долучення матеріалів ВП №56714943 до матеріалів адміністративної справи.

Через канцелярію суду 06.05.2020 року відповідачем подано відзив на позов.

Відповідач проти задоволення позову заперечує з тих підстав, що оскаржувану постанову винесено у зв`язку із встановленням державним виконавцем повторного невиконання рішення суду.

Так, виконавчим документом зобов`язано боржника повторно розглянути заяву та документи на спеціальне водокористування, які надані 09.04.2015 року стягувачем.

В поданих позивачем документах державним виконавцем встановлено неповне виконання виконавчого документу, оскільки боржником не надано доказів розгляду саме заяви від 09.04.2015 року, водночас повідомлено про видачу дозволу на підставі іншої заяви від 29.10.2018 року.

Проаналізувавши пояснення стягувача та докази, надані боржником в межах виконавчого провадження №56714943, державний виконавець дійшов висновку про винесення постанови від 23.03.2020 року про накладення штрафу на боржника за повторне невиконання судового рішення без поважних причин.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити.

Через канцелярію суду 20.05.2020 року відповідачем подано клопотання про залучення третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

У судове засідання 20.05.2020 року сторони не прибули.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на наявність матеріалів виконавчого провадження у матеріалах справи, суд дійшов висновку про розгляд клопотання про залучення третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та адміністративної справи за відсутності учасників справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду мітка Києва від 20.05.2020 року задоволенні клопотання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про залучення третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відмовлено.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

05.03.2018 року Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист у справі №826/5544/16, яким зобов`язано Департамент екології та природних ресурсів Харківської обласної державної адміністрації повторно розглянути заяву та документи на спеціальне водокористування, які надані 09.04.2015 року Публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування» до Центру надання адміністративних послуг та отримані Департаментом екології та природних ресурсів Харківської обласної державної адміністрації 10.04.2015 року, безпосереднім користувачем якого є Шебелинське відділення з переробки газового конденсату і нафти Управління з переробки газу Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування».

05.07.2018 року Публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування» (далі також - стягувач) звернулося до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області із заявою (вх.4965) про примусове виконання рішення суду.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Панкратової М.А. від 06.07.2018 року відкрито виконавче провадження №56714943 з метою примусового виконання виконавчого листа від 05.03.2018 року №826/5544/16.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.12.2018 року у справі №826/5544/16 задоволено заяву Акціонерного товариства «Укргазвидобування» про заміну сторони виконавчого провадження. Замінено боржника у виконавчому провадженні ВП№56714943, а саме боржника з Департаменту екології та природних ресурсів Харківської обласної державної адміністрації (61022, Харківська обл., м. Харків, Майдан Свободи, 5, ) на правонаступника - Державне агентство водних ресурсів України (01601, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 8, ).

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Панкратової М.А. від 21.03.2019 року на підставі заяви стягувача від 20.03.2019 року передано виконавчий лист від 05.03.2018 року №826/5544/16 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у строк до 23.03.2019 року.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. від 09.04.2019 року прийнято виконавче провадження №56714943 з примусового виконання виконавчого листа від 05.03.2018 року №826/5544/16.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. від 25.0.2019 року за невиконання без поважних причин боржником рішення накладено на боржника штраф на користь держави у розмірі 5100, 00 грн.

Листом Державного агентства водних ресурсів України від 16.07.2019 року №4120/5/11-19, направленого Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, повідомлено, що на виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.10.2017 року та ухвали від 28.12.2018 року у справі №826/5544/16, завідувачем сектору у Донецькій, Луганській та Харківській областях Держводагентства розглянуто заяву та документи на спеціальне водокористування від 01.11.2018 року №512/ХР/49д-18.

До цього листа боржником долучено копію Дозволу на спеціальне водокористування від 01.11.2018 року №512/ХР/49д-18 та копію заяви АТ «Укргазвидобування» за вх.№884 від 29.10.2018 року про видачу дозволу на спеціальне водокористування.

