Справа № 460/1974/19
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2020-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/1974/19 пров. № А/857/1874/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Кушнерика М. П., Ніколіна В. В.,

з участю секретаря судового засідання Ратушної М. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційні скарги Виконавчого комітету Вараської міської ради та начальника відділу культури та туризму Виконавчого комітету Вараської міської ради Стояновського Олександра ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року у справі № 460/1974/19 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - начальник відділу культури та туризму Виконавчого комітету Вараської міської ради Стояновський Олександр Йосипович про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

суддя в 1-й інстанції - Нор У. М.,

час ухвалення рішення - 18.12.2019 року,

місце ухвалення рішення - м. Рівне,

дата складення повного тексту рішення - 24.12.2019 року,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до відповідача Виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області, в якому просила визнати протиправним та скасувати розпорядження міського голови м. Вараш Рівненської області від 18 липня 2019 року № 107-ос «Про звільнення ОСОБА_2 »; поновити її на роботі з 18 липня 2019 року на посаді начальника відділу культури та туризму Виконавчого комітету Вараської міської ради та стягнути з Виконавчого комітету Вараської міської ради на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 липня 2019 року по день ухвалення судом рішення у цій справі.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано розпорядження міського голови м. Вараш Рівненської області від 18 липня 2019 року № 107-ос "Про звільнення ОСОБА_2 ". Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника відділу культури та туризму виконавчого комітету Вараської міської ради з 18 липня 2019 року. Стягнено з виконавчого комітету Вараської міської ради на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 липня 2019 року по 18 грудня 2019 року у сумі 48802,70 грн (сорок вісім тисяч вісімсот дві гривні 70 коп.) без врахування податків і зборів. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника відділу культури та туризму виконавчого комітету Вараської міської ради з 18 липня 2019 року та стягнення на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць підлягає до негайного виконання.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що позивач була звільнена з посади начальника відділу культури та туризму виконавчого комітету Вараської міської ради за п.7 ст.40 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані. Підставою для видачі відповідного розпорядження міського голови щодо звільнення ОСОБА_2 слугувала поява позивача на робочому місці 18 липня 2019 року у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується актом, складеним 18 липня 2019 року о 16:50 год. та підписаним службовими особами органу місцевого самоврядування Анощенком С., Тарадюк О ОСОБА_4 , Стояновським О., депутатом Вараської міської ради Чехом О., а також свідками ОСОБА_5 та Стадник Н. Зазначає, що у акті від 18 липня 2019 року вказано про ознаки сп`яніння позивача, а саме: наявність сильного запаху алкоголю, грубої та неадекватної поведінки. Крім того, звертає увагу, що письмовими поясненнями підписантів акту підтверджується, що можливості отримати пояснення від ОСОБА_2 не було, оскільки позивач на зауваження керівника не реагувала і самовільно у робочий час, нехтуючи своїми обов`язками, покинула робоче місце, залишивши свої особисті речі та гербову печатку відділу культури та туризму виконавчого комітету Вараської міської ради. Вважає, що відсутність пояснень порушника трудової дисципліни через у їх наданні не може слугувати підставою для визнання розпорядження про звільнення незаконним. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Крім того, не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - начальник відділу культури та туризму Виконавчого комітету Вараської міської ради Стояновський О. Й ОСОБА_4 також оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що у судовому засіданні свідки підтвердили обставину того, що позивач перебувала на робочому місці у нетверезому стані, від запропонованого для неї медичного огляду відмовилась, її поведінка була неадекватна, мова нерозбірлива, хода хитка та від неї відчувався сильний запах алкоголю. Також свідками підтверджено, що на робочому місці позивача ними виявлено сліди розпиття алкоголю, а саме: у підсобному приміщенні кабінету позивача на столі були розкладені продукти харчування та стояли спиртні напої. Зазначає, що він та ОСОБА_6 були безпосередніми свідками того, що позивач вживала спиртні напої, а тому вважає, що ці обставини підтверджують факт перебування ОСОБА_2 на робочому місці у стані алкогольного сп`яніння. Зауважує, що висновок суду першої інстанції про те, що відсутні докази на підтвердження того факту, що позивачем робочий день 18 липня 2019 року було відпрацьовано не повну кількість робочих годин є безпідставним, оскільки табель обліку робочого часу складався під керівництвом позивача, а тому такий не міг відображати меншу кількість годин перебування на роботі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач подала відзиви на апеляційні скарги, в яких зазначає, що свідчення ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не є належними доказами щодо обставини перебування її у стані сп`яніння, оскільки цим свідкам невідомі ці обставини, так як вони були свідками складення та підписання акту після того, як вона залишила кабінет. Вважає, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не були допитані у судовому засіданні зі складенням присяги, а тому їхні пояснення не можуть братися до уваги як свідчення свідків на підставі ст.93 КАС України. Ці особи, як представник відповідача та третя особа згідно зі ст.78 КАС України можуть визнавати певні обставини, зокрема, визнати ті обставини, що акт складався у відсутності позивача та у останньої не відбирались письмові пояснення, а також те, що акт про відмову від дачі пояснень теж не складався. Також зазначає, що ОСОБА_9 визнав ту обставину, що особисто приніс спиртні напої у кабінет начальника відділу культури. Звертає увагу, що акт є недостовірним, оскільки особи, які його підписали не підтвердили у судовому засіданні повністю інформацію, викладену у ньому. Зазначає, що жоден зі свідків у судовому засіданні не підтвердив, що у присутності свідків позивачу пропонувалось пройти медичне обстеження та що остання відмовилась від такого проходження, хоча у акті ці свідки про таке розписалися. Вважає, що сумніви мають бути використані на користь позивача, оскільки в трудовому спорі доведення вини покладається на роботодавця і ця вина має бути доведена поза всяким розумним сумнівом, однак розумні сумніви залишаються, так як розглядуваний акт та свідчення свідків є недостовірними, а інші докази відсутні, то і вина щодо перебування ОСОБА_2 на роботі у стані сп`яніння не доведена. Таким чином, вважає, що доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Судове засідання 01 квітня 2020 року відкладено у зв`язку з клопотанням учасників справи на 13 травня 2020 року про запровадження карантину.

