Справа № 160/4389/20
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2020 року Справа № 160/4389/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в письмовому провадженні) в місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач), в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, які виразилися у протиправному виключенні із трудового стажу ОСОБА_1 стажу роботи за списком №1 за період з 10.11.1999 по 17.07.2000 роки;
- скасувати рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яке викладене у листі-відмові від 03.03.2020 року № 2222/03.05.17;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 з моменту досягнення пенсійного віку, тобто з 09.01.2020 року.
В обгрунтування позовну зазначено, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 та надав усі необхідні документи для підтвердження трудового стажу. ГУ ПФУ в Дніпропетровській області відмовило у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Зокрема, відповідачем зазначено, що в уточнюючій довідці про підтвердження періоду роботи з 10.11.1999 року по 17.07.2000 року у відокремленому підрозділі Шахта Капітальна відсутні дата на наказі про прийняття та переведення, у зв`язку з чим вказаний період роботи не підтверджений та не може бути зарахований до пільгового стажу. Позивач вважає відмову відповідача у призначенні пенсії протиправною, оскільки запис про період роботи з 10.11.1999 року по 17.07.2000 року міститься у трудовій книжці, яка заповнена повністю, містить всі необхідні відомості та відповідачем не зазначено зауважень щодо записів у ній. Таким чином, позивач вважає, що у відповідача не було законних підстав для відмови у призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1.
Ухвалою суду від 23.04.2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.
Представник ГУ ПФУ в Дніпропетровській області надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що у позивача не вистачає пільгового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 відповідно до частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Виходячи з положень пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд адміністративної справи здійснено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 50 років, 26.02.2020 року звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Листом від 03.03.2020 року №8222/03.05.17 відповідач відмовив позивачу у призначені пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1. В обґрунтування прийнятого рішення зазначено, що згідно з довідкою від 15.01.2020 року №51, виданою відокремленим підрозділом Шахта Капітальна державного підприємства Мирноградвугілля період з 10.11.1999 року по 17.07.2000 року, де ОСОБА_1 працював гірником очисного забою підземним зарахувати до пільгового стажу не має підстав, так як в приймальних листах, на підставі яких видавалася довідка, відсутні дата на накази про прийняття та переведення. Таким чином, за наявними документами загальний стаж роботи ОСОБА_1 складає 25 років 6 місяців 22 дні, у тому числі за списком №1 - 9 років 6 місяців 16 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до вимог частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Позивач, не погодившись з відмовою відповідача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
У статті 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон №1058).
Відповідно до частини 1 статті 114 Закону №1058 право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Відповідно до вимог частини 2 статті 114 Закону №1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається:
1) працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Частиною 1 статті 44 Закону №1058 встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (частина 3 статті 44 Закону №1058).
Також, приписами підпункту 3.3 пункту 3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок №22-1) встановлено, що орган який призначає пенсію надає: роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій; у разі необхідності бланки документів; допомогу особам, зазначених у п. 1.1 і 1.2 розділу І вказаного порядку, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії; у разі необхідності - допомогу щодо визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення.
Пунктом 4.2 Порядку №22-1 передбачено, що при прийманні документів орган який призначає пенсію:
1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;
2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;
3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;
4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.
З аналізу викладених норм слід дійти висновку, що у разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі Порядок №637) передбачено, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.
З трудової книжки позивача НОМЕР_1 вбачається, що у ній міститься записи про те, що ОСОБА_1 працював з 10.11.1999 року по 17.07.2000 року на посаді гірничого очисного забою підземним з повним робочим днем у шахті ім. Стаханова (нова назва відокремлений підрозділ Шахта Капітальна).
Додатково позивач надав уточнюючу довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №51 від 15.01.2020 року, в якій зазначено, що позивач працював повний робочий день на підземних роботах у шахті ім. Стаханова, а саме з 10.11.1999 року по 15.11.1999 року навчався в учбовому пункті, отримував заробітну плату як підземний робітник, та з 16.11.1999 року по 17.07.2000 року на посаді гірника очисного забою підземний.
Відповідач в обґрунтування відмови у призначенні пенсії посилається на відсутність пільгового стажу, оскільки період роботи позивача з 10.11.1999 року по 17.07.2000 року не можливо зарахувати до пільгового стажу, оскільки уточнююча довідка №51 від 15.01.2020 року не містить дати на наказах про прийняття та переведення.
Фактично відповідач не заперечує, що посада, яку займав позивач протягом спірного періоду належить до відповідного списку №1, а лише зазначає про відсутність необхідного пільгового стажу - 10 років. Натомість відповідачем визнано пільговий стаж за списком №1 - 9 років 6 місяців 16 днів.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.05.2018 року в справі №174/658/16-а (провадження №К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву щодо призначення пенсії.
Як вже було зазначено вище, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
Суд звертає увагу, що відповідачем не зазначено у відмові про призначення пенсії позивачеві про відсутність у трудовій книжці позивача, яка є основним документом на підтвердження трудового стажу, відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах. Тобто, будь-яких зауважень щодо запису у трудовій книжці про період роботи позивача з 10.11.1999 року по 17.07.2000 року відповідачем не наведено. Натомість, відповідач посилається лише на формальні підстави незарахування спірного періоду роботи - невідповідність уточнюючої довідки вимогам пункту 20 Порядку №637 (відсутність дати наказа про прийняття та переведення), повністю ігноруючи записи, що містяться в трудовій книжці.
Суд наголошує, що відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, суд під час розгляду справи керується частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у якій передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Аналізуючи вищевикладені обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по списку №1 з підстав відсутності відомостей в уточнюючій довідці, діяв не у межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством України, оскільки останнім не враховано записи трудової книжки позивача, яка відповідно до вимог статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 1 Порядку № 637, є основним документом, що підтверджує стаж роботи.
Таким чином, дії відповідача щодо незарахування до пільгового стажу позивача періоду його роботи з 10.11.1999 року по 17.07.2000 року не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо, що свідчить про їх протиправність.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку протиправність рішення відповідача про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1, яке викладено у листі від 03.03.2020 року № 2222/03.05.17.
Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З огляду на те, що під час розгляду справи судом встановлено протиправність дій відповідача, яка виразилась у не зарахуванні до пільгового стажу позивача період його роботи з 10.11.1999 року по 17.07.2000 року, для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних та зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача вказаний період роботи.
Отже, за наслідком розгляду справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 був працівником, зайнятим на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України; на час звернення до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах досяг 50 років і мав страховий стаж більше 25 років, з них - більше10 років на зазначених роботах.
Таким чином, позивач набув право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 відповідно до частини 2 статті 114 Закону №1058.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
У своєму рішенні від 16.09.2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, що діяли як офіційні особи.
Засіб правового захисту, що передбачений зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.
Суд зауважує, що статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення пункту 3 частини 1 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, за змістом якого у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, тому суд визначає спосіб поновлення порушених прав позивача у вигляді зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 з моменту досягнення пенсійного віку, тобто з 09.01.2020 року.
Саме такий спосіб, на переконання суду, не суперечить законодавству і забезпечить ефективний захист порушеного права позивача.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 , є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню повністю.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 840,80 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 за списком №1 період роботи з 10.11.1999 року по 17.07.2000 року.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яке викладене у листі від 03.03.2020 року № 2222/03.05.17 «Щодо призначення пенсії».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу за списком №1 період роботи ОСОБА_1 з 10.11.1999 року по 17.07.2000 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 з 09.01.2020 року.
Присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судові витрати у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар