Справа № 725/7372/19
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2020-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 725/7372/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Семенко О.В.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

13 травня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернівецькі області старшого лейтенанта поліції Семенова Максима Валерійовича (1-ий батальйон 4 рота) про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області старшого лейтенанта поліції Семенова Максима Валерійовича (1-ий батальйон 4 рота) про скасування постанови у справі про вчинення адміністративного правопорушення.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив про незаконність притягнення його до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, оскільки зупинка автомобіля, яка розцінена працівником патрульної служби як порушення п.8.5.1 ПДР (порушення вимоги дорожньої горизонтальної розмітки 1.4, яка позначає місця, де заборонено зупинку та стоянку транспортних засобів), була здійснені ним в зв`язку з виявленням несправності дверцят транспортного засобу, що перешкоджало подальшому руху.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення районного суду, як таке, що ухвалено без всебічного, об`єктивного та неупередженого з`ясування обставин справи, та просив ухвалити нову постанову про задоволення позову.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги, позивач продублював доводи, наведені ним в позовній заяві, виклавши їх лише в призмі висновків суду першої інстанції.

Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу позивача не скористався.

Ухвалами Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 травня 2020 року було відкрито апеляційне провадження у даній справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 13 травня 2020 року.

На визначену дату учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи. Жодних клопотань про необхідність відкладення розгляду справи або письмових заяв чи пояснень щодо неможливості явки в дане судове засідання, учасниками справи до суду також не надіслано.

Тож враховуючи сукупність наявних в матеріалах справи доказів, постанову Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.202 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", заяву Голови Ради Суддів України щодо карантинних заходів, яка була розміщена 11.03.2020 на офіційному веб-сайті Ради суддів України (http://rsu.gov.ua), та факт відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участі, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача та переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 14 грудня 2019 року під час виконання службових обов`язків старшим лейтенантом батальйону 1, роти 4, командиром взводу УПП в Чернівецькій області Семеновим Максимом Валерійовичем , по вулиці Сагайдачного, 2 в м.Чернівці, було виявлено автомобіль марки NISSAN QASHQAI, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який порушив вимоги дорожньої розмітки 1.4 - позначає місця, де заборонено зупинку та стоянку транспортних засобів. Застосовується самостійно або в поєднанні із знаком 3.34 і наноситься біля краю проїзної частини або по верху бордюру, чим порушив п.8.5.1 ПДР.

Відповідачем винесено постанову серії ЕАК №1861417 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень (а.с.7).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відеозапис, долучений до матеріалів справи, підтверджує порушення позивачем п.8.5.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП, що знайшло своє відображення в оскаржуваній постанові.

Надаючи оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами п.11 ч.1 ст.23 ЗУ «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За правилами ч.5 ст.14 ЗУ «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до частини 1 статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Розділом 33 Правил дорожнього руху визначено групи дорожніх знаків, зокрема заборонні знаки, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Так, в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено» (п. 3.34 п. 3 розділу 33 Правил дорожнього руху) забороняється зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Дія знаку 3.34 поширюється лише на той бік дороги, на якому він встановлений.

Зона дії знаку 3.34 - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

Розмітка є одним із найважливіших засобів регулювання дорожнього руху і значною мірою впливає на безпеку руху. Висока ефективність розмітки пояснюється насамперед тим, що вона постійно перебуває в полі зору водія, допомагає йому правильно вибирати положення транспортного засобу на проїзній частині багато смугових доріг, сприяє кращому орієнтуванню в напрямку дороги, обмежує в необхідних місцях маневрування транспортних засобів, сприяючи тим самим підвищенню безпеки дорожнього руху.

Відповідно до 8.5.1. ПДР України горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.

Згідно п. п. 8.5 - 1 ПДР України дорожня розмітка застосовується відповідно до цих Правил і повинна відповідати вимогам національного стандарту. Дорожня розмітка повинна бути видимою учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби на відстані, що забезпечує безпеку руху. На ділянках доріг, на яких є труднощі для видимості учасниками дорожнього руху дорожньої розмітки ( сніг, бруд тощо ) або дорожня розмітка не може бути відновленою, установлюються відповідні за змістом дорожні знаки.

За змістом п.п. 1.4. п. 1 розділу 34 Правил дорожнього руху розмітка 1.4 має жовтий колір та позначає місця, де заборонено зупинку та стоянку транспортних засобів. Застосовується самостійно або в поєднанні із знаком 3.34 і наноситься біля краю проїзної частини або по верху бордюру.

Накладаючи на позивача адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідач у своїй постанові зазначив, що мало місце порушення п. 1.4. п. 1 розділу 34 Правил дорожнього руху - порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає про аварійне зупинення його автомобіля, що мало місце 14 грудня 2019 року по вул. Сагайдачного, 2, в м. Чернівці, пов`язане з несправністю дверцят автомобіля, що унеможливило подальший рух транспортного засобу.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменному одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, вищезазначені положення надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

На виконання вимог ст. 77 КАС України, відповідачем долучено до матеріалів справи відеозапис фіксації вчиненого правопорушення, який підтверджує факт порушення позивачем п.1.4 розділу 34 та п. 8.5.1 ПДР України, та скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП у відповідності з постановою від 14.12.2019 року.

При цьому, судова колегія зауважує, що позивачем не заперечувався факт порушення ним правил дорожнього руху та зупинки транспортного засобу в забороненому місці.

Позивач, обгрунтовуючи підставність власних дій, і в суді першої інстанції, і в апеляційній скарзі, зазначав, що зупинка транспортного засобу була вимушеною у зв`язку з поломкою правих дверцят автомобіля.

Однак, такі твердження позивача спростовуються наданими відповідачем відеоматеріалами, а саме як вбачається з оглянутого в судовому засіданні відео з нагрудних камер поліцейських, позивач не вказував інспектору поліції на те, що у його автомобіля наявна поломка дверцят. Зазначив лише, що зупинився для того, щоб забрати в магазині певний товар.

Таким чином, позивачем не надано жодних підтверджень того, що в його автомобілі була поломка, яка викликала нагальну потребу в зупинці транспортного засобу.

В подальшому, як слідує з відеозапису, позивач - ОСОБА_1 , безперешкодно продовжив рух на належному йому автомобілі.

Судова колегія зауважує, що пояснення позивача, надані ним на місці пригоди, суперечать його поясненням викладеним як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі, що може свідчити про спробу ухилитись від відповідальності за вчинене.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення позивачем правил дорожнього руху та, як наслідок, правомірність притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 255 грн., що передбачено санкцією вказаної статті.

Позивачем не було надано суду докази, які б спростовували факт вчинення ним адміністративного правопорушення.

Беручи до уваги кожен аргумент, викладений учасниками справи, доводи апеляційної скарги та апелянта не знайшли свого відображення під час апеляційного розгляду, через що відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Згідно ч 3 ст. 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 лютого 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Курко О. П.