12 травня 2020 року від ОСОБА_9 та 13 травня 2020 року від Виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області на адресу суду надійшли заяви про відкладення розгляду справи із покликанням на запровадження в Україні карантину.

За результатами розгляду цих клопотань колегія суддів ухвалила їх відхилити, оскільки поверхневі та загальні покликання на умови карантину зі сторони суб`єкта владних повноважень (апелянта) не можуть вважатися достатньою підставою для відкладення розгляду справи. Також рекомендація Ради суддів України (лист № 9-рс-186/20 від 16 березня 2020 року) не вказує на припинення судами розгляду справ, а лише встановлює особливий режим судів України, який включає в себе, зокрема, розгляд справ в режимі відеоконференції, по можливості здійснення розгляду справи без участі сторін, в порядку письмового провадження, рекомендацію учасникам судових засідань подавати до суду заяви про розгляд справи у їхній відсутності за наявними у справі матеріалами.

Крім того, апеляційний суд вже відкладав розгляд справи для забезпечення участі сторін в судовому засіданні, однак учасниками справи не було вжито будь-яких заходів для участі в розгляді справи, зокрема, не заявлено клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції тощо.

Також відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи. Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останнім не наведено, клопотань про їх витребування/долучення тощо останнім не заявлено.

У протилежному випадку відкладення розгляду справи без пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя в умовах карантину може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи.

Додатково колегія суддів враховує, що відповідно до ч.5 ст.44 КАС України учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Він не буде відповідальним за відкладення, викликані станом його здоров`я, оскільки вони пов`язані з форс-мажорними обставинами.

