Справа № 200/1936/20-а
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2020-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2020 р. Справа№200/1936/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., за участю секретаря судового засідання Сєрих М.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу", в особі Регіонального управління з експлуатації каналу

до відповідача: Головного управління ДПС у Донецькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення про сплату штрафу за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з земельного податку юридичних осіб № від 30.11.2019 року на суму 343,63 грн.

за участю

представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: Яковлєва А.С.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Комунальне підприємство "Компанія "Вода Донбасу" в особі Регіонального управління з експлуатації каналу, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення про сплату штрафу за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з земельного податку юридичних осіб № від 30.11.2019 року на суму 343,63 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що підприємством 23.07.2019 року отримано акт від 17.07.2019 року № 2130/05-99-47-07/35397853 про результати камеральної перевірки з питань своєчасності сплати грошового зобов`язання платника податку з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності). Позивач вказує на те, що начальником Слов`янсько - Лиманського управління ГУ ДПС у Донецькій області було винесено податкове повідомлення - рішення від 30.11.2019 року № про сплату штрафу за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з земельного податку. 05.12.2019 року позивачем в адміністративному порядку було оскаржено податкове повідомлення - рішення, проте рішення № 4217/6/99-00-08-05-06-06 від 03.02.2020 року податкове повідомлення - рішення № залишено без змін, а скаргу без задоволення. Позивач вважає зазначене податкове повідомлення - рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Позивач вказує на те, що відповідно до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на період проведення антитерористичної операції підприємство звільняється від сплати за користування земельними ділянками державної або комунальної власності, у зв`язку з чим підприємство не може нести відповідальність, у тому числі у виглядів штрафів, за порушення строку виконання зобов`язань.

Крім того позивач вказує на те, що відповідно до ст. 10 Закону № 1669 єдиним та належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили, що мали місце на території проведення антитерористичної операції. Як підстава для звільнення від відповідальності за виконання (неналежне виконання) зобов`язань є сертифікат Торгово - промислової палати України. Торгово - промислова палата України засвідчила настання обставин непереборної сили (форс - мажору ) для Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» - сертифікатами (висновками) № 1735 від 25.11.2014 року № 5270/05-4 з 10.06.2014 року при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються оправлення та сплати податків та обов`язкових платежів; № 1517 від 17.11.2014 року № 4883/05-4 з 10.06.2014 року при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні норм законодавчих актів України, які стосуються продовження граничних строків для подання податкової декларації. Позивач вказує на те, що РУЕК КП «Компанія «Вода Донбасу» не сплачений податок на землю по наданим податковим деклараціям за 4 місяці 2014 року (вересень - грудень) та за 2015 рік. На цей період поширюються дія сертифікату № 1735 від 25.11.2014 року, який свідчить про настання обставин непереборної сили, згідно п. 100.4 та 100.5 статті 100 Податкового кодексу України, які дають платнику податків підстави для відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу. Позивач зазначає, що у 2016 році РУЕК КП «Компанія «Вода Донбасу» не подавало податкових декларацій по податку на землю на підставі Сертифікату № 1517 від 17.11.2014 року. Крім того, позивач вказує на те, що по податковим деклараціям з земельного податку, поданим на 2017 року та 2018 роки, сплата підприємством проводилась своєчасно - за поточний місяць до 30 числа включно наступного звітного місяця.

З огляду на викладене, позивач вважає податкове повідомлення - рішення від 30.11.2019 року № про сплату штрафу за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з земельного податку таким, що суперечить законодавству України, таким чином воно є неправомірним та підлягає скасуванню.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Через канцелярію суду представник позивача надав заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з проведенням карантинних заходів на території України.

Розглянувши зазначену заяву представника позивача, суд дійшов висновку про відмову у відкладенні розгляду справи, з огляду на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів № 211 від 11.03.2020 з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020, з 12.03.2020 по 03.04.2020 на усій території України установлено карантин. Рішенням Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 загальнонаціональний карантин продовжено до 24.04.2020. Рішенням Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 загальнонаціональний карантин продовжено до 11.05.2020. Рішенням Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 загальнонаціональний карантин продовжено до 22.05.2020.