30.07.2019 року державним виконавцем винесено Вимогу №20.1/6714943/8, в мотивувальній частині якої встановлено, що у поданих документах до листа від 16.07.2019 року за підписом Голови Державного агентства водних ресурсів України І. Овчаренко відсутня інформація / посилання щодо надання дозволу від 01.11.2018 року №511/ХР/49д-18 за результатами розгляду заяви та документів на спеціальне водокористування, які надані 09.04.2015 року Публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування».

З огляду на викладене, вказаною Вимогою, державним виконавцем зобов`язано:

1) стягувача повідомити, чи виконано рішення суду, з урахуванням дозволу від 01.11.2018 року №511/ХР/49д-18? У разі якщо зазначений дозвіл виданий не на виконання рішення суду, що перебуває на виконанні, подати нормативне та документальне обґрунтування;

2) боржника надати пояснення того, що дозвіл від 01.11.2018 року №511/ХР/49д-18 прийнятий за результатами розгляду заяви та документів на спеціальне водокористування, які надані 09.04.2015 року Публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування» відповідно до вимог виконавчого листа.

Листом Державного агентства водних ресурсів України від 22.08.2018 року №89988-61-19 повідомлено державному виконавцю, що відповідно до Закону України від 07.02.2017 року №1830-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, що регулюють відносини, пов`язані з одержанням документів дозвільного характеру щодо спеціального водокористування», починаючи з 04.06.2017 року повноваження щодо видачі (відмови у видачі та анулювання) дозволів на спеціальне водокористування перейшли від обласних державних адміністрацій до територіальних органів Держводагентства.

Разом з тим, при передачі повноважень реєстрові справи від обласних державних адміністрацій до територіальних органів до Держводагентства не передавалися.

Статтею 49 Водного кодексу України визначено, що спеціальне водокористування є платним та здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування.

Форма заяви на отримання дозволу на спеціальне водокористування затверджена наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 12.04.2018 року №116 «Про затвердження форми заяви для отримання дозволу на спеціальне водокористування».

Враховуючи викладене, для отримання дозволу на спеціальне водокористування АТ «Укргазвидобування» звернулося із заявою від 29.10.2018 року №884 (відповідно до встановленої форми) через Центр надання адміністративних послуг до сектору у Донецькій, Луганській та Харківській областях щодо отримання дозволу на спеціальне водокористування.

За результатами розгляду заяви сектором у Донецькій, Луганській та Харківській областях видано АТ «Укргазвидобування» дозвіл на спеціальне водокористування від 01.11.2018 року №512/ХР/49д-18, одним із безпосередніх користувачів якого є Шебелинське відділення з переробки конденсату і нафти Управління з переробки газу.

21.02.2020 року від АТ «Укргазвидобуання» надійшли пояснення на Вимогу виконавця (вх.3437), із змісту яких вбачається, що стягувач наголошує на тому, що боржником не виконано рішення суду та не надано доказів розгляду заяви та документів, наданих стягувачем саме 09.04.2015 року. Видача ж дозволу на підставі заяви від 29.10.2018 року не може свідчити про виконання рішення суду.

Розглянувши подані боржником та стягувачем пояснення та документи на Вимогу виконавця, постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. від 23.03.2020 року за повторне невиконання без поважних причин боржником рішення накладено на боржника штраф на користь держави у розмірі 10200, 00 грн.

Вважаючи дії державного виконавця щодо складення постанови про накладення штрафу та саму постанову державного виконавця від 23.03.2020 року протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (із змінами і доповненнями) (далі - Закон №1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Пунктом 1 частиною першою статті 3 Закону №1404 встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною першою, пунктами 16, 18 частини третьої статті 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Частиною четвертою статті 19 Закону №1404 передбачено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Пунктом 6 частиною п`ятою статті 19 Закону №1404 встановлено, що боржник зобов`язаний надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Статтею 63 Закону встановлено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Відповідно до частин першої - третьої статті 63 Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Статтею 75 Закону встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Системний аналіз викладених правових норм свідчить про те, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. Поважними причинами невиконання боржником рішення можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення боржника, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для виконання рішення у встановлений виконавцем строк та повинні бути підтверджені належними доказами.