Крім того, Європейський суд з прав людини визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі Varela Assalino contre le Portugal (пункт 28, № 64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду. У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права. Європейський суд вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло ніяких питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів.

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду, є доцільнішим, ніж усні слухання; розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Учасники справи у судове засідання 13 травня 2020 року не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому з врахуванням наведеного вище суд вважає можливим проведення розгляду справи у їхній відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що розпорядженням міського голови Кузнецовської міської ради Рівненської області від 01 лютого 2017 року № 43-ос «Про переведення на посаду ОСОБА_2 » ОСОБА_2 , заступника начальника управління освіти виконавчого комітету Кузнецовської міської ради переведено на посаду начальника відділу культури та туризму виконавчого комітету Кузнецовської міської ради (а.с.37).

Згідно з рішенням Вараської міської ради Рівненської області від 09 червня 2017 року № 763 (а.с.40) відділ культури виконавчого комітету Кузнецовської міської ради було перейменовано у відділ культури та туризму виконавчого комітету Вараської міської ради та затверджено Положеня про відділ культури та туризму виконавчого комітету Вараської міської ради у новій редакції (а.с.41-43).

Розпорядженням міського голови м. Вараш від 18 липня 2019 року № 107-ос «Про звільнення ОСОБА_2 » ОСОБА_2 була звільнена 18 липня 2019 року з посади начальника відділу культури та туризму виконавчого комітету Вараської міської ради за пунктом 7 статті 40 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані (а.с.38).

Листом за вих. № 956/02.3-28/05 від 18 липня 2019 року виконавчий комітет Вараської міської ради Рівненської області повідомив ОСОБА_2 про необхідність з`явлення до відділу кадрової політики, нагород та запобігання корупції виконавчого комітету Вараської міської ради для отримання трудової книжки або надати письмову згоду на пересилання трудової книжки поштою (а.с.47).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача на підставі п.7 ч.1 ст.40 КЗпП України є протиправним, оскільки відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами факт знаходження ОСОБА_3 на робочому місці 18 липня 2019 року у стані алкогольного сп`яніння, а тому належним способом відновлення порушених прав позивача є визнання протиправним і скасування оскаржуваного наказу та поновлення на посаді начальника відділу культури та туризму виконавчого комітету Вараської міської ради з 18 липня 2019 року, а також стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.23 Загальної декларації прав людини кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Ст.43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07 червня 2001 року № 2493-III на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Ст.149 КЗпП України передбачає, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. До таких видів стягнення згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України належать: догана та звільнення.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.40 КЗпП України підставою для звільнення особи є поява на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння.

Проаналізувавши наведені вище правові норми, можна дійти висновку про те, що власник може розірвати трудовий договір у разі появи працівника на роботі у нетверезому стані. Підставою для звільнення працівника є сам факт появи на робочому місці і у робочий час у нетверезому стані. Такий факт може встановлюватися не лише спеціальним обстеженням з використанням відповідних технічних засобів, а й будь-якими іншими доказами, допустимими з точки зору процесуального права. Між тим, обов`язок доведення факту появи працівника на роботі у нетверезому стані лежить на власнику.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснив судам, що звільнення на підставі пункту 7 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України є дисциплінарним звільненням, тому воно повинно проводитись з додержанням правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень.

Крім того, Пленум Верховного Суду України звернув увагу судів на те, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов`язки.

П.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 09 листопада 1992 року передбачає, що нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп`яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

Звільнення за появу на роботі в стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння застосовується до працівника незалежно від того, чи притягався він раніше до дисциплінарної відповідальності та чи вживались до нього заходи громадського стягнення. Власник або уповноважений ним орган вправі звільнити працівника за цією підставою і при одноразовому порушенні трудової дисципліни, дотримуючись при цьому порядку і строків накладення дисциплінарних стягнень.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для винесення розпорядження про звільнення позивача з роботи від 18 липня 2019 року № 107-ос слугували: копія Акту від 18 липня 2019 року, копії пояснень ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , які надані поліцейському Вараського ВП ГУ НП в Рівненській області від 18 липня 2019 року (а.с.38).