Суд звертає увагу на те, що рішенням Ради суддів України № 19 від 17.03.2020 «Щодо організації роботи судів та органів суддівського самоврядування в умовах карантину» затверджено Рекомендації Ради суддів України щодо встановлення особливого режиму роботи судів України задля убезпечення населення України від поширення гострих респіраторних захворювань та коронавірусу COVID-19, який віднесено до особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Відповідно до змісту цих Рекомендацій на період з 16.03.2020 до 11.05.2020 судам зокрема, рекомендовано: встановити особливий режим роботи судів України, роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами та можливість розгляду справ в режимі відеоконференції; зменшити кількість судових засідань, що призначаються для розгляду протягом робочого дня; по можливості здійснювати судовий розгляд справ без участі сторін, в порядку письмового провадження.

Крім того, Радою суддів України рекомендовано громадянам та іншим особам:

всі необхідні документи (позовні заяви, заяви, скарги, відзиви, пояснення, клопотання тощо) надавати суду в електронному вигляді на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі Електронний суд, поштою, факсом або дистанційні засоби зв`язку;

учасникам судових засідань рекомендовано подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами;

утриматися від відвідування приміщення суду, особливо за наявності захворювання (слабість, кашель, задуха, утруднення дихання, тощо).

Суд звертає увагу на те, що Рада суддів України рекомендувала судам, зокрема, роз`яснити громадянам про можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами та можливість розгляду справ в режимі відеоконференції, окрім цього було роз`яснено про можливість надання заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами.

Проте, суд звертає увагу на те, що приписами статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України визначений вичерпний перелік підстав для відкладення розгляду справи, яка не передбачає такої підстави як відкладення розгляду справи у зв`язку з проведенням карантину на території України.

Також, суд зазначає, що п. 2 ч. 3 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки.

З аналізу приписів вимог Кодексу адміністративного судочинства України, суд може за відсутності учасників справи у разі повторної неявки учасника справи розглядати справу за їх відсутності незалежно від причин неявки.

Приписами частини 4 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" або Державною судовою адміністрацією України.

Отже, сторони не позбавлені можливості звернутися до суду з клопотання про проведення судового засіданні в режимі відеоконференції поза приміщенням суду, відповідно до вимог ч. 4 ст. 195 КАС України.

Суд звертає увагу на те, що позивач з відповідним клопотання до суду не звертався, проте, ухвалою суду від 27 квітня 2020 року суд повідомляв позивача про можливість звернення до суду з клопотанням про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Також, з матеріалів справи встановлено, що Регіональне управління з експлуатації каналу комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», відносно якого складено спірне податкове повідомлення - рішення, знаходиться за адресою: вул. Університетська, буд. 13, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, в зв`язку з чим, суд зазначає, що позивач, якщо вважав, що розгляд справи без участі представника не є можливим, мов можливість прибути у судове засідання для надання додаткових пояснень у справі.

Крім того, суд звертає увагу на те, що Радою суддів України рекомендовано учасникам справи подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" в особі Регіонального управління з експлуатації каналу про відкладення розгляду справи, та розгляду справи за матеріалами наявними у справі.

Відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву на позовну заяву відповідач посилається, що управлінням проведено камеральну перевірку своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання по земельному податку за 2018 рік КП «Компанія «Вода Донбасу» під час якої встановлено, що КП «Компанія «Вода Донбасу» було подано до контролюючого органу податкову декларацію з плати за землю № від 12.02.2018 року, в якій визначено суму грошових зобов`язань з плати за землю у сумі 2509,54 грн. Відповідач вказує на те, що у порушення п. 57.1 ст. 57 та п. 287.3 ст. 287 ПК України підприємством узгоджені суми податкового зобов`язання з земельного податку у встановлені податковим законодавством строки сплачені не були.

Щодо правомірності застосування штрафних санкцій відповідач посилається на те, що З 15.04.2017 вступив в дію Закон України від 23.03.2017 року №1989-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо уточнення деяких положень та усунення суперечностей, що виникли при прийнятті Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», яким встановлено порядок оподаткування об`єктів оподаткування, що розташовані на тимчасово окупованій території та/або на території населених пунктів, які розташовані на лінії зіткнення відповідно п. 38 підрозділу 10 Перехідних положень Кодексу.