При цьому, застосування такого заходу реагування як винесення постанови про накладення штрафу, зокрема, повторно, є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Отже, слід дійти висновку, що постанову про накладення штрафу державним виконавцем може бути винесено лише після перевірки виконання такого рішення та у разі невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

З матеріалів виконавчого провадження судом встановлено, що відповідно до змісту виконавчого листа від 05.03.2018 року №826/5544/16, рішенням суду зобов`язано Департамент екології та природних ресурсів Харківської обласної державної адміністрації повторно розглянути заяву та документи на спеціальне водокористування, які надані 09.04.2015 року Публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування» до Центру надання адміністративних послуг та отримані Департаментом екології та природних ресурсів Харківської обласної державної адміністрації 10.04.2015 року, безпосереднім користувачем якого є Шебелинське відділення з переробки газового конденсату і нафти Управління з переробки газу Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування».

Тобто, Державним агентством водних ресурсів України, як правонаступником боржника у виконавчому провадженні №56714943 мало б бути повторно розглянуто заяву та документи Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування», подані 09.04.2015 року.

Проте, з аналізу матеріалів виконавчого провадження, а саме листа Державного агентства водних ресурсів України від 15.08.2019 року (вх.4806/5/11-19), висновується, що позивач вважає рішення суду виконаним в повному обсязі, оскільки боржником розглянуто заяву АТ «Укргазвидобування» від 29.10.2018 року №884 щодо отримання дозволу на спеціальне водокористування у формі, яка відповідає встановленій формі такої заяви, затвердженої наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 12.04.2018 року №116 «Про затвердження форми заяви для отримання дозволу на спеціальне водокористування», яку подано через Центр надання адміністративних послуг до сектору у Донецькій, Луганській та Харківській областях щодо отримання дозволу на спеціальне водокористування.

Водночас, з наданих позивачем доказів, судом встановлено відсутність підстав для ототожнення заяви ПАТ «Укргазвидобувння» від 09.04.2015 року та заяви АТ «Укргазвидобування» від 29.10.2018 року, як і встановлено відсутність пояснень боржника як у матеріалах виконавчого провадження, так і у матеріалах справи, щодо причин не розгляду заяви ПАТ «Укгазвидобування» від 09.04.2015 року.

Отже, слід дійти висновку, що рішення суду у повному обсязі в добровільному порядку та на вимогу державного виконавця не виконано, що позивачем не спростовано.

Згідно із статтею 33 Закону №1404 за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

За заявою стягувача виконавець може відстрочити або розстрочити виконання рішення (крім судового рішення), за наявності обставин, передбачених частиною першою цієї статті, про що виносить відповідну постанову.

За наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Законом можуть встановлюватися особливості щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Відповідно до частин першої - третьої статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Отже, законодавством передбачено можливість розстрочення, відстрочення або зміну способу і порядку виконання судового рішення у разі неможливості його виконання у встановлений судом/законодавством строк, з метою добросовісного та повного виконання виконавчого документу та рішення суду боржником.

З огляду на те, що позивач вважає, що рішення суду в частині повторного розгляду заяви та документів на спеціальне водокористування, надані ПАТ «Укргазвидобування» 09.04.2015 року мало б бути виконано лише за умови подання АТ «Укргазвидобування» заяви за новою формою у відповідності до наказу Міністерства екології та природних ресурсів України від 12.04.2018 року №116 «Про затвердження форми заяви для отримання дозволу на спеціальне водокористування», в той час, як рішенням суду від 30.10.2017 року, яке набрало законної сили, вирішено зобов`язати Державне агентство водних ресурсів України (правонаступника відповідача у справі №826/5544/16) повторно розглянути заяву та документи ПАТ «Укргазвидобування», саме від 09.04.2015 року, позивач, вважаючи на те, що необхідність подання АТ «Укргазвидобування» нової заяви за новою формою унеможливлює виконання рішення суду у цій частині, мав право звернутися до суду в порядку статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 33 Закону №1404.

