Справа № 580/989/20
Суддя: В.В. Гаращенко
Дата ухвалення: 2020-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року справа № 580/989/20
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаращенка В.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження без виклику учасників адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якій просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 30.01.2020, щодо призначення позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії зі зменшення пенсійного віку на десять років, як особі, що працювала у зоні відчуження з 12 травня 1986 року по 13 травня 1986 року незалежно від кількості робочих днів відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

- скасувати рішення комісії при управлінні Пенсійного фонду України в Катеринопільському районі від 01.04.2015 №4 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як особі, що працювала у зоні відчуження з 12 травня 1986 року по 13 травня 1986 року незалежно від кількості робочих днів відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії зі зменшення пенсійного віку на десять років, як особі, що працювала у зоні відчуження з 12 травня 1986 року по 13 травня 1986 року незалежно від кількості робочих днів відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що в січні 2020 року звернувся до Головного управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області з заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач стверджує, що надав відповідачеві заяву та необхідні документи для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 10 років, як учаснику ліквідації наслідків на ЧАЕС в тому числі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та довідку з підприємства з якого позивач відправлений на ліквідацію, однак Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області безпідставно вирішило, що всі надані документами не доводять факту участі позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

На підставі наведеного позивач вважає, що його позов підлягає задоволенню.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, у відзиві на адміністративний позов просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що 17.10.2014 управлінням Пенсійного фонду України в Катеринопільському районі Черкаської області направлено запит до управління Пенсійного фонду України у м. Переяслав - Хмельницькому та Переяслав-Хмельницькому районі Київської області щодо надання допомоги в отриманні первинних документів, що підтверджують участь Позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. На запит управління надійшов лист комунальної установи «Трудовий архів Переяслав-Хмельницького району» від 26.12.2014 №04-04/284 у якому зазначено, що документи, які б підтвердили факти направлення та перебування Позивача у зоні ЧАЕС колгоспом ім. Горького с. Єрковці на зберігання не передавались.

Врахувати довідку колгоспу ім. Горького неможливо, оскільки вона не зареєстрована належним чином, а також у ній не зазначено підстави її видачі. Крім того, за її змістом неможливо визначити кількість днів і коли саме позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Таким чином, на думку відповідача, будь-який первинний документ, наданий позивачем до Головного управління для призначення пільгової пенсії не містить інформації стосовно населеного пункту чи об`єкта (зони небезпеки), де позивач здійснював роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

З огляду на зазначене, рішення Головного управління та Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України про відмову позивачу у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є законним, ознаки неправомірності в діях Головного управління та Департаменту Пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України відсутні, а вимоги позивача необґрунтованими та безпідставними.

На підставі наведеного відповідач вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Також у відзиві відповідач звернув увагу, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки вперше позивач за призначенням пенсії звернувся 25.03.2015 та відповідачем уже приймалось рішення про відмову в призначенні пенсії.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Щодо шестимісячного строку звернення до суду визначеного ч. 2 ст. 122 КАС України, суд звертає увагу, що законодавством не обмежено кількість разів звернення за призначенням пенсії. Позивач оскаржує відмову відповідача в призначенні пенсії викладену в листі від 30.01.2020 №94/Б-10 на заяву від 09.01.2020. До суду позивач звернувся 23.03.2020, тобто з дотриманням шестимісячного строку звернення за захистом порушених на його думку прав.

Щодо строку на оскарження рішення комісії при управлінні Пенсійного фонду України в Катеринопільському районі від 01.04.2015 №4 про відмову у призначенні пенсії позивачу суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

В силу положень ч. 1 ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З наведених норм процесуального закону вбачається, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

При цьому, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від позивача унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Порівняльний аналіз термінів «дізнався» та «міг дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого.

В контексті наведеного, суд звертає увагу, що позивач не заперечує ту обставину, що знав про оскаржене рішення від 01.04.2015 №4, однак не подав заяву про визнання поважними причин пропуску шестимісячного строку звернення до суду, тому суд констатує, що в цій частині строк позивачем пропущено без поважних причин.

За ч. 3 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.,

Пунктом 8 ч. 1 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Вказане є підставою для залишення без розгляду позовних вимог у цій частині.

Судом встановлено, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою від 09.01.2020 про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку у зв`язку з участю у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

До заяви позивач надав, зокрема, наступні документи: копію трудової книжки; довідку (без номера і дати), видану колгоспом ім. Горького Переяслав-Хмельницького району Київської області; довідку від 01.10.2014 № 04-04/225 видану комунальною установою «Трудовий архів Переяслав - Хмельницького району» в якій зазначено, що позивач працював в колгоспі ім.. Горького с. Єрковці з червня 1982 року по 12 квітня 1983 року та з 01.06.1985 до 31.12.1988 із зазначенням вироблених трудоднів; копію посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії серії НОМЕР_1 від 26.01.1993.

Листом від 30.01.2020 №94/Б-10 повідомлено, що врахувати довідку колгоспу ім. Горького неможливо, оскільки вона не зареєстрована належним чином, а також у ній не зазначено підстави її видачі. Крім того, за її змістом неможливо визначити кількість днів і коли саме позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Оскільки первинні документи, які б підтверджували участь позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відсутні, головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області прийнято рішення від 01.04.2015 № 4 про відмову у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Для призначення пенсії лише за наявності посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС законодавчих підстав немає.

