Справа № 300/1291/19
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2020-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 рокуЛьвівСправа № 300/1291/19 пров. № А/857/2163/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання - Хомича О.Р.,

а також сторін (їх представників):

від позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;

від відповідача - Саган Ю.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.09.2019р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення щодо коригування митної вартості товарів (суддя суду І інстанції: Григорук О.Б., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 16 год. 21 хв. 18.09.2019р., м.Івано-Франківськ; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 23.09.2019р.),-

В С Т А Н О В И В:

14.06.2019р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, із урахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог) просив визнати незаконним та скасувати рішення Івано-Франківської митниці ДФС № UA206010/2019/000588/2 від 20.05.2019р. про коригування митної вартості (Т.1, а.с.5-28, 39).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін (а.с.1-2).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.08.2019р. заявлений позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів Івано-Франківської митниці ДФС № UA206010/2019/000588/2 від 20.05.2019р.; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Івано-Франківської митниці ДФС на користь позивача ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. (Т.1, а.с.138-145).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржила відповідач Галицька митниця Держмитслужби, яка в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до неправильного вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (Т.1, а.с.191-196).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що згідно норм чинного законодавства митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості товарів.

Апелянт дотримався усіх законодавчо встановлених процедур, оскільки, аналізуючи подані документи до митного оформлення, було виявлено, що декларантом для митного оформлення разом з митною декларацією були подані документи, які не містили всіх відомостей, що підтверджували числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, яка була сплачена або підлягала сплаті продавцю, а тому суд неналежно дослідив докази по справі. Водночас, жодних банківських документів щодо сплати вартості товару позивачем не надано.

По причині наведеного відповідачем були витребувані банківські платіжні документи, на підставі яких здійснена оплата автомобіля.

При цьому, належні касові або товарні чеки щодо здійснення оплати до митного оформлення не подавалися. Також рахунок-фактура засвідчує лише намір купити товар, а факт здійснення придбання товару має підтверджуватися документально. Долучені до митної декларації документи, які підтверджували числові значення складових митної вартості, містили розбіжності і не висвітлювали всіх відомостей щодо ціни, яка сплачена або підлягала сплаті за оцінюваний транспортний засіб.

Стосовно правомірності застосування системи АСАУР наголошує на тому, що лише в разі спрацювання системи управління ризиками здійснюється поглиблена перевірка документів, доданих до митної декларації, на предмет їх достовірності та правильності визначення митної вартості товару. Вказана система містить інформацію, в тому числі із зовнішніх джерел, про вартість ідентичних (подібних) транспортних засобів. Згідно з висновком ДП «Держзовнішінформ» № 22/35 від 13.02.2019р. проведено аналіз найбільш поширених продуктів, що використовуються під час оцінки колісного транспортного засобу (довідники SilverDAT, Red Book, SCHWACKE).

Таким чином, відповідач дотримався усіх законодавчо встановлених процедур, оскільки, аналізуючи надані документи до митного оформлення, було виявлено, що декларантом для митного оформлення не представлено належного документу, який би підтверджував сплату коштів за придбаний автомобіль.

Аналіз змісту позовних вимог свідчить про те, що позивач не згідний з митною вартістю, яка визначена митним органом у спірному рішенні. При цьому, він мав право скористатись правом випуску товару у вільний обіг на умовах, визначених ч.7 ст.55 Митного кодексу /МК/ України (сплати самостійно нарахованих митних платежів та різниці між ними і митними платежами, нарахованими митним органом), однак не зробив цього, через що фактично погодився із методом визначення митної вартості та митною вартістю товару, визначеною митним органом у оскарженому рішенні № UA206010/2019/000588/2 від 20.05.2019р., вказавши її у новій митній декларації № UA206020/2019/404360 від 22.05.2019р., а тому правовий спір між сторонами щодо узгодження митної вартості припинив існувати з моменту подання нової митної декларації.

Позивачем ОСОБА_1 та його представником адвокатом Брайляк Е.Я. скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останні вважають її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошують на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми діючого законодавства та ухвалив законне і справедливе судове рішення (Т.2, а.с.3-8).

06.04.2020р. на адресу апеляційного суду за допомогою засобів електронного зв`язку надійшли письмові пояснення апелянта Галицької митниці Держмитслужби, в яких останній додатково наголосив на непідтвердженні позивачем сплати вартості за товар і ненадання таких документів декларантом під час митного оформлення ввезеного автомобіля (Т.2, а.с.60-62).