У абзацах першому та другому пп. 38.7 п. 38 підрозділу 10 Перехідних положень ПК України встановлено, що не нараховується та не сплачується у період з 14 квітня 2014 року по 31 грудня року, в якому завершено проведення антитерористичної операції та/або операції Об`єднаних сил (ООС), плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності): за земельні ділянки, що розташовані на тимчасово окупованій території та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб; за земельні ділянки (крім земель сільськогосподарського призначення), що розташовані на території населених пунктів на лінії зіткнення та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб. ГУ ДПС зазначає, що 15.10.2014 набув чинності Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" № 1669-VІІ від 02.09.2014 (Далі - Закон № 1669-VII), яким визначено тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення. Відповідно до статті 6 Закону № 1669-VII, у редакції яка діяла до 08 червня 2016 року, встановлено, що під час проведення антитерористичної операції звільнено суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності. Відповідач вказує на те, що КП "Компанія "Вода Донбасу" є землекористувачем земельної ділянки на території Лиманської міської ради. Відповідно зазначеного розпорядження КМУ, місто Лиман та населенні пункти, що розташовані у Лиманському районі, не входять до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення. Вказане дає підстави для висновку про нерозповсюдження на позивача пільги, передбаченої статтею 6 Закону №1669-VII з плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Крім того відповідач зазначає, що статтею 10 Закон № 1669-VII передбачено порядок підтвердження обставин непереборної сили, а саме протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Проте, відповідач вказує на те, що Податковий кодекс України не містить норм, на підставі яких правопорушники звільнялися би від відповідальності у разі наявності обставин непереборної сили (форс - мажорних обставин). Також відповідач звертає увагу суду на те, що надані позивачем Сертифікати не є належним доказом, який посвідчує обставини непереборної сили відносно справляння та сплати податків та обов`язкових платежів у 2018 р. Зазначення у сертифікатах того, що на момент видачі обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо не є доказом того, що такий Сертифікат засвідчує відповідні обставини безстроково, тобто на майбутнє.

З огляду на викладене, відповідач вважає, що спірне податкове повідомлення - рішення прийнято в межах чинного законодавства.

Представник відповідача у судове засідання з`явився, підтримав викладені у відзиві обставини та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 08 квітня 2020 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2020 року відкладено розгляд справи на 27 квітня 2020 року, у зв`язку з проведенням карантину на території України.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2020 року у задоволенні заяви представника позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку з проведенням карантину відмовлено, відкладено розгляд справи на 13 травня 2020 року з метою витребування додаткових доказів у справі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Регіональне управління з експлуатації каналу Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» () є відокремленим підрозділом, що входить до складу Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», перебуває на обліку як платник єдиного внеску у Головному управлінні ДФС у Донецькій області (а.с. 23-24).

Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» зареєстровано в якості юридичної особи 23.11.2007 року за № 5026990, включено до ЄДРПОУ за № 00191678 (а.с. 22).

З матеріалів справи встановлено, що згідно рішення ради міністрів УРСР № 1428 від 14.12.57 року Регіональному управлінню з експлуатації каналу Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» передано у користування земельну ділянку площею 7.2000 із земель водного фонду, місцезнаходження ділянки: Канал СДД, Краснолиманський район (а.с. 210).

Регіональним управлінням з експлуатації каналу Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» до Слов`янської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області була подана податкова декларація № від 20.01.2014 року зі сплати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2014 рік, відповідно до яких визначена загальна сума податкових зобов`язань в розмірі 502,31 грн., а саме січень - листопад в сумі 41,86 грн., грудень - 41,85 (а.с. 220-223).

Також, Регіональним управлінням з експлуатації каналу Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» до Слов`янської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області була подана податкова декларація № від 09.02.2015 року зі сплати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2015 рік, відповідно до яких визначена загальна сума податкових зобов`язань в розмірі 627,38 грн., а саме січень - листопад в сумі 52,28 грн., грудень - 52,30 (а.с. 51-53).

Судом встановлено, що Регіональним управлінням з експлуатації каналу Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» до Слов`янської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області податкова звітність зі сплати за землю за 2016 рік не надавалась.

