Справа № 240/6818/20
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2020-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

13 травня 2020 року м. Житомир справа № 240/6818/20

категорія 102090000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Чернова Г.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області, третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду із цим позовом та просить визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області №1 від 16.01.2020 року в частині відмови ОСОБА_3 в наданні згоди на реєстрацію місця проживання у квартирі АДРЕСА_1 , зобов`язавши Глибочицьку сільську раду Житомирського району Житомирської області зареєструвати ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 .

Пунктом 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Дослідивши матеріали позовної заяви суд дійшов висновку, що у відкритті провадження слід відмовити з наступних підстав.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що проживає разом з матір`ю і братом в квартирі АДРЕСА_1 з 1984 року, яка була отримана на сім`ю її діда ОСОБА_4 на 4х осіб - чоловік ОСОБА_4 , дружина ОСОБА_5 , донька ОСОБА_6 , син ОСОБА_2 (рішення виконавчого комітету Житомирської районної ради народних депутатів від 12.09.1984). В подальшому вона народила доньку ОСОБА_7 , але не змогла зареєструвати її за місцем фактичного проживання, оскільки позивача незаконно зняли з реєстрації за місцем проживання, мотивуючи це тим, що її мати ОСОБА_8 знялась з реєстрації в 2004 році. Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 13.12.2012 її, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було визнано членами сім`ї наймача квартири ОСОБА_4 грудні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до Глибочицької сільської ради Житомирського району із заявою зареєструвати її місце проживання в квартирі АДРЕСА_1 , де фактично живе разом з малолітньою донькою, матір`ю та братом. Проте, рішенням виконавчого комітету Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області №1 від 16.01.2020 їй відмовлено в наданні згоди на реєстрацію місця проживання, оскільки відсутня реєстрація права власності на даний об`єкт. Вважає відмову протиправною, так як вона, її мама і брат, а також малолітня донька проживають у житлі, сплачують за усі послуги. Документами, на підставі яких ОСОБА_3 має право проживати в житлі є архівний витяг з рішення виконавчого комітету Житомирської районної Ради народних депутатів від 12.09.1984 №301 про надання квартир, а також рішення Житомирського районного рішення Житомирської області від 13.12.2012. Крім того, вона фактично проживає в житлі з моменту народження, будь-якого іншого майна не має, приймає участь в утриманні майна, оплаті комунальних послуг, на її матір ОСОБА_8 та покійного діда оформлені рахунки по оплаті за комунальні послуги.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, направленим фактично на визнання її права проживання та користування квартирою шляхом реєстрації позивача в квартирі АДРЕСА_1 , яка, як стверджує відповідач, перебуває у комунальній власності сільської ради.

Отже, попри вибір позивачем способу захисту права користування житлом, насправді в основі цих вимог лежить намір (бажання, воля) позивача захистити свої майнові права та узаконити право користування квартирою.

Таким чином, позов подано на поновлення прав позивача у сфері житлових відносин.

Суть та характер описаних спірних правовідносин, їхній суб`єктний склад, спрямованість заявлених вимог і механізми (засоби) їх задоволення в своїй сукупності підводять до того, що справжнім предметом спору у цій справі є вимоги про захист права користування майном або захист житлових прав, або/та захист кожним із цього складу учасників справи свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Спір про захист права конкретної особи на майно чи житло є не публічним, а приватноправовим. Держава, юридичні особи публічного права можуть бути учасниками цивільних правовідносин, але їхня участь у цих відносинах не змінює характеру (суті) спірних правовідносин, не перетворює такий спір на публічно-правовий і не дозволяє поширювати на них положення адміністративної юрисдикції.

Подібна правова позиція, зокрема, відображена постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року в справі № 462/3516/17, від 27 лютого 2019 року в справі №826/15089/17.

Беручи до уваги наведене, а також ураховуючи, що спірні правовідносини пов`язані із захистом порушених житлових прав позивача, суд дійшов висновку, що цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

Згідно п.1 ч.1 ст.170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З урахуванням викладеного, у відкритті провадження у цій адміністративній справі необхідно відмовити, одночасно роз`яснивши позивачу можливість звернення за захистом своїх прав та інтересів до суду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 170, 171, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі за її позовом до Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області, третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням п.3 розділу 6 КАС України.

Суддя Г.В. Чернова