Відповідно до п.2 постанови КМ України № 858 від 02.10.2019р. «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби» та наказу ДФС України № 30-рг від 25.11.2019р. «Про реорганізацію митниць ДФС» розпочато з 28.11.2019р. реорганізацію Івано-Франківської митниці ДФС.

Розпорядженням КМ України № 1217-р від 04.12.2019р. «Питання Державної митної служби» погоджено з пропозицією Міністерства фінансів України щодо можливості забезпечення здійснення з 08.12.2019р. Державною митною службою покладених на неї постановою КМ України № 227 від 06.12.2019р. «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України», функцій і повноважень ДФС, що припиняється, з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.

З дня набрання чинності постанови КМ України про початок роботи Державної митної служби України повноваження Івано-Франківської митниці ДФС перейшли до Галицької митниці Держмитслужби.

По причині наведеної реорганізації Івано-Франківської митниці ДФС судом апеляційної інстанції в порядку ст.52 КАС України допущено заміну відповідача його правонаступником Галицькою митницею Держмитслужби (Т.1, а.с.210-214, 218-220).

Заслухавши суддю-доповідача по справі, представника відповідача на підтримання поданої скарги, заперечення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, 13.02.2019р. позивач придбав у нерезидента «New Balt Sia» (2670, StillWel Ave, Brooklin, New York 11224) через аукціон «Manheim New Jersej» транспортний засіб марки «Volkswagen», модель «Passat», номер кузова НОМЕР_1 , 2015 року виготовлення, бувший у використанні, з пробігом 171324 милі, вартість якого становить 3400 доларів США (Т.1, а.с.23-27).

Після доставки вказаного автомобіля на митну території України Фізичною особою-підприємцем /ФОП/ ОСОБА_3 (декларантом, діючим в інтересах ОСОБА_4 ) подано митному органу 20.05.2019р. для здійснення митного оформлення автомобіля в електронній формі митну декларацію /МД/ № UA206020/2019/404288, згідно якої заявлено митну вартість останнього в розмірі 3400 доларів США.

Митну вартість транспортного засобу визначено за основним методом - за ціною договору (вартість операції). В графі 42 митної декларації «ціна товару» декларантом вказано 3400 доларів, в графі 45 «коригування» - 89651 грн. 89 коп., в графі 23 «курс валюти» - 26,368202 грн. (а.с.104-105).

Декларантом одночасно із митною декларацією було надано відповідачу ряд документів для підтвердження митної вартості товару і обраний метод її визначення, а саме:

рахунок-фактуру (інвойс) № 134 від 13.02.2019р. (Т.1, а.с.23-24);

декларацію про походження товару № 0380 від 13.02.2019р.;

акт проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (у випадках митного огляду) № UA408020/2019/004788 від 16.05.2019р. (Т.1, а.с.52);

свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 24.01.2018р. (Т.1, а.с.18-22);

паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні НОМЕР_3 від 16.07.1997р. (Т.1, а.с.89-91);

інші некласифіковані документи - інформація дати виготовлення від 20.05.2019р.;

інші некласифіковані документи - технічна характеристика від 20.05.2019р.;

сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу № UA.005.013137-19 від 17.05.2019р. (Т.1, а.с.84).

Під час здійснення митного оформлення товару посадова особа Івано-Франківської митниці ДФС дійшла висновку про те, що декларантом не було подано повний перелік первинних документів, зазначених в ч.2 ст.53 МК України, які б підтверджували митну вартість вищевказаного транспортного засобу.

За таких умов митним органом розпочато 20.05.2019р. процедуру консультацій із декларантом шляхом формування електронних повідомлень про необхідність надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару згідно ч.2 ст.53 МК України, а саме: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи; за наявності, - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації зовнішньоекономічної операції товару (Т.1, а.с.75-76).

На вказані електронні повідомлення декларант ФОП ОСОБА_3 повідомила відповідача про те, що банківські платіжні документи, які стосуються оцінюваного товару та підтверджують вартість товару, містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного автомобіля, надаватися не будуть (Т.1, а.с.99).

Проведений відповідачем аналіз поданих для митного оформлення документів свідчив про наступні недоліки останніх (із врахуванням сформованої в суді позиції) - декларантом не представлено документів про оплату придбаного автомобіля, митної декларації країни відправлення.

За результатами розгляду поданої декларантом МД № UA206020/2019/404288 від 20.05.2019р. та доданих до неї документів Івано-Франківською митницею ДФС винесено оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів № UA206010/2019/000588/2 від 20.05.2019р. (Т.1, а.с.14, 74).