17.02.2017 року Регіональним управлінням з експлуатації каналу Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» до Слов`янської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області була подана податкова декларація № зі сплати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2017 рік, відповідно до яких визначена загальна сума податкових зобов`язань в розмірі 2509,54 грн., а саме січень - листопад в сумі 209,13 грн., грудень - 209,11 (а.с. 217-219).

Позивачем здійснювалась сплата самостійно визначених грошових зобов`язань зі сплати за землю за 2017 рік, що підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними дорученнями № 390 від 01.03.2017 року, № 439 від 24.03.2017 року, № 480 від 10.04.2017 року, № 545 від 22.05.2017 року, № 623 від 20.06.2017 року, № 41 від 20.07.2017 року, № 126 від 17.08.2017 року, № 196 від 08.09.2017 року, № 408 від 25.10.2017 року, № 480 від 17.11.2017 року, № 598 від 22.12.2017 року, № 665 від 23.01.2018 року (а.с. 150 - 161).

12.02.2018 року Регіональним управлінням з експлуатації каналу Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» до Слов`янської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області була подана податкова декларація № зі сплати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2018 рік, відповідно до яких визначена загальна сума податкових зобов`язань в розмірі 2509,54 грн., а саме січень - листопад в сумі 209,13 грн., грудень - 209,11 (а.с. 49-51).

Позивачем здійснювалась сплата самостійно визначених грошових зобов`язань зі сплати за землю за 2018 рік, що підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними дорученнями № 787 від 23.02.2018 року, № 860 від 26.03.2018 року, № 935 від 25.04.2018 року. № 1017 від 25.05.2018 року, № 1108 від 26.06.2018 року, № 1161 від 27.07.2018 року, № 1223 від 27.08.2018 року, № 1335 від 26.09.2018 року, № 1416 від 26.10.2018 року, № 1495 від 26.11.2018 року, № 26 від 26.12.2018 року, № 128 від 28.01.2019 року (а.с. 167-178).

Як видно з матеріалів справи уточнюючі декларації зі сплати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2014-2018 роки Регіональним управлінням з експлуатації каналу Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» до Слов`янської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області не подавались.

17.07.2019 року Головним управлінням ДФС у Донецькій області проведено камеральну перевірку з питань своєчасності сплати грошового зобов`язання платника з податку з плати за землю (земельний податок/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) Регіонального управління з експлуатації каналу комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (), за результатами якої складено акт № 2130/05-99-47-07/35397853 (а.с. 3-4).

Дані камеральної перевірки свідчать про несвоєчасну сплату платником податку узгодженого податкового грошового зобов`язання по податковим деклараціям платника податку з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2018 рік № від 12.02.2018 року.

Позивач не погодившись з висновками викладеними в акті перевірки направив до Головного управління ДФС у Донецькій області заперечення на акт перевірки (а.с. 58-62)

01.08.2019 року Головним управлінням ДФС у Донецькій області надано відповідь № 61878/10/05-99-47-07, відповідно до якої повідомлено, що звільнення від сплати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) з 14.04.2014 року по теперішній час податковим законодавством Регіональне управління з експлуатації каналу комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» не передбачено (а.с. 67-70).

На підставі висновків викладених у акті перевірки від 17.07.2017 року 2130/05-99-47-07/35397853, відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення від 30.11.2019 № , яким Регіональне управління з експлуатації каналу Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 343,63 грн., у зв`язку з порушенням строків сплати грошових зобов`язань (а.с. 5).

Позивач не погодившись з прийнятим спірним податковим повідомленням - рішенням, направив до Державної податкової служби України скаргу № 05.12.2019 року № 1778/03 (а.с. 7-8).

Рішенням Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги від 03.02.2020 року № 4217/6/99-00-08-05-06 спірні податкові повідомлення - рішення залишені без змін, а скарга позивача без задоволення (а.с. 9-10).

