Справа № 540/601/20
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2020-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/601/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Хом`якової В.В., розглянувши в порядку письмового провадження матеріали адміністративної справи за позовом малолітньої дитини ОСОБА_1 в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення від 26.02.2020 р. про відмову у в`їзді на тимчасово окуповану територію України або виїзді з неї,

встановив:
Малолітня дитина ОСОБА_1 в інтересах якої діє її законний представник ОСОБА_2 (надалі - позивач) звернулася до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (надалі - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення від 26 лютого 2020 року про відмову особі у в`їзді на тимчасово окуповану територію України або виїзді з неї, винесене інспектором КПВВ "Каланчак" Херсонського прикордонного загону Футорянським Євгеном Олександровичем про відмову у в`їзді на тимчасово окуповану територію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог законним представником ОСОБА_2 зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) 26.02.2020 винесено рішення про відмову особі у в`їзді на тимчасово окуповану територію України або виїзді з неї, яким її доньці ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) було відмовлено у поверненні додому на тимчасово окуповану територію України, на підставі абзацу 3 пункту 3 Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою КМУ від 04.06.2015 за № 367. За переконанням позивачки, підстав для відмови у перетині кордону з тимчасово окупованою територією не було. Підставою для відмови в перетинанні кордону є відсутність дозволу на перетинання від другого з батьків дитини, хоча з 11.02.2020 із зміною законодавства такий дозвіл (згода) вже не потрібен, абзац 4 пункту 3 Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою КМУ від 04.06.2015 за № 367, зазнав змін, дозволено дитині в`їхати на тимчасово окуповану територію вже у супроводі одного з батьків. Згадані факти і стали підставою для звернення позивачки до суду з позовом за захистом прав її малолітньої дитини.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 16.03.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі, а розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін).

ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) 01.04.2020 надано до суду відзив на адміністративний позов, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог. Так відповідач вказав, що 26.02.2020, згідно пункту 40 "Порядку виїзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 року №367, інспектором прикордонної служби відділу прикордонної служби "Преображенка" І категорії (тип Б) Херсонського прикордонного загону старшим сержантом Футорянським Є.О., як уповноваженою службовою особою підрозділу органу охорони державного кордону, прийнято окреме правове рішення про відмову у в`їзді на тимчасово окуповану територію України або виїзді з неї, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспортний документ ІКБ № НОМЕР_2 , яким останній відмовлено у в`їзді на тимчасово окуповану територію України. Відповідач також зазначив, що відповідно до баз даних, наявних в Державній прикордонній службі України, ОСОБА_1 , 22.12.2019 року о 9 год. 47 хв. здійснила виїзд з території України в супроводі батька, зазначеного в свідоцтві про народження - ОСОБА_3 , з наявною згодою матері ННА НОМЕР_3 , з приватною метою поїздки. Крім цього, в цей же день, 22.12.2019 року о 13 год. 40 хв. ОСОБА_1 , здійснила в`їзд на територію України, за закордонним паспортом НОМЕР_4 , проте особа, яка її супроводжувала була невідома, оскільки при в`їзді на територію України неповнолітніх громадян такі відомості не потрібні. Відповідач вказує, що йому було достеменно відомо, що в цей день її мати - ОСОБА_2 адміністративну межу з тимчасово окупованою територією України АР Крим не перетинала. З урахуванням викладених обставин та посилань на абзац 5 пункту 3 "Порядку виїзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 року №367, на думку відповідача, фактично малолітня дитина ОСОБА_1 мала перетинати адміністративну межу з тимчасово окупованою територією з тією особою, з якою вона виїжджала з неї. Щодо посилань позивачки на внесених 11.02.2020 змінах до пункту 3 "Порядку виїзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї", відповідач зауважив, що зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до пункту 3 Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї" від 24 грудня 2019 року № 1157, до вищевказаного Порядку, набирали чинності протягом 30 днів з моменту опублікування, тобто діяли з січня 2020 року. Проте свою юридичну силу дані зміни розповсюджували на всіх громадян, які в`їхали на територію України після 11.02.2020 року. Оскільки ОСОБА_1 , останній раз в`їхала на територію України 22.12.2019 року, навіть до моменту винесення даної постанови і набрання чинності вищевказаними змінами, вести мову про застосування даних норм до даної правової ситуації неправомірно. Отже, у разі виявлення громадянкою України ОСОБА_1 бажання здійснити виїзд на тимчасово окуповану територію України, був потрібен дозвіл другого з батьків, якого фактично не було. Відтак, відповідні бази даних спрацювали у встановленому законодавством порядку і в ході проходження громадянами України ОСОБА_1 і ОСОБА_2 паспортного контролю 26.02.2020 року, відобразили, що для переміщення ОСОБА_4 через адміністративну межу з тимчасово окупованою територією України, необхідна згода батька. Окрім, звертає увагу, що невідомо яку мету на сьогоднішній день переслідує ОСОБА_2 , яка діє як законний представник в інтересах ОСОБА_1 , оскільки після рішення про відмову та після подачі позовної заяви, згадані громадяни вже декілька разів перетинали адміністративну межу з тимчасово окупованою територією України АР Крим, за іншим новим паспортним документом ОСОБА_1 . Таким чином, вважає, що дії посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) були вчинені в спосіб та в межах своїх прав і на підставі чинного законодавства України.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 05.11.2019 року, ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 у батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Свідоцтвом за № 5046 від 30.10.2019 про реєстрацію місця проживання підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована на тимчасово окупованій території України, а саме: АДРЕСА_1 .