Згідно цього рішення митна вартість товару визначена за резервним методом (ст.64 МК України). Перший метод не застосований у зв`язку з ненаданням документів відповідно до ч.2 ст.53 МК України. Другий-п`ятий методи визначення митної вартості (ст.ст.59-63 МК України) не застосовані у зв`язку із відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари та даних, на підставі яких можливе визначення митної вартості товару згідно методів 4 і 5 (ст.ст.62, 63 МК України). Джерело інформації: спрацювання АСАУР 105-2, 106-2 «Вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої в тому числі із зовнішніх джерел». Обов`язкове залучення відповідного спеціалізованого підрозділу для визначення митної вартості за VIN кодами: 1 НОМЕР_4 , валюта долар США, вартість - 7875. Проведено консультацію з декларантом, доведено інформацію про право декларанта вчиняти дії, передбачені п.5 ч.2 ст.55 та главою 4 МК України.

Водночас, на підставі ч.6 ст.54, ч.12 ст.264 МК України митним органом винесено оскаржувану картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA206020/2019/00628 від 20.05.2019р., відповідно до якої декларанту відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів (Т.1, а.с.18-19).

Розглядуваний спір стосується правомірності рішення відповідача щодо коригування митної вартості товарів.

Приймаючи рішення та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено тої обставини, що подані позивачем документи для визначення митної вартості товару містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значенні складових вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Вказане свідчить про недоведеність відповідачем обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості товару за ціною договору, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено, тобто, основні документи містили всі необхідні числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації.

При цьому, спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Доводи відповідача про те, що даному випадку декларант погодився з оскаржуваним рішенням про коригування митної вартості товарів, оскільки позивач подав і оформив МД № UA206020/2019/404360 від 22.05.2019р., в якій вартість даного автомобіля заявлена за резервним методом, спростовується фактом звернення позивача з розглядуваним позовом.

Висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення заявленого позову колегія суддів вважає такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з наступних причин.

При вирішенні наведеного спору колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до МК України (в редакції, діючій на момент виникнення спірних правовідносин):

ст.ст.49, 50 - митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

ч.1 ст.51, ч.1 ст.52 - митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

ч.2 ст.52 - декларант зобов`язаний: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

ч.ч.1, 2 ст.54 - контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

ч.3 ст.54 - за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст.55 цього Кодексу.

ч.6 ст.54 - орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Таким чином, законодавець запропонував таку конструкцію регулювання митних відносин, якою визначається правильність визначення митної вартості декларантом, у випадку, якщо не доведено інше.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено); інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За правилами ч.3 цієї ж статті у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Тобто митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Наведені приписи законодавства з питань митної справи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Ненаведення митним органом в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Таким чином, право митного органу на витребування додаткових у декларанта документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) наявність розбіжностей у документах; 2) наявність ознак підробки документів; 3) відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму ВАС України № 2 від 13.03.2017р. «Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13.03.2012 року», факт того, що рівень задекларованої митної вартості товару значно нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, сам собою не може бути підставою для витребування додаткових документів; цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у ч.3 ст.53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів.

В п.2 ч.5 ст.54 МК України передбачено, що митний орган має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, праву митного органу на витребування додаткових документів передує його обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією.

Окрім цього, системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналіз фактичних обставин свідчить, що в оскарженому рішенні про коригування митної вартості товарів митним органом не зазначено, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити такі складові.

Враховуючи вказане, оскільки оскаржуване рішення не містить зрозумілого обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, тому вказане рішення митного органу відповідає вимогам п.1 ч.2 ст.55 МК України.

Отже, в наданих декларантом документах немає розбіжностей, останні містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та щодо ціни, що підлягала сплаті за цей товар.

Відтак, у митного органу були відсутніми правові підстави для витребування у декларанта додаткових документів.

Отже, декларант позивача одночасно з митною декларацією в повному обсязі надав до митного органу документи, які підтверджують митну вартість транспортного засобу згідно з ч.2 ст.53 МК України.

Водночас, відповідачем не доведено, що подані декларантом документи для визначення митної вартості товару містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому митниця не обґрунтувала та не довела неможливість визначення митної вартості за ціною контракту.

Стосовно факту оплати придбаного автомобіля колегія суддів враховує, що умови такої оплати чітко визначені в договорі № 134 від 13.02.2019р. та свідоцтві про правовий титул від 13.02.2019р.