Позивач вважає, що прийняті Головним управління ДПС у Донецькій області податкові повідомлення - рішення є протиправними, в зв`язку з чим останній звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Статтею 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 стаття 14 Податкового кодексу України визначено, що податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податкова декларація, розрахунок, в силу вимог п. 46.1 ст. Податкового кодексу України, це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з пп. 14.1.39 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

За визначеннями, наведеними у підпунктах 14.1.147, 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності; земельний податок - це обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Згідно п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пуктом 31.1 статті 31 ПК України визначено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Відповідно до статті 269 ПК України платниками плати за землю є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв)землекористувачі.

Статтею 270 Податкового кодексу України визначено, що обєктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до пункту 288.1 статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки (пункт 288.2 статті 288 ПК України).

Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду (пункт 288.3 статті 288 ПК України).

Згідно ст. 285 Податкового кодексу України встановлено, що базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Відповідно до ч. 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України передбачено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Пунктом 287.3 статті 287 ПК України податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Підставою до застосування штрафної санкції, згідно до податкового повідомлення-рішення є порушення п. 287.3 ст.287 Податкового Кодексу України, за що на підставі статті 126 Податкового кодексу України, застосовується штраф.

Згідно статті 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Суд зазначає, що відповідно до даних облікової картки платника податків, позивачем порушено терміни сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з плати за землю згідно податкової декларації № від 12.02.2018 року за 2018 рік, в зв`язку з чим податковим органом було прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення від 31.11.2019 року № .

Спірним питанням даної справи є правомірність застосування штрафної санкції, що передбачена статтею 126 Податкового кодексу України з огляду на приписи ст. 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VII від 02.09.2014 року.

З підстав викладеного суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення було прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (чинного на час виникнення спірних правовідносин).

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення Ради національної безпеки України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення антитерористичної операції (АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Закон України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 року № 1669-VII (чинного на час виникнення спірних правовідносин) період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Виходячи з наведеного, датою початку проведення антитерористичної операції є 14.04.2014 року , станом теперішній час АТО триває.

Відповідно до ст. 6 Закону України № 1669 (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що під час проведення антитерористичної операції звільнити суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Статтею 7 вищезазначеного закону (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено скасування на період проведення антитерористичної операції орендну плату за користування державним та комунальним майном суб`єктам господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 цього Закону, його дія поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Тобто, Закон № 1669-VII є спеціальним законом у спірних правовідносинах, тому його застосування не ставиться у залежність від внесення відповідних змін до Податкового кодексу України.

Крім того, на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" Кабінетом Міністрі Україні затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення розпорядженням № 1053-р від 30.10.2014 р.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р від 5 листопада 2014 року зупинено дію Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року, проте, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 826/18327/14 від 26 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1079-р від 5 листопада 2014 року визнано нечинним.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України по даній справі зупинено виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2015 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року до розгляду касаційної скарги Кабінету Міністрів України у Вищому адміністративному суду України.

Крім цього, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р, яким визнано такими, що втратили чинність Розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 та Розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079, затверджено новий перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, у якому, серед інших є м. Красний Лиман (нині - Лиман), де розташовані земельні ділянки позивача.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року діяло у період з 30 жовтня 2014 року по 4 листопада 2014 року та у період з 2 квітня 2015 року по 27 квітня 2015 року. Аналізуючи наведене, а також беручи до уваги факт прийняття 02 грудня 2015 року Розпорядження № 1275-р, суд зазначає, що станом на час прийняття спірного рішення факт знаходження у спірний період населених пунктів м. Красний Лиман (нині - Лиман), на території, де проводиться антитерористична операція.

Таким чином, у період з 14.04.2014 року до 07.06.2016 року включно суб`єкти господарювання, що здійснювали діяльність на території проведення АТО, були звільнені від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної форми власності.

Проте, 08 червня 2016 року набув чинності Законом України від 17 травня 2016 року № 1365-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування», яким стаття 6 Закону № 1669-VII була викладена в наступній редакції: «Звільнити суб`єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону».

Згідно частини 4 статті 4 Закону №1669-VII, в редакції Закону України № 1365-VIII, перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.

Також, суд звертає увагу на те, що з 15.04.2017 порядок оподаткування об`єктів оподаткування, що розташовані на тимчасово окупованій території та/або на території населених пунктів, які розташовані на лінії зіткнення, встановлено пунктом 38 підрозділ 10 Перехідних положень Кодексу в редакції Закону України від 23 березня 2017 року № 1989-УІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо уточнення деяких положень та усунення суперечностей, що виникли при прийнятті Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні».