Крім того, матеріалами справи підтверджується і не заперечується сторонами те, що акт було складено 18 липня 2019 року о 16:50 год. у приміщенні службового кабінету начальника відділу культури та туризму виконавчого комітету Вараської міської ради в присутності: міського голови Анощенка С. І., депутата Вараської міської ради Чеха О., заступника начальника управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Вараської міської ради Стояновського О., начальника відділу кадрової політики, нагород та запобігання корупції виконавчого комітету Вараської міської ради Тарадюк О.

Зі змісту вищезазначеного акту вбачається, що начальник відділу культури та туризму виконавчого комітету Вараської міської ради ОСОБА_2 поводила себе неадекватно, грубила, від неї відчувався сильний запах алкоголю, самовільно залишила робоче місце. Також в акті зазначено про відмову від медичного огляду.

Цей акт містить підписи свідків, а саме: директора Вараської міської бібліотеки для дітей ОСОБА_5 та інженера-програміста централізованої бухгалтерії ВК та ТВК Вараської міської ради Стадник Н . (а.с.39).

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції 05 грудня 2019 року допитано у якості свідків: депутата Вараської міської ради ОСОБА_12 ., директора Вараської міської бібліотеки для дітей ОСОБА_7 , голову Вараської міської ради - ОСОБА_13 С ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 (т.в.о. директора центру дозвілля відділу культури та туризму виконавчого комітету Вараської міської ради) та встановлено наступне.

Депутат Вараської міської ради ОСОБА_12 пояснив, що 18 липня 2019 року, прибувши приблизно о 16:45 год. до кабінету начальника відділу культури та туризму виконавчого комітету Вараської міської ради, він побачив ОСОБА_2 на робочому місці. Свідок зазначив, що розпивання нею спиртних напоїв він не бачив, але у кабінеті відчувався запах алкоголю, а у підсобному приміщенні знаходились алкогольні напої, харчі. Потім позивач залишила робоче місце, на вказівку міського голови повернутися до роботи не зреагувала. Свідок супроводжував позивача певний проміжок часу, доводячи до її відома необхідність повернутися на робоче місце, однак позивач вказане проігнорувала. Після самовільного залишення ОСОБА_2 свого робочого місця та за її відсутності було складено відповідний акт, яким, як зазначив свідок, було посвідчено факт залишення начальником відділу культури та туризму виконавчого комітету Вараської міської ради ОСОБА_16 О ОСОБА_17 свого робочого місця. Після виклику міським головою поліції свідок надав поліцейському особисті пояснення. При цьому, свідок зазначив, що йому невідомо, чи пропонувалося позивачу пройти медичне обстеження на стан алкогольного сп`яніння, а на пропозицію міського голови надати пояснення по виявленому факту позивач, не надавши жодної відповіді, залишила робоче місце.

Як вбачається з пояснень директора Вараської міської бібліотеки для дітей ОСОБА_7 , коли вона зайшла до службового кабінету начальника відділу культури та туризму виконавчого комітету Вараської міської ради приблизно о 16:30 год. ОСОБА_2 на робочому місці не було. При цьому, у цьому службовому кабінеті були міський голова ОСОБА_10 , начальник управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Вараської міської ради ОСОБА_9 , начальник відділу кадрової політики, нагород та запобігання корупції виконавчого комітету Вараської міської ради ОСОБА_11 і депутат Вараської міської ради ОСОБА_12 У підсобному приміщенні знаходились напівпорожні пляшки з алкогольними напоями, відчувався тютюновий та алкогольний запах. Свідок зазначила, що був складений акт і вона підписала зазначений акт про те, що ОСОБА_2 не було на робочому місці і було виявлено алкогольні напої. При цьому, свідок відзначила, що не може вказати хто саме розпивав ці алкогольні напої, але в судовому засіданні підтвердила, що позивач не схильна до систематичного вживання алкоголю.

