Справа № 357/3594/20
Суддя: Бондаренко О. В.
Дата ухвалення: 2020-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/3594/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючий - суддя Бондаренко О.В., при секретарі - Бондаренко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 2 роти Батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції в Київській області рядової поліції Садової Анни Євгеніївни, про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

07.04.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи тим, що16.03.2020 року інспектором патрульної поліції Садовою Анною Євгеніївною було винесено постанову ЕАК № 2255917 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 425 грн. Відповідно до змісту постанови, він, керуючи транспортним засобом проїхав перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора чим порушив п.8.7.3.г. ПДР - Порушення проїзду на заборонений жовтий сигнал, що забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів. На його аргументи, що він перетнув перехрестя на мигаючий зелений сигнал світлофора напарник інспектора, який не представився і не назвав посаду, а тільки те вказав, що він з патрульної поліції, почав стверджувати, що він перетнув перехрестя на жовтий колір світлофора і нібито автомобіль, який їхав поряд з ним зупинився на цей сигнал, а він ні. В них виникла суперечка з даного приводу, він повідомив, що ніяких авто поряд з ним не було, якийсь автомобіль їхав позаду нього, але він не бачив ніякого авто поряд з його авто. Він запропонував йому представити будь-які докази його вини, а не його припущення. На, що лейтенант відповів, що єдиним доказом в цій справі будуть його та Садової А.С рапорти, які вони згодом напишуть про те, що вони бачили його перетин перехрестя на власні очі. Він запитав в лейтенанта, як він і його напарниця могла бачити коли він перетнув дане перехрестя і чи було якесь авто поряд з ним із свого авто, коли воно рухалося без проблискових маячків позаду нього на відстані близько 400-500 метрів, та потім увімкнувши відразу обидва проблискові маяки почали когось наздоганяти, як пізніше з`ясувалося, його автомобіль. А також просив прийняти до уваги той факт, що він рухався в потоці транспорту і в`їхавши на дане перехрестя на мигаюче зелене світло світлофора він ніяк вже не міг зупинитись згідно ПДР на стоп-лінії перед світлофором, і також, що екстрене гальмування могло спричинити аварійну ситуацію, яка могла б призвести до тяжких наслідків оскільки в його автомобілі позаду встановлено газове обладнання і в даній ситуації крім нього могли постраждати і інші водії, інспектор не відреагував та наказав Садовій А.Є. винести постанову. Дана постанова є незаконною та підлягає скасуванню. Як вбачається з матеріалів справи, інспектор Садова А.С. разом з напарником зупинила його 16.03.2020 року о 21:37 за адресою, як вказано в постанові та звинуватила його в тому, що він керуючи транспортним засобом перетнув перехрестя на жовтий сигнал світлофора чим порушив п.8.7.3.г. ПДР. 16.03.2020 року о 21:37, за тією ж адресою м. Біла Церква, проспект Князя Володимира 44, інспектор Садова А.С. винесла постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Однак, вважає, що дана справа повинна розглядатися за місцем розташування батальйону патрульної поліції. Проте, інспектор Садова А . С. положень закону не дотрималася. На його запитання, що вона робить після отриманої команди про винесення постанови від її напарника Садова А.С. приказним тоном наказала йому стояти мовчки біля їхнього авто та чекати коли вона вийде з авто та все йому пояснить. Після того як Садова А.С. вийшла з авто з 2-ма екземплярами постанови вона запропонувала йому в ній розписатися, але він не погодився і запитав як вона і де розглядала дану постанову. Садова А.С. повідомила, що її напарник вже розглянув дану справу, а вона тільки роздрукувала її. Він перепитав коли, де і ким проводився розгляд справи і чи взагалі вона і її напарник відрізняють такі два поняття як "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення" і де і як повинен проводитись розгляд справи на, що Садова А.С. саркастично розсміялася і сказала, що «Ви тут розповідаєте різні нісенітниці, а в неї вища юридична освіта». На, що він їй відповів, що він дійсно має вищу юридичну освіту та орієнтуюся в законодавстві на відміну від неї. Він також запитав в неї, що в себе включає розгляд адміністративної справи та не отримавши відповіді зрозумів, що це поняття взагалі відсутнє в неї як таке і будь-який розгляд справи нею можливо ніколи не проводився взагалі. Будь-якого розгляду справи чи хоча б імітації якогось розгляду на місці зупинки його авто взагалі не відбулося. До цього необхідно додати, що не складання відповідачем протоколу про адміністративне правопорушення не дало йому можливості навіть ніяким чином висловити письмово та зафіксувати свою незгоду із винністю у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки ніде, окрім протоколу, він свою позицію зафіксувати не зміг би. Ніякого пояснення відповідачем у нього не відбиралося. У оскаржуваній постанові ніяким чином його пояснення або незгода із винністю у вчиненні адміністративного правопорушення не відображені. Тим більше він не міг подати клопотання, скористатися правовою допомогою, тощо, за такої процедури. До постанови у справі про адміністративне правопорушення не долучено доказів, передбачених ст. 251 КпАП України, а саме: протоколу у справі про адміністративне правопорушення, пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновку експерта, речових доказів, тощо. За таких умов постанову слід визнати такою, що її винесено без достатніх доказів. Незаконно «розглянувши» справу сидячи в авто, а вірніше не проводивши будь-якого розгляду на місці зупинки транспортного засобу, Садова А.С. суттєво порушила його права. Незаконно «розглянувши» справу на місці зупинки транспортного засобу, а вірніше взагалі її не розглядаючи, а просто роздруковуючи постанову, інспектор Садова А.С. не надала йому можливості скористатися своїми правами передбаченими ст.268 КУпАП. Крім того, інспектор Садова А.С. проігнорувала вимоги ч.2 ст. 33 КУпАП. «Розгляд» справи на дорозі, а вірніше будь-якого розгляду, на місці зупинки транспортного засобу, унеможливило виконання вимог ст. 245 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. Разом з тим, після висловлення звинувачень, які ґрунтувалися на припущеннях, напарником Садової А.С. була надана вказівка останній, яка знаходилась в патрульному авто, винести постанову. Будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи. Своїми діями, Садова А.С. грубо ворушила вимоги ст. 278,279 КУпАП. Тому, просив визнати протиправними дії інспектора патрульної поліції 2-ї роти 1-го батальйону рядової поліції Садової Анни Євгеніївни щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього та скасувати постанову інспектора патрульної поліції 2-ї роти 1-го батальйону рядової поліції Садової Анни Євгеніївни ЕАК № 2255917 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