У абзацах першому та другому підпункту 38.7 пункту 38 підрозділу 10 Перехідних положень Кодексу встановлено, що не нараховується та не сплачується у період з 14.04.2014 по 31 грудня року, в якому завершено проведення антитерористичної операції, плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності): за земельні ділянки, що розташовані на тимчасово окупованій території; за земельні ділянки (крім земель сільськогосподарського призначення), що розташовані на території населених пунктів на лінії зіткнення.

Відповідно до підпункту 38.1 підпункту 38 підрозділу 10 Перехідних положень Кодексу визначено, що: тимчасово окупована територія - територія окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, визначена відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, визначається Кабінетом Міністрів України; територія населених пунктів на лінії зіткнення - територія населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, перелік яких визначений Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 38.2 розділу 10 Перехідних положено Податкового кодексу України на період проведення антитерористичної операції для платників податків, місцезнаходженням (місцем проживання) яких станом на 14 квітня 2014 року була тимчасово окупована територія та/або територія населених пунктів на лінії зіткнення і які станом на 1 січня 2017 року не змінили своє місцезнаходження (місце проживання) із зазначених територій на іншу територію України:

1) зупиняється нарахування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені за несвоєчасне погашення визначених станом на 14 квітня 2014 року грошових зобов`язань;

2) зупиняється застосування норм статей 59, 60 (в частині податкових вимог), 87-101 цього Кодексу.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення.

Згідно зазначеного розпорядження КМУ від 07.11.2014 року № 1085-р м. Красний Лиман (нині - Лиман), на території яких розташовані земельні ділянки позивача, не входять до зазначеного переліку.

Отже, суд зазначає, що позивач до 08 червня 2016 року був звільнений від сплати за користування земельною ділянкою комунальної власності, переданої йому в оренду, оскільки здійснював діяльність на території проведення антитерористичної операції, а після внесення змін 08 червня 2016 року до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» позивач мав здійснювати оплату за користування земельною ділянкою комунальної власності.

Як вбачається з облікової картки платника податків станом на 31.12.2014 року за позивачем обліковується податковий борг з земельного податку у розмірі 125,58 грн., який виник у зв`язку з несплатою самостійно визначених грошових зобов`язань згідно податкової декларації № від 20.01.2014 року за 2014 рік; станом на 31.12.2015 року за позивачем обліковується податковий борг з земельного податку у розмірі 742,51 грн., який виник у зв`язку з несплатою самостійно визначених грошових зобов`язань згідно податкової декларації № від 09.02.2015 року за 2015 рік; станом на 31.12.2016 року за позивачем обліковується податковий борг з земельного податку у розмірі 794,81 грн., який виник у зв`язку з несплатою самостійно визначених грошових зобов`язань згідно податкової декларації № від 09.02.2015 року за 2015 рік; станом на 31.12.2017 року за позивачем обліковується податковий борг з земельного податку у розмірі 2300,43 грн., який виник у зв`язку з несплатою самостійно визначених грошових зобов`язань згідно податкової декларації № від 17.02.2017 року за 2017 рік; станом на 31.12.2018 року за позивачем обліковується податковий борг з земельного податку у розмірі 1115,40 грн., який виник у зв`язку з несплатою самостійно визначених грошових зобов`язань згідно податкової декларації № 901728857 від 12.02.2017 року за 2018 рік (а.с. 225-234, 72-106).

Позивач вказує на те, що грошові зобов`язання за 2014 рік та 2015 рік підприємством не були сплачені у встановлені законом строк, у зв`язку з тим, що Регіональне управління з експлуатації каналу Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» відповідно ст. 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» звільнений від сплати земельного податку.

Стосовно сплати земельного податку за 2017 рік та 2018 рік позивач вказує на те, що ним у встановлені законом строки здійснювалась сплата податку, у зв`язку з чим вважає, що за підприємством не обліковується податковий борг.

