Справа № 160/1920/20
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2020-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

18 травня 2020 року Справа № 160/1920/20

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Сидоренко Д.В., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

18.02.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, в якому, з урахуванням уточненого позову, позивач просить суд: визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №433-57 від 06.11.2018 року, №433-57 від 10.05.2019 року, №433-57 від 12.08.2019 року, №433-57 від 05.11.2019 року на загальну суму 26539,26 грн. відносно ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 11.03.2020 року, після усунення недоліків позовної заяви, було відкрито провадження у адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами. Також, цією ухвалою суду було витребувано у відповідача належним чином засвідчені письмові докази направлення позивачу оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки), а також письмові докази отримання ним такої вимоги.

01.04.2020 року від відповідача до суду засобами електронного зв`язку надійшов відзив на позовну заяву, разом із витребуваними письмовими доказами направлення позивачу оскаржуваних вимог про сплату боргу (недоїмки).

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність залишення позовної заяви без розгляду, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.1 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За приписами ч.2 ст.122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст.122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач оскаржує вимоги про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДПС у Дніпропетровській області №433-57 від 06.11.2018 року, №433-57 від 10.05.2019 року, №433-57 від 12.08.2019 року та №433-57 від 05.11.2019 року на загальну суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 26539,26 грн.

Згідно з абзацами 4, 5, 6 ч.4 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464-VI), платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до податкового органу вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це податкового органу, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску. Не підлягають оскарженню зобов`язання зі сплати єдиного внеску, самостійно визначені платником.

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (абз.8 ч.4 ст.25 Закону №2464-VI).

Відповідно до абз.9 ч.4 ст.25 Закону №2464-VI, у разі якщо згоди з податковим органом не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного податкового органу або оскаржити вимогу до податкового органу вищого рівня чи в судовому порядку.

Таким чином, для звернення до суду з позовом про скасування вимоги про сплату єдиного внеску Законом №2464-VI встановлено 10-денний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, наведеною у постановах Верховного Суду від 31.01.2019 року у справі №802/983/18-а та від 08.08.2019 року у справі №480/106/19, який в силу вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Пунктом 45.1 ст.45 Податкового кодексу України визначено, що платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Податковою адресою ОСОБА_1 є адреса: АДРЕСА_1 , яка зазначалася у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як місце проживання фізичної особи-підприємця.

Відомостей відносно визначення іншої податкової адреси, з повідомленням про це контролюючого органу, позивачем не надано.

Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, якою визначено процедуру нарахування і сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів.

Пунктом 4 розділу VI.Порядок стягнення заборгованості з платників визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

У разі якщо неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв`язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання) (відсутністю службових (посадових) осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, поверненням поштового відправлення у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання або з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувані вимоги відповідачем були направлені позивачу на адресу: АДРЕСА_2 . У зв`язку із закінченням строку зберігання кореспонденції, до податкового органу поверталися конверти із довідками Укрпошти про невручення.

Враховуючи, що оскаржувані вимоги надіслано за податковою адресою позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення, вимоги про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДПС у Дніпропетровській області №433-57 від 06.11.2018 року, №433-57 від 10.05.2019 року, №433-57 від 12.08.2019 року та №433-57 від 05.11.2019 року вважається належним чином врученими, тобто, позивачем пропущено десятиденний строк, установлений Законом №2464-VI для звернення до суду з даним позовом, оскільки позовну заяву подано до суду лише 18.02.2020 року.

Відповідно до ч.1 ст.121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

В обгрунтування пропуску строку звернення до суду позивач зазначає, що наприкінці грудня 2019 року за адресою реєстрації в Україні: АДРЕСА_2 , його донька - ОСОБА_2 отримала усне повідомлення від працівника поштового відділення про надходження на ім`я позивача поштового відправлення від ВДВС, та після приїзду в Україну, він надав їй довіреність. Під час ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження, 03.02.2020 року донька позивача дізналася, що Довгинцівським ВДВС м.Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження на підставі податкових вимог №433-57 від 06.11.2018 року, №433-57 від 10.05.2019 року, №433-57 від 12.08.2019 року та №433-57 від 05.11.2019 року на загальну суму 26539,26 грн.

ОСОБА_1 наголошує, що він працює в Російській Федерації у ТОВ "АВ-Крафт" та має офіційну реєстрацію за адресою: АДРЕСА_4 , тому поштову кореспонденцію в Україні не отримує.

Суд зазначає, що згідно із відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, до 02.01.2020 року позивач - ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець в Україн іі саме за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Частинами 1 та 4 ст.10 вищезазначеного Закону передбачено, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що податковим органом оскаржувані вимоги було направлено фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 за податковою адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, отже, суд вважає, що про наявність вимог позивачу було відомо у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення, проте, до суду позивач звернувся лише 18.02.2020 року.

Суд також зазначає, що не бере до уваги підстави позивача щодо неотримання кореспонденції у зв`язку із зміною назви вулиці із АДРЕСА_2 , враховуючи, що кореспонденція до податкового органу поверталася із довідками Укрпошти не з підстав неправильно зазначеної (відсутної) адреси одерджувача, а з підстав закінчення встановленого строку зберігання.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод у статті 6 гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно з її положеннями, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як визначено у статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України» констатував, що якщо ординарний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, то таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Чинне законодавство України, встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлено досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 року №17рп/2011 визнано, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційний прав на судовий захист і доступ до правосуддя.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Аналіз практики Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, останній виходить з наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення з адміністративним позовом до суду є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожні справі; будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 4) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб; 5) недотримання строків було зумовлено діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції (несвоєчасне вручення судового рішення або не вручення судового рішення тощо); 6) відновлення строку необхідно для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя.

Суд вважає не отримання кореспонденції за адресою неповажною, оскільки неотримання кореспонденції контролюючого органу направленою за податковою адресою, не є об`єктивно непереборними обставинами, які перешкоджали зверненню до суду.

Згідно із ч.ч.3, 4 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 8 ч.1 ст.240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Суд вважає вказані у позові причини пропуску строку звернення до суду неповажними та такими, що суперечать матеріалам справи та приписам ч.2 ст.122 КАС України, тому суд не знаходить підстав для поновлення пропущеного позивачем строку звернення до суду із позовними вимогами щодо визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №433-57 від 06.11.2018 року, №433-57 від 10.05.2019 року, №433-57 від 12.08.2019 року та №433-57 від 05.11.2019 року на загальну суму 26539,26 грн. відносно ОСОБА_1 .

За таких обставин, у зв`язку з пропуском позивачем десятиденного строку звернення до суду, позов підлягає залишенню без розгляду.

Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.121-123, 240 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку звернення до суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена у строки встановлені ст.ст.295, 297 цього Кодексу.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до пп.15.5 п.15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.В. Сидоренко