Голова Вараської міської ради - ОСОБА_10 зазначив, що 18 липня 2019 року близько 16 год. до нього зателефонував невідомий номер і повідомив, що в кабінеті начальника відділу культури та туризму виконавчого комітету Вараської міської ради ОСОБА_2 розпивають алкогольні напої. Вони разом з депутатом ОСОБА_12 прибули до робочого кабінету ОСОБА_2 та виявили її в стані алкогольного сп`яніння. При цьому, ОСОБА_2 перебувала на робочому місці за робочим столом. На запитання про те, що відбувається, позивач мовчки встала і вийшла сказавши, що повернеться. За нею вийшов ОСОБА_12 , а свідок здійснив огляд кабінету та підсобного приміщення, де побачив алкогольні напої. Після самовільного залишення позивачем місця роботи, він викликав поліцію. Також свідок пояснив, що враховуючи те, що ОСОБА_2 було залишено робоче місце та на момент винесення спірного розпорядження вона була відсутньою, вручити їй трудову книжку у день звільнення не було можливим, а тому на наступний день на її адресу було відправлено лист з пропозицією з`явитися за отриманням трудової книжки або надати згоду на її пересилання поштою. На запитання про що саме свідком було підписано акт від 18 липня 2019 року він вказав про те, що даний акт ним було підписано про перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння та її неадекватну поведінку, що виражалась у грубих висловлюваннях та нецензурній лайці. При цьому свідок зауважив, що позивач відмовилася пройти медичне освідчення на стан алкогольного сп`яніння, та відповідно, що він пропонував їй здійснити відповідний медичний огляд. Щодо пропозиції та відібрання пояснень у цей день від ОСОБА_2 свідок зазначив, що ним не робилася пропозиція надати письмові пояснення, проте було запитано в усній формі про те, що наразі відбувається, однак від відповіді ОСОБА_2 ухилилась.

ОСОБА_6 дала показання, згідно з якими 18 липня 2019 року близько 16 год. її викликала до свого кабінету ОСОБА_2 , щоб розблокувати її комп`ютер. Зайшовши до кабінету вона почула різкий запах алкоголю. ОСОБА_2 запропонувала їй випити з нею алкоголь, сказавши при цьому, що у разі відмови її буде звільнено. Вона відмовилася і вийшла. Потім її запросили для підписання складеного акта про те, що відбувалося у кабінеті ОСОБА_2 , оскільки вона там до цього перебувала і була свідком того, що там відбувалося. Свідок пояснила, що підписуючи акт від 18 липня 2019 року вона своїм підписом засвідчувала той факт, що у кабінеті ОСОБА_2 було виявлено спиртні напої. При цьому, свідок зазначила, що вказані спиртні напої було принесено ОСОБА_9 до кабінету ОСОБА_2 . Також зазначила, що вона не бачила як ОСОБА_2 вживала спиртні напої, у її присутності цього не було.

Свідок ОСОБА_15 (т.в.о. директора центру дозвілля відділу культури та туризму виконавчого комітету Вараської міської ради) зазначив, що 18 липня 2019 року зайшов до службового кабінету ОСОБА_2 побачив її у стані алкогольного сп`яніння з огляду на те, що її промова була порушеною і відчувався від неї запах алкоголю.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що з власноручних письмових пояснень від 18 липня 2019 року ОСОБА_9 зазначив, що 18 липня 2019 року начальник відділу культури та туризму о 16 год. 50 хв. у своєму робочому кабінеті перебувала у нетверезому стані, від неї помітно було чути запах алкоголю, поведінка її була неадекватна, збуджена та при спілкуванні ОСОБА_2 вживала нецензурну лексику, хиталася та поводилася як нетвереза від алкоголю людина. У кабінеті були спиртні напої. ОСОБА_2 самовільно залишила робоче місце, залишивши особисті речі та печатку, а на зауваження міського голови позивач не реагувала, його вказівки щодо надання пояснень не виконувала. Міський голова декілька разів пропонував їй пройти медичне освідчення, але вона категорично відмовилася, та зникла у невідомому напрямку, пояснень не надала. Міський голова викликав поліцію та було складено акт із підписами свідків (а.с.134).