Водночас, зазначених заяв/клопотань до суду або державного виконавця Державним агентством водних ресурсів України не подавалося, в той час, як із змісту позовних вимог встановлено, що позивач (боржник) просить суд зобов`язати державного виконавця закінчити виконавче провадження №56714943 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404, відповідно до якого, виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Отже, слід дійти висновку, що позивачем не виконано виконавчий лист від 05.03.2018 року №826/5544/16, що унеможливлює закінчення виконавчого провадження №56714943 на підставі пункту 9 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», про що просить суд боржник.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. винести постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо оскаржуваної позивачем постанови від 23.03.2020 року про накладення на боржника штрафу в сумі 10200,00 грн., суд зазначає, що цю постанову відповідачем винесено на виконання частини другої статті 75 Закону №1404, тобто її винесено за повторне невиконання рішення суду.

З матеріалів виконавчого провадження №56714943 та з відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. від 25.06.2019 року, якою за невиконання без поважних причин боржником рішення накладено на боржника штраф на користь держави у розмірі 5100, 00 грн., позивачем не оскаржено, та ця постанова є чинною.

Суд звертає увагу, що на виконання положень статті 18 Закону №1404 державним виконавцем вчинено наступні заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом: у постанові державного виконавця від 25.06.2019 року про накладення штрафу боржнику встановлено строк у 10 робочих днів для виконання рішення суду; розглянуто та взято до уваги лист позивача про розгляд заяви АТ «Укргазвидобування» від 29.10.2018 року, за результатам розгляду якої, державним виконавцем винесено Вимогу від 30.07.2019 року №20.1/56714943/8, на підставі якої витребувано у боржника пояснення того, що дозвіл від 01.11.2018 року №511/ХР/49д-18 прийнятий за результатами розгляду заяви та документів на спеціальне водокористування, які надані 09.04.2015 року Публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування» відповідно до вимог виконавчого листа, зокрема, повідомлено про відповідальність за невиконання рішення суду, що набрало законної сили згідно із статтею 382 Кримінального кодексу України.

Крім іншого, як зазначено судом, постанова про накладення штрафу має бути вмотивованою та може бути винесеною лише після перевірки виконання такого рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що державним виконавцем дотримано вимоги Закону №1404 в частині перевірки виконання боржником рішення суду.

Із змісту оскаржуваної постанови судом встановлено, що державним виконавцем винесено оскаржувану постанову вмотивовано, а саме, проаналізовано надані позивачем пояснення від 22.08.2019 року №89988-61 та встановлено факт не розгляду позивачем заяви ПАТ «Укргазвидобування» від 09.04.2015 року.

Виходячи з положень частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Частиною першою статті 6 Конвенції гарантовано право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі "Горнсбі проти Греції" Європейським судом з прав людини в пункті 40 рішення зазначено, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (пункт 68 рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції").

Європейський суд з прав людини в пункті 26 рішення у справі "Глоба проти України" відзначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення у справі "Бурдов проти Росії" (Burdov v. Russia), заява №59498/00, пункт 34, ECHR 2002-III, та рішення від 06.03.2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98, пункт 27). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 07.06.2005 року у справі "Фуклев проти України" (Fuklev v. Ukraine), заява № 71186/01, п. 84).

В пункті 27 рішення у справі "Глоба проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Конституційний Суд України також неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року № 3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" зазначено, що судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії.

Отже, оцінюючи дії саме державного виконавця, вчинені в межах виконавчого провадження №56714943, та дії позивача, які, зокрема, передували винесенню оскаржуваної постанови, враховуючи те, що судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовано позивачем невиконання останнім рішення суду в повному обсязі, прохання позивача закінчити виконавче провадження у справі, та не вжиття боржником вищезазначених альтернативних дій, передбачених законодавством в разі ускладнення виконання рішення, суд дійшов висновку, що державним виконавцем правомірно винесено постанову від 23.03.2020 року про накладення штрафу повторно у виконавчому провадженні №56714943.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та враховуючи, що судом не виявлено порушень відповідачем вимог законодавства, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 11, 73 - 78, 90, 241- 246, 250, 271, 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову Державного агентства водних ресурсів України відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 287, 293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: Державне агентство водних ресурсів України (01004, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 8, );

Відповідач: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ).

Повне рішення складено 20 травня 2019 року.

Суддя Л.О. Маруліна