Наявною в матеріалах справи довідкою № 2020-26581, дійсною до 12.05.2020, підтверджено факт того, що ОСОБА_1 звернулася до Суворовського РВ у м. Херсоні УДМС України в Херсонській області із заявою про оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон. В згаданій довідці зазначається, що остання засвідчує факт подання документів для подальшого оформлення і отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон та є обставиною, яка враховується під час переміщення осіб через контрольні пункти в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї.

З наданих до відзиву роздруківок перетинання кордону вбачається, що 22.12.2020 об 13 год. 40 хвил. ОСОБА_1 , закордонний паспорт НОМЕР_6 , в`їхала на територію України, особа, яка її супроводжувала, невідома. З письмових пояснень інспектора прикордонної служби відділу прикордонної служби "Преображенка" Футорянського Є.О., які були надані суду відповідачем, вбачається, що зі слів дитини, вона в`їхала на материкову територію України в 2019 році разом з татом ОСОБА_3 .

Надалі, 26.02.2020 ОСОБА_1 разом з матір`ю ОСОБА_2 намагалась виїхати на тимчасову окуповану територію України, при цьому був відсутній дозвіл (згода) батька.

Інспектором прикордонної служби відділу прикордонної служби "Преображенка" старшим сержантом Футорянським Є.О. на КПВВ "Каланчак", прийнято оскаржуване рішення про відмову у в`їзді на тимчасово окуповану територію України або виїзді з неї відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспортний документ ІКБ № НОМЕР_2 , з підстав, визначених абзацом 3 пункту 3 "Порядку виїзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 року за №367.

Позивачка, яка є законним представником і діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 , вважає, що дії відповідача з приводу відмови у в`їзді на тимчасово окуповану територію України її малолітньої дитини є протиправними, у зв`язку з чим і звернулася до суду з даним позовом.

По суті спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 17 Конституції України, забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України, визначається, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В частинах 1 та 2 статті 2 Закону України "Про прикордонний контроль" від 05.11.2009 року, визначено, що являє собою процедура прикордонного контролю та з якою метою вона здійснюється, а саме:

Прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 313 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Частиною 6 статті 23 Закону України "Про прикордонний контроль" передбачено, що прикордонний контроль та пропуск через державний кордон громадян України, які не досягли 16 років, здійснюються в порядку, встановленому цим Законом, з урахуванням вимог частини третьої статті 313 Цивільного кодексу України.

Під час прикордонного контролю та пропуску через державний кордон осіб, які не досягли 16 років, посадові особи Державної прикордонної служби України здійснюють процедури прикордонного контролю в повному обсязі. Якщо особу, яка не досягла 16 років, супроводжує лише один дорослий та існують обґрунтовані підстави для того, щоб підозрювати, що особа, яка не досягла 16 років, незаконно перетинає державний кордон, посадова особа Державної прикордонної служби України проводить ретельну перевірку з метою виявлення будь-яких невідповідностей чи суперечностей у наданій інформації.

Аналогічна норма закріплена у п.п.1 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, а саме виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

З огляду на викладене, нотаріально посвідчена згода другого з батьків визначена чинним законодавством і має обов`язковий характер для Державної прикордонної служби при вирішенні питання про надання дозволу на перетин громадянином України, який не досяг 16-річного віку, державного кордону України.

Відповідно до абзаців 1-4 пункту 3 "Порядку виїзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 року № 367 (з урахуванням останніх змін, внесених постановою КМУ №1157 від 24.12.2019), в`їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї здійснюються через контрольні пункти:

іноземців та осіб без громадянства - за паспортним документом та спеціальним дозволом, виданим територіальним органом ДМС або територіальним підрозділом ДМС у Новотроїцькому чи Генічеському районі Херсонської області;

громадян України - за умови пред`явлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України".

В`їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 .

В`їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, які виїхали з цієї території в супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників, може здійснюватися також в супроводі батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених батьками (усиновлювачами), опікунами, піклувальниками або іншими законними представниками, а також в супроводі однієї із зазначених осіб, з якими вони здійснили виїзд.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в`їхала на материкову територію України в грудні 2019 року не з матір`ю, а з іншою особою, ймовірно, з батьком ОСОБА_3 . Тому при виїзді на тимчасово окуповану територію АР Крим було необхідно не тільки присутність матері дитини ОСОБА_2 , але й нотаріально посвідчена згода другого з батьків ( ОСОБА_3 ), яка, як вже зверталося увагу судом, визначена чинним законодавством (статтею 313 Цивільного кодексу України та п.п.1 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України) і має обов`язковий характер для Державної прикордонної служби при вирішенні питання про надання дозволу на перетин громадянином України, який не досяг 16-річного віку, державного кордону України.