Зокрема, відповідно до умов договору № 134 від 13.02.2019р. покупець ОСОБА_5 погоджується сплатити продавцю суму у розмірі 3400 доларів США, у тому числі 2900 доларів вартість транспортного засобу, 500 доларів США - вартість транспортування. Правовий титул не передаватиметься покупцю до здійснення повної оплати (Т.1, а.с.23-25).

Згідно свідоцтва на правовий титул від 13.02.2019р. покупцю передано правовий титул на транспортний засіб марки «Volkswagen», модель «Passat», номер кузова НОМЕР_1 , 2015 року виготовлення (Т.1, а.с.19, 20, 92), що свідчить про здійснення позивачем повної оплати відповідно до договору № 134 від 13.02.2019р.

Під час судового розгляду позивач представив розписку про отримання грошових коштів № НОМЕР_5 від 13.02.2019р., згідно якої ОСОБА_5 сплатив через аукціон «Manheim New Jersej» (публічний продаж) на користь продавця «New Balt Sia» по рахунку-фактурі № 117044716 грошові кошти /готівка/ в сумі 2900 доларів США (Т.1, а.с.26, 27).

Також до апеляційного суду позивач скерував нотаріально завірену платіжну квитанцію № 8168187 від 13.02.2019р., відповідно до якої ОСОБА_5 сплатив через аукціон «Manheim New Jersej» (публічний продаж) на користь продавця «New Balt Sia» по рахунку-фактурі № 16994360 грошові кошти /готівка/ в сумі 2900 доларів США (Т.1, а.с.26, 27).

Хоча вказані документи були надані позивачем вже в суді, а не під час митного оформлення (стосовно таких є відсутніми посилання у митних деклараціях та інших документах), однак такі є доказами по справі та підтверджують як факт оплати автомобіля, так й стверджують ціну укладеної угоди.

Отже, у своїй сукупності вказані документи є належними доказами по справі та підтверджують як факт оплати автомобіля марки «Volkswagen», модель «Passat», номер кузова НОМЕР_1 , 2015 року виготовлення, так й ціну укладеної угоди.

Будь-яких доказів недостовірності наданих позивачем документів, їх підробки або інформації від компетентних органів країни придбання (USA), які б спростовували умови придбання спірного автомобіля, відповідачем не представлено.

Водночас, незначні розбіжності у квитанціях про сплату коштів не впливають на їх зміст та не спростовують факту сплати позивачем вартості автомобіля.

Стосовно решти доводів відповідача колегія суддів враховує, що інші обставини не покладалися митним органом в основу прийняття спірного рішення про коригування митної вартості, а їх перелік не наведений в тексті цього рішення. Така зміна кваліфікації підстави прийняття рішення, як акту індивідуальної дії, суб`єктом владних повноважень в судових процедурах, є неприйнятною з огляду на принцип правової визначеності, який притаманний як судовим рішенням, так і рішенням суб`єктів владних повноважень. В іншому випадку це вже будуть інші правопорушення за інших підстав, запровадження позиції зміни підстав прийняття рішень, після їх прийняття, як способу реалізації владних управлінських функцій, призведе до свавілля суб`єктів владних повноважень.

Аналогічні положення передбачені ч.2 ст.77 КАС України, якою окреслений обов`язок відповідача довести правомірність своїх рішень на підставі тих доказів, які були покладені в основу їхнього прийняття.

Звідси, із змісту представлених позивачем (декларантом) документів можна чітко та однозначно встановити сплату коштів позивачем за придбаний автомобіль із урахуванням специфіки його публічного продажу через аукціон в США, при цьому недоліки та розбіжності, на яких наголошує митний орган, не є визначальними за цих умов, оскільки не змінюють суті відносин купівлі-продажу автомобіля та умов їх реалізації.

Колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду по наведеній категорії справ, яка викладена у постановах від 19.02.2019р. у справі № 805/2713/16-а, від 04.09.2018р. у справі № 808/9123/15, від 20.02.2018р. у справі № 809/1884/16, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою під час вирішення наведеного спору.

Згідно зі ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Підстава для незастосування основного методу визначення митної вартості товару передбачена ч.2 ст.58 МК України.

Так, відповідно до вказаної норми, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Під час судового розгляду справи з`ясовано, що позивач для підтвердження заявленої митної вартості товару подав до митного органу всі необхідні для цього документи. При цьому, надані документи не містили розбіжностей, а їх дані підтверджували в повній мірі ціну товару.