Суд погоджується, що суб`єкти господарювання, які здійснювали діяльність на території де проводилась антитерористична операція звільняються від виконання обов`язків щодо сплати земельного податку з 14.04.2014 року по 07.06.2016 року, однак звертає увагу на те, що такі суб`єкти господарювання зобов`язані подати до контролюючого органу уточнюючі податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) зменшивши суми грошового зобов`язання з плати за землю.

Судом встановлено, що позивачем за 2014 рік та 2015 рік були подані податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), відповідно до яких позивачем самостійно визначені грошові зобов`язання з плати за землю за 2014 рік на загальну суму 502,31 грн. та за 2015 рік - 627,38 грн., проте уточнюючих податкових декларацій за 2014 рік та 2015 рік щодо зменшення розміру грошових зобов`язань позивачем до контролюючого органу подано не було.

В зв`язку з чим, позивач був зобов`язаний у встановлені Податковим кодексом України сплатити самостійно визначені суми грошових зобов`язань з плати за землю за 2014 рік та 2015 рік.

З огляду на те, що позивачем не був сплачений податок з плати за землю за 2014 рік, 2015 рік станом на 31.12.2016 року за відповідачем обліковувався податковий борг в розмірі 794,81 грн.

Відповідно до п. 87.9 ст. 89 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Суд вказує на те, що у зв`язку з наявною заборгованістю станом на 31.12.2016 року сплачений позивачем податок з плати за землю за 2017 рік та 2018 рік зараховувались в рахунок погашення наявної заборгованості, що призвело до несвоєчасної сплати податку з плати за землю за 2017 рік та 2018 рік.

Отже, суд вважає, що відповідачем в судовому засіданні доведено, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято законно, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин.

Стосовно посилання позивача на наявність Сертифікатів Торгово - промислової палати України , суд зазначає наступне.

Статтею 10 Закону № 1669-VII передбачає, що єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує форс-мажорні обставини, як підставу для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) своїх податкових зобов`язань є наявність у такого суб`єкта господарювання Сертифікату ТПП про засвідчення форс мажорних обставин.

Так, щодо вирішення питання обов`язкової наявності в підприємства сертифікату Торгово-промислової палати України у відповідності до статті 10 Закону № 1669-VII, суд зазначає, що стаття 6 Закону № 1669-VII є спеціальною нормою по відношенню до статті 10 цього Закону, оскільки Сертифікат ТПП є єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує форс-мажорні обставини для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов`язань (не обов`язково з земельного податку), отже Сертифікат ТПП застосовується при вирішенні питання звільнення від нарахування штрафних санкцій та пені.

Так, наведена стаття Закону № 1669-VII передбачає, що єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує форс-мажорні обставини, як підставу для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) своїх податкових зобов`язань є наявність у такого суб`єкта господарювання Сертифікату ТПП про засвідчення форс мажорних обставин.

Згідно з частиною третьою статті 11 Закону № 1669-VII закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

На виконання вимог цієї норми, позивачем надано сертифікати (висновки) Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили:

- № 1735 від 25 листопада 2014 року, яким відповідно до п.п. 100.4, 100.5 статті 100 ПК України КП "Компанія "Вода Донбасу" засвідчено настання обставин непереборної сили з 10.06.2014 при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов`язкових платежів (а.с. 11);

- № 1517 від 17 листопада 2014 року, яким відповідно до п.п. 102.6-102.7 статті 102 ПК України Регіональному управлінню з експлуатації каналу КП «Компанія «Вода Донбасу» засвідчено настання обставин непереборної сили з 10.06.2014 при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються продовження граничних строків для подання податкової звітності (а.с. 12);

У відповідних сертифікатах також зазначено, що на момент видачі останніх, обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо.

Статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" (в редакції від 02 вересня 2014 року) визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Частиною першою статті 14 вказаного вище Закону визначено, що Торгово-промислова палата України здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, інших законів, нормативно-правових актів та свого Статуту.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) визначений Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що затверджений Рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18 грудня 2014 року № 44(5), який набрав чинності з 18 грудня 2014 року та чинний на момент виникнення спірних правовідносин.

Статтею 6.1 вказаного Регламенту передбачено, що підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" в редакції від 02 вересня 2014 року, а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів (стаття 6.2.)

