Справа № 810/420/16
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2020-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/420/16 Суддя (судді) першої інстанції: Харченко С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого-судді: Черпіцької Л.Т.
суддів:Пилипенко О.Є., Собківа Я.М.,
за участю секретаря: Закревської І.Л.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року про залишення без розгляду клопотання про поновлення провадження справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк» Савельєвої А.М., третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "РАДИКАЛ БАНК" Савельєвої Анни Миколаївни щодо невключення позивача до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів третьої особи за договором банківського рахунку № 18166/П-1-980 від 09.07.2015; зобов`язати уповноважену особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "РАДИКАЛ БАНК" Савельєву Анну Миколаївну подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію щодо позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів третьої особи за договором банківського рахунку № 18166/П-1-980 від 09.07.2015.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.04.2016 (суддя Виноградова О.І.) провадження у даній справі зупинено на підставі пункту 3 частини першої статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 14.12.2017) до винесення Конституційним Судом України рішення у справі щодо розгляду конституційного подання Верховного Суду України щодо відповідності (конституційності) Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" положенням статті 6, частини першої статті 8, частини четвертої статті 13, статей 21, 22, частин першої, четвертої та п`ятої статті 41 Конституції України.

18.03.2019 представником позивача подано до суду клопотання про поновлення провадження у даній справі, обґрунтоване тим, що очікування рішення Конституційного Суду України може призвести до порушення права позивача на законне сподівання щодо відновлення порушених, на його думку, прав у розумний строк.

Крім того, представник позивача звернув увагу суду на положення частини другої статті 152 Конституції України, згідно з якими закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Отже, прийняття рішення Конституційним Судом України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо конституційності положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на спірні правовідносини не вплине.

27.05.2019 ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про поновлення провадження в адміністративній справі № 810/420/16, оскільки обставини, які були підставою для зупинення провадження в адміністративній справі на даний час існують та не відпали. У свою чергу викладені у заяві про поновлення провадження доводи представника позивача є нічим іншим, як незгода учасника справи із постановленим судом рішенням - ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.04.2016, правом на оскарження якої в апеляційному порядку позивач не скористався.

28.08.2019 до Київського окружного адміністративного суду представником позивача повторно подано клопотання про поновлення провадження у даній справі, обгрунтоване ідентичними підставами, що і попередньо подане.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 (суддя Харченко С.В.) клопотання представника позивача про поновлення провадження в адміністративній справі № 810/420/16 залишено без розгляду на підставі ст. 45 КАС України.

Вказане рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач правом на оскарження ухвали про зупинення провадження у справі в апеляційному порядку не скористався. Враховуючи, що клопотання про поновлення провадження у даній справі вже було вирішено судом, а також беручи до уваги відсутність інших підстав або нових обставин для повторного розгляду наведеного в клопотанні питання, суд розцінив дії представника позивача стосовно звернення з ідентичним за змістом клопотанням як зловживання процесуальними правами у розумінні положень пункту 1 частини другої статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про поновлення провадження в адміністративній справі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.

У зв`язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до вимог статті 311 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, з таких підстав.

Вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесене на розсуд суду, що розглядає справу.

Фактичною підставою, що зумовила трактування дій позивача як таких, що є зловживанням процесуальним правом, стало подання ним повторного клопотання про поновлення провадження у справі, провадження у якій було зупинено до винесення Конституційним Судом України рішення у справі щодо розгляду конституційного подання Верховного Суду України щодо відповідності (конституційності) Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" положенням статті 6, частини першої статті 8, частини четвертої статті 13, статей 21, 22, частин першої, четвертої та п`ятої статті 41 Конституції України.

Так, згідно з пунктом 9 частини третьої статті 2 КАС України неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства.

Частиною першою статті 45 КАС України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини другої статті 45 КАС України з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Згідно з частиною третьою статті 45 КАС України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ, необґрунтованого перевантаження роботи суду.

Зловживання правом на подання скарги, заяви чи клопотання становить собою такий вид зловживань процесуальними правами, за якого вся процедура розгляду спору є невиправданою та неефективною, адже особа звертається до суду з метою, відміною від захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Серед таких зловживань можна виокремити подання сутяжницьких, завідомо безпідставних (явно необґрунтованих) позовів, заяв або скарг тощо.

Ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на затягування розгляду справи, створення перешкод іншим учасникам процесу.

В той же час, слід враховувати, що наведений у частині другій статті 45 КАС перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер.

Даний висновок висловлено Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у постанові від 13.03.2019 у справі №814/218/14.

Варто також зазначити, що Європейський суд з прав людини, практика якого в силу вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є обов`язковою до застосування, у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що «право на суд» та «право на доступ до суду» не є абсолютними. Права можуть бути обмежені, але лише таким способом та до такої міри, що не порушують зміст цих прав (пункт 59 рішення «Де Жуфр де ла Прадель проти Франції», пункт 28 рішення «Станєв проти Болгарії»). Тобто, реалізація права на суд однією зі сторін спору має відбуватись таким чином, щоб не порушувати права іншої сторони».

Крім того, у статті 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під назвою «Заборона зловживання правами» передбачено, що жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції».

Отже, будучи ініціатором судового розгляду справи, позивач має активно, не зловживаючи, використовувати власні процесуальні права.

Апеляційним судом встановлено, що після зупинення провадження у даній справі позивач лише двічі звернувся з клопотаннями про поновлення провадження у справі - 18.03.2019 та 28.08.2019. Інших заяв чи клопотань позивача з 06.04.2016 матеріали справи не містять.

При цьому, названі клопотання містили обґрунтування, які в повній мірі узгоджувались правовою позицією Верховного Суду, щодо того, що прийняття рішення Конституційним Судом України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо конституційності положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на спірні правовідносини не вплине.

Підсумовуючи усе в сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не правильно кваліфіковано дії позивача спрямовані задля розгляду справи по суті спору, як зловживання учасником справи своїми процесуальними правами.

Також колегія суддів приймає до уваги, що конституційне провадження за конституційними поданням Верховного Суду України розглядається з 10.02.2016 і станом на момент даного апеляційного розгляду є нерозглянутим.

Отже, тривалий розгляд судом першої інстанції позову є цілком об`єктивною причиною, що зумовлює бажання позивача отримати результат розгляду ініційованої ним справи, як наслідок, колегія суддів не вбачає підстав вважати такі дії позивача зловживанням процесуальними правами.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово у своїх рішеннях указував на необхідність дотримання судами держав-учасниць Конвенції принципу розгляду справи судами упродовж розумного строку.

Згідно частини 1 статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За наведених обставин, колегія суддів приходить висновку про наявність законних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження вирішення питання щодо клопотання позивача про поновлення провадження справі.

Керуючись статтями 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження вирішення клопотання ОСОБА_1 , поданого 28 серпня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 19 травня 2020 року.

Головуючий суддя:Л.Т. Черпіцька
Судді:О.Є. Пилипенко
Я.М. Собків