10.04.2020 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області відкрито провадження у справі.

18.05.2020 року позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та просив скасувати постанову інспектора патрульної поліції 2-ї роти 1-го батальйону рядової поліції Садової Анни Євгеніївни ЕАК № 2255917 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов не подав.

Відповідно до ст. 268 КАС України, суд прийшов до висновку про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого належним чином, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 16.03.2020 року інспектором 1 батальйону 2 роти патрульної поліції в м. Біла Церква управління патрульної поліції у Київській області рядовою поліції Садовою Анною Євгенівною щодо гр. ОСОБА_1 було винесено постанову серії ЕАК №2255917 у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (а.с.9), відповідно до якої 16 березня 2020 року о 21 годині 33 хвилини позивач, керуючи автомобілем марки Mitsubishi Lancer, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м. Біла Церква по проспекту Князя Володимира, 44, проїхав перехрестя на забороняючий жовтий сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3 (е) ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП. Вказаною постановою позивача піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ч.2 ст.122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26 травня 2015 року наданого за поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з приводу офіційного тлумачення положення частини першої ст. 276 КУпАП органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6 Основного Закону України).

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом МВС України від 07 листопада 2015 року №1395 затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка визначає процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Згідно п. 4 розділу І наведеної Інструкції у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, ч. 2 ст.122 КУпАП.

Пунктом 2 розділу ІІІ наведеної Інструкції передбачено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч.2 ст.122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Позивач в підтвердження вимог посилається на те, що інспектор не мав права виносити постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення, тому просив визнати його дії протиправними.