У письмових поясненнях від 18 липня 2019 року, наданих поліцейському Вараського ВП ГУ Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_18 , виконаних власноручно, ОСОБА_12 зазначив, що в цей день о 16 год. до нього зателефонував міський голова ОСОБА_10 та повідомив, що отримав інформацію, що на робочому місці начальника культури ОСОБА_2 знаходиться в нетверезому стані. О 16-50 год. міський голова ОСОБА_10 та начальник відділу кадрів Тарадюк О. ОСОБА_19 прибули на робоче місце начальника культури ОСОБА_2 , яка поводила себе схвильовано, неадекватно, лаялась, від неї тхнуло спиртними напоями. Їй було запропоновано пройти медичне освідчення, від якого вона відмовилася, після чого залишила робоче місце (а.с.135).

Як вбачається з власноручно написаних пояснень, наданих поліцейському Вараського ВП ГУ Національної поліції в Рівненській області Карпенку О. ОСОБА_20 , ОСОБА_10 повідомив, що 18 липня 2019 року приблизно о 16:50 год. він разом з начальником відділу кадрів Тарадюк О. ОСОБА_19 та депутатом Вараської міської ради Чехом О ОСОБА_21 . зайшли в кабінет начальника відділу культури та туризму виконавчого комітету Вараської міської ради ОСОБА_16 О ОСОБА_22 . У кабінеті відчувався запах спиртного, ОСОБА_2 поводила себе неадекватно, не змогла надати відповіді на поставлені запитання. На запитання чи розпивала вона алкогольні напої надала негативну відповідь, однак відчувався запах алкоголю. Їй було запропоновано пройти медичне освідчення на стан алкогольного сп`яніння, однак вона відмовилася та залишила робочий кабінет. На вказівку повернутися та дочекатися поліції, не зреагувала. На робочому місці ОСОБА_2 було складено акт (а.с.136).

У відповідних письмових поясненнях поліцейському, записаних власноручно, ОСОБА_11 зазначила, що 18 липня 2019 року о 16:50 год. у приміщенні службвого кабінету начальника відділу культури та туризму виконавчого комітету Вараської міської ради було зафіксовано, що ОСОБА_2 на робочому місці перебувала у неадекватному стані і від неї відчувався сильний запах алкоголю. Робоче місце ОСОБА_2 залишила до закінчення робочого дня, залишивши свої особисті речі та гербову печатку (а.с.137).

Враховуючи вищенаведені фактичні обставини справи, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що перебування 18 липня 2019 року начальника відділу культури та туризму виконавчого комітету Вараської міської ради ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння не знайшло підтвердження обставинами справи, встановленими у ході судового розгляду, оскільки складений відповідачем акт від 18 липня 2019 року не підтверджує факт алкогольного сп`яніння ОСОБА_2 , так як містить лише припущення про перебування останньої у нетверезому стані на підставі недостатніх ознак, таких як неадекватна поведінка, хитання. При цьому, цим актом не підтверджено виявлення факту розпивання ОСОБА_2 алкогольних напоїв на робочому місці, перебування її у нетверезому стані обґрунтоване її неадекватною поведінкою та запахом алкоголю, що саме по собі не є достатнім підтвердження перебування позивача у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, свідками у цій справі не повідомлено про те, що будь-ким з них було виявлено факт безпосереднього вживання спиртних напоїв позивачем, а виявлені у підсобному приміщенні кабінету начальника відділу культури та туризму виконавчого комітету Вараської міської ради ОСОБА_2 алкогольні напої не є достатнім доказом вживання алкоголю останньою на робочому місці, разом з тим, жодних інших належних та допустимих доказів перебування позивача на робочому місці 18 липня 2019 року у стані алкогольного сп`яніння суду не надано.