Звідси, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом застосування митним органом коригування митної вартості є безпідставним та необґрунтованим.

Окрім цього, автоматизована система аналізу та управління ризиками не є програмним продуктом, який містить інформацію про митну вартість імпортованих товарів, а спрямована виключно на те, що б застерегти посадових осіб митниці про ті митні формальності, які йому доцільно провести, за необхідності, для дотримання норм законодавства під час здійснення митного контролю.

Стаття 362 МК України дає визначенні аналізу ризику як систематичне використання органами доходів і зборів наявної у них інформації для визначення обставин та умов виникнення ризиків, їх ідентифікації і оцінки ймовірних наслідків недотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Тобто, спрацювання системи АСАУР є лише рекомендацією посадовій особі митниці більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою митною вартістю товару.

Водночас, в розглядуваному випадку митним органом не доведено наявності самих ризиків. Зокрема, відповідачем не надано доказів наявності у митного органу інформації про митне оформлення ідентичних та подібних (аналогічних) транспортних засобів, з вказанням марки, моделі, інших даних і особливостей, а також ціни вже оформлених транспортних засобів.

Натомість митниця, як вбачається із графи 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, що містить назву «Обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості», та відзиву на заявлений позов (а.с.37-42), застосувала ціну, яку сформував АСАУР, без вказівки на будь-яке джерело.

В адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення орган доходів і зборів повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення; відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідачем не обґрунтовано ціну, яка визначена ним у розмірі 7875 доларів США внаслідок проведеного коригування митної вартості за резервним методом, та неможливість використання як достовірної інформації, наданої декларантом при визначенні митної вартості імпортованого товару.

Як з`ясовано під час судового розгляду, у лівому підрозділі графи 43 нової митної декларації № UA206020/2019/404360 від 22.05.2019р. проставлено 6 метод визначення митної вартості, при цьому правий підрозділ графи 43 вказаної декларації залишено незаповненим. Відтак, неналежне заповнення нової митної декларації є свідченням відсутності у ній усіх необхідних відомостей, обов`язковість яких визначена Порядком заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затв. наказом Міністерства фінансів України № 651 від 30.05.2012р.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.ч.5 і 6 ст.264 МК України посадова особа відповідача при визначенні правильності заповнення поданої нової митної декларації зобов`язана була вказати на такі недоліки декларанту.

Частиною першою ст.29 МК України передбачено, що рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів або їх посадових осіб можуть бути оскаржені безпосередньо до суду в порядку, визначеному законом. Право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 МК України або до суду також гарантовано пп.«б» п.5 ч.2 ст.55 цього Кодексу.

Отже, подання декларантом нової митної декларації при чинному рішенні про коригування митної вартості товару, навіть за умови невірного заповнення такої декларації, правильність внесення даних до якої перевіряє саме посадова особа митного органу, не може обмежити чи позбавити позивача права на оскарження в суді відповідного рішення і ставити питання про перевірку його на предмет обґрунтованості і законності, в тому числі на відповідність вимогам ч.2 ст.55 МК України.

Посилання відповідача на правову позицію, яка висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30.10.2018р. у справі № 816/2396/17, є помилковими, оскільки в цій справі судом касаційної інстанції не було прийнято остаточного рішення по справі, а саму справу скеровано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Водночас, представлені для митного оформлення автомобіля документи викладені на іноземній мові, однак такі сторонами повністю ідентифіковані (також під час судового розгляду до справи долучений їх переклад), що дозволило об`єктивно встановити дійсні обставини по справі.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятого судового рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Отже, на підставі наведених норм, у зв`язку із заявленням декларантом достовірних відомостей щодо митної вартості товару, а також через подання документів, що підтверджують рівень митної вартості товарів, митним органом неправомірно прийнято спірне рішення про коригування митної вартості товарів.

Враховуючи непідтвердження в судовому засіданні обставин, якими митний орган обґрунтовував свої твердження про дотримання ним вимог МК України та допущених порушень зі сторони позивача під час визначення митної вартості товарів, а відтак й покладених в основу спірного рішення про визначення митної вартості товарів, заявлений позов є підставним, через що підлягає до задоволення.

Також в порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта Галицьку митницю Держмитслужби.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.09.2019р. в адміністративній справі № 300/1291/19 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Галицьку митницю Держмитслужби.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку лише у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
В. Я. Макарик
Дата складення повного тексту судового рішення: 13.05.2020р.