Вважаючи вказану відмову неправомірною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з того, що відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом, який спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території, громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру є Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28 лютого 1991 року (далі Закон №796).

Статтею 55 Закону №796 передбачено умови надання пенсії за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону №796 особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку на 5 років, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів 10 років.

Законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058).

Відповідно до «Прикінцевих положень» Закону №1058, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, пенсії за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення призначаються за нормами Закону №1058, з урахуванням положень статті 55 Закону №796.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 № 1566/11846 (далі Порядок №22-1), який відповідно до статті 60 Закону № 1058 та пункту 7 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого указом Президента України від 01.03.2001 №121/2001 є обов`язковим для виконання, у тому числі страхувальниками та застрахованими особами.

Відповідно до пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 при призначенні пенсії за віком, крім іншого, особа повинна надати документи, які засвідчують її особливий статус. Для підтвердження статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС особа повинна надати посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року №122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

З наведених законодавчих норм вбачається, що особа, яка брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС повинна надати будь-який з вищенаведених документів, а також інші документи, які дають змогу встановити період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Доводи відповідача, що подані позивачем документи не дають змогу встановити кількість днів і коли саме позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, суд вважає необґрунтованими, оскільки згідно довідки колгоспу ім. Горького, вбачається, що позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 12 травня 1986 по 13 травня 1986 року в населеному пункті Весняне, Поліського району Київської області. Тобто, наведена довідка дає змогу встановити об`єкт, де позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та період такої участі.

Вказана довідка містить відомості, що позивачу виплачена додаткова заробітна плата в підвищеному розмірі за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у населеному пункті Весняне, Поліського району, з 12.05.1986 по 13.05.1986, в сумі 28 крб. 32 коп., коефіцієнт 2; з 12.10.1986 по 13.10.1986 в сумі 42 крб. 72 коп. коефіцієнт 2.

Відсутність дати та номеру в зазначеній довідці не спростовує викладені в ній відомості, не є виною позивача та не може позбавляти його пільг, що встановлені законодавством для осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Додатково позивачем надано відповідачу довідку від 01.10.2014 № 04-04/225 видану комунальною установою «Трудовий архів Переяслав - Хмельницького району» в якій зазначено, що позивач працював в колгоспі ім.. Горького с. Єрковці з червня 1982 року по 12 квітня 1983 року та з 01.06.1985 до 31.12.1988 із зазначенням вироблених трудоднів.

Позивачу Черкаською обласною державною адміністрацією видано посвідчення серії НОМЕР_1 від 26.01.1993 учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії у 1986 році.

Статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС позивачу не скасовано.

При вирішенні справи судом взято до уваги правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 24 липня 2018 року у справі №129/3151/16-а, від 22 січня 2019 року у справі №295/1087/17, від 13 лютого 2019 року у справі №565/1228/17, відповідно до якого єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Судом відхиляються посилання відповідача про відсутність у комунальній установі «Трудовий архів Переяслав-Хмельницького району» документів, які підтверджують участь позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, оскільки відсутність в архівній установі певних документів не свідчить про відсутність факту участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Їх наявність чи відсутність не є визначальною обставиною для призначення пенсії особі, якщо з інших документів можливо встановити зазначені факти.

Підсумовуючи вищенаведені обставини в їх сукупності та наявні в матеріалах пенсійної справи документи, суд дійшов висновку, що позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження в населеному пункті Весняне, Поліського району Київської області до 1 липня 1986 року, що дає йому право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 10 років, незалежно від кількості робочих днів.

У відповідності до ч. 1 ст. 26 Закону №1058 починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

За ч. 2 ст. 26 Закону №1058 у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років.

Враховуючи встановлені обставини, на переконання суду, відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, неправомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, надавши відповідь листом від 30.01.2020 №94/Б-10, в якому вказано про прийняте відповідачем рішення від 01.04.2015 №4.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приймаючи до уваги, що позивач просить визнати протиправною відмову відповідача, однак останній не вчинив дій, які передбачені законом, чим допустив протиправну бездіяльність, тому суд для повного захисту прав позивача вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати неправомірною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови у призначенні пенсії зі зменшення пенсійного віку на десять років, як особі, що працювала у зоні відчуження до 1 липня 1986 року відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Щодо вирішення питання про зобов`язання відповідача призначити пенсію, суд зазначає, що не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень. Такі дії суду виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Разом з тим, відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, повинен розглянути питання про призначення пенсії за віком позивачу із зменшенням пенсійного віку з урахуванням висновків суду, викладених в мотивувальній частині даного рішення.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 12, 14, 72, 76, 90, 241-246, 255, 262, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії зі зменшення пенсійного віку на десять років, як особі, що працювала у зоні відчуження з 12 травня 1986 року по 13 травня 1986 року незалежно від кількості робочих днів відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ) розглянути питання про призначення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії зі зменшення пенсійного віку на десять років, як особі, що працювала у зоні відчуження з 12 травня 1986 року по 13 травня 1986 року незалежно від кількості робочих днів відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням висновків суду, викладених в мотивувальній частині даного рішення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Позовні вимоги в частині оскарження рішення комісії при управлінні Пенсійного фонду України в Катеринопільському районі від 01.04.2015 №4 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії залишити без розгляду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана з врахуванням особливостей закріплених п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення» та п. 15.5 Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня підписання рішення суду.

Суддя В.В. Гаращенко