Колегія суддів зазначає, що усі пояснення свідків полягають у неадекватній поведінці позивача, яка виражалася грубою поведінкою та нецензурною лайкою та пояснили, що ОСОБА_2 мовчки, не надаючи пояснень, залишила робоче місце. При цьому, усі свідчення зводяться до того, що позивач залишила робоче місце до закінчення робочого часу.

Разом з тим, для обліку використання робочого часу протягом облікового періоду кожного окремого працівника роботодавець веде табель обліку робочого часу.

Відповідно до листа Мінпраці від 13 травня 2010 року № 140/13/116-10 ведення табелю є обов`язковим. Табель, як правило, ведеться в електронному та паперовому вигляді. Ведення табелю лише в електронному вигляді не допускається.

Форма табеля обліку робочого часу (типова форма № П-5) затверджена наказом Держкомстату України «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» від 05 грудня 2008 року № 489. Вона носить рекомендаційний характер і складається із мінімальної кількості показників, необхідних для заповнення форм державних статистичних спостережень. Рекомендаційний характер полягає в тому, що за необхідності вона може бути доповнена іншими показниками, потрібними для обліку робочого часу на підприємстві.

Колегія суддів звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт того, що робочий день 18 липня 2019 року ОСОБА_2 відпрацьовано не в повному обсязі, тобто меншу кількість годин (зокрема, табель обліку робочого часу тощо), відповідачем таких не надано, а судом таких не здобуто.

Згідно зі ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Щодо доводів апелянтів про те, що позивач відмовилася від надання пояснення та проходження медичного огляду, то колегія суддів не приймає такі до уваги, оскільки у матеріалах справи відсутні письмові пояснення ОСОБА_2 , свідчення свідків по цьому факту є суперечливими та неоднозначними, а відповідачем не надано суду акта (чи зафіксованої у інший спосіб) відмови позивача від надання відповідних письмових пояснень.

Крім того, колегія суддів критично оцінює наданий акт про відмову позивача від медичного освідування, оскільки не вважає такий належним та допустимим доказом, а у сукупності з іншими доказами цей акт не стверджує факт такої відмови позивача.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що звільнення позивача на підставі п.7 ч.1 ст.40 КЗпП України є протиправним, оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт знаходження ОСОБА_3 на робочому місці 18 липня 2019 року у стані алкогольного сп`яніння, а тому належним способом порушених прав позивача є визнання протиправним та скасування розпорядження про звільнення позивача, поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника відділу культури та туризму виконавчого комітету Вараської міської ради з 18 липня 2019 року.

Згідно зі ст.235 КЗпП України при винесенні рішення поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Як роз`яснено у п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Згідно зі ст.27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до п.5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

З урахуванням положень ст.50 КЗпП України та листа Мінсоцполітики України від 08 серпня 2018 року № 78/0/206-18 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2019 рік» кількість днів вимушеного прогулу ОСОБА_2 становить 107 робочих днів (за період з 19 липня 2019 року по 18 грудня 2019 року).

Відповідно до наданої відділом культури та туризму виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області довідки про доходи від 29 липня 2019 року № 03-30/230/19 (а.с. 16) середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 складає 456,10 грн.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача, становить 48802,70 грн (456,10 грн х 107 робочих днів).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби, а тому у спірних правовідносинах, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правомірно допустив рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середньої заробітної плати в межах суми за один місяць до негайного виконання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені апелянтами в апеляційних скаргах обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 229, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Виконавчого комітету Вараської міської ради та начальника відділу культури та туризму Виконавчого комітету Вараської міської ради ОСОБА_9 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року у справі № 460/1974/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадку, передбаченому ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий- суддя О. І. Мікула
Судді М. П. Кушнерик
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 14 травня 2020 року.