Якщо сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) виданий щодо обставин, які на момент його видачі тривають та період дії яких встановити неможливо, Заявник, після закінчення дії таких обставин, має право звернутися до ТПП України/регіональної ТПП для засвідчення форс-мажорних обставин за подальший період з дня, наступного за датою видачі сертифікату до дня їх закінчення. Засвідчення форс-мажорних обставин у такому випадку проводиться на загальних засадах відповідно до цього Регламенту.

Аналізуючи вищезазначені норми, суд приходить до наступних висновків:

- на час виникнення спірних правовідносин, діяв Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) визначений Регламентом, що затверджений Рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18 грудня 2014 року № 44(5), який і має застосовуватись до спірних правовідносин;

- порядком передбачено, що засвідченню підлягають форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) по кожному окремому податковому та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання якого настало згідно нормативно - правових актів проте таке виконання стало неможливим через наявність зазначених обставин;

- сертифікат не може засвідчувати форс-мажорні обставини на майбутнє. У разі якщо сертифікат про форс-мажорні обставини виданий щодо обставин, які на момент його видачі тривають та період дії яких встановити неможливо, Заявник, після закінчення дії таких обставин, має право звернутися до ТПП України для засвідчення форс-мажорних обставин за подальший період саме з дня, наступного за датою видачі сертифікату до дня їх закінчення.

Таким чином, надані позивачем Сертифікати (висновки) Торгово-промислової палати не є належним доказом, який посвідчує обставини непереборної сили відносно спірних податкових правопорушень, оскільки вони видані до виникнення спірних правовідносин, і фактично засвідчує обставини непереборної сили у період з 10 червня 2014 року до моменту їх видачі - 25 листопада 2014 року (щодо Сертифікатів № 1735) та 17 листопада 2014 року (щодо Сертифіката № 1517).

Також, зазначення у вказаних Сертифікатах того, що на момент його видачі обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо не є доказом того, що такий Сертифікат засвідчує відповідні обставини безстроково, тобто на майбутнє, навпаки, враховуючи, що у грудні 2014 року Порядок засвідчення форс-мажорних обставин був затверджений в новій редакції, який має застосовуватись до спірних правовідносин та в якому фактично було уточнено, що якщо на момент видачі Сертифікату обставини непереборної сили тривають та період дії яких встановити неможливо, то, заявник має право звернутися до ТПП України для засвідчення форс-мажорних обставин за подальший період саме з дня, наступного за датою видачі сертифікату.

Відтак, на переконання апеляційного суду, позивач у спірних правовідносинах мав би звернутись до ТПП України після виникнення відповідних обставин, оскільки засвідченню підлягають обставини непереборної сили по кожному окремому податковому обов`язку та відносно обов`язку, виконання якого вже настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом, проте на момент видачі позивачу Сертифікатів від 25 листопада 2014 року та 17 листопада 2014 року, податкових обов`язків за спірний період, не виникало.

Аналогічний висновок викладено у Постанові Верховного Суду від 1 жовтня 2019 року у справі № 805/385/17-а, адміністративне провадження К/9901/32011/18.

Отже, доводи позивача, пов`язані із наявністю у нього Сертифікатів ТПП не можуть бути підставами для задоволення позову.

З огляду на вищевикладене, суд приходить висновку про те, що спірне податкове повідомлення - рішення прийняте Головним управління ДПС у Донецькій області у межах та у спосіб визначений чинним законодавством.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу", в особі Регіонального управління з експлуатації каналу до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення про сплату штрафу за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з земельного податку юридичних осіб № від 30.11.2019 року на суму 343,63 грн.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу", в особі Регіонального управління з експлуатації каналу до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення про сплату штрафу за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з земельного податку юридичних осіб № від 30.11.2019 року на суму 343,63 грн. - відмовити.

Рішення прийнято у нарадчій кімнаті та проголошена вступна та резолютивна частини у судовому засіданні 13 травня 2020 року в присутності представника відповідача.

Повний текст рішення складено та підписано 18 травня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строки на оскарження рішення застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540 від 30.03.2020 року (який набрав чинності 02.04.2020 року).

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Олішевська