Як передбачено ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 30 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом.

Законом України від 14 липня 2015 року № 596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» внесено зміни до статті 258 КУпАП, зокрема, доповнено абзацом 4, зі змісту якого вбачається, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до статті 283 КУпАП.

Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин, працівник підрозділу Національної поліції був уповноважений виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення за порушення правил дорожнього руху, зокрема статті 122 КУпАП, на місці вчинення такого правопорушення.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10.04.2019 року справа №607/5933/16-а.

Пунктом 9, 10 розділу ІІІ наведеної Інструкції передбачено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка. Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 2 р. IV Інструкції зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.

Відповідно до п. 5 р. IV Інструкції Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки. Постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи (стаття 285 КУпАП). Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається поштою рекомендованим листом особі, стосовно якої її винесено. Копія постанови в той самий строк вручається або надсилається потерпілому на його прохання. Копія постанови вручається під підпис. У разі якщо копія постанови надсилається, про це робиться відповідна відмітка у справі (стаття 285 КУпАП). У випадках, передбачених статтею 258 КУпАП, копія постанови у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення (стаття 285 КУпАП).

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як вбачається з постанови серії ЕАК №2255917 (а.с.9), ОСОБА_1 вчинив порушення передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП України, чим порушив п.8.7.3 (е) ПДР, а саме проїхав перехрестя на забороняючий червоний сигнал світлофора.

Згідно п.8.7.3 (е) Правил дорожнього руху червоний сигнал світлофору, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Відповідно до п.8.10 ПДР України у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

П.16.8 ПДР України передбачено, що водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді. Проте, якщо на перехрестях перед світлофорами на шляху руху водія є дорожня розмітка 1.12 (стоп-лінія) або дорожній знак 5.62, він повинен керуватися сигналами кожного світлофора.

Згідно п.8.11 ПДР, водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

Згідно пп.b) ii) п.1 ст.23 Конвенції про Дорожні Знаки і Сигналах1968 року (Конвенцію ратифіковано із застереженням і заявами Указом Президії ВР УРСР № 2615-VIII від 25.04.74) «желтый мигающий огонь или два поперемінно мигаючих желтых огня означают, что водителимогут продовжать движение, но обязаны соблюдать при этом особую осторожность».

Відповідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідач відзив з належними, допустимими та достатніми доказами в підтвердження правомірності постанови серії ЕАК №2255917 від 16.03.2020 року, якою ОСОБА_1 піддано адміністративному стягненню за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та в спростування доводів позивача до суду не подав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у справі не відібрав пояснення у особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не встановлював свідків правопорушення, не складав протокол, враховуючи, що позивач заперечував встановлене інспектором правопорушення, не зазначив про обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, до постанови про адміністративне правопорушення не додано жодних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП.

Відсутність доказів вини позивача свідчить про незаконність постанови та необхідність її скасування.

Сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення адміністративного правопорушення позивачем, саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені у постанові від 26 квітня 2018 року (справа №338/1/17).

Обґрунтованими є доводи позивача, щодо порушення його прав при накладенні адміністративного стягнення.

Крім того, відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету ОСОБА_4 Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами: 1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину; 2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані; 3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї; 4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію; 5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята без всебічного, повного і об`єктивного дослідження усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому відповідно до п.3. ч.3 ст. 286 КАС підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 5, 9, 72, 74, 75, 77, 205, 241, 242, 244, 246, 250, 255, 286, 295, 297 КАС України, ст. 7, 33, ч.2 ст.122, 245, 251, 252, 256, 258, 268, 276, 280, 283, 288, 289, 293 КУпАП, суд -

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до інспектора 1 батальйону 2 роти Батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції в Київській області рядової поліції Садової Анни Євгеніївни (09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. Сухоярська, 18А), про скасування постанови про адміністративне правопорушення, задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №2255917 від 16.03.2020 року, якою ОСОБА_1 піддано адміністративному стягненню за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено 18.05.2020 року.

СуддяО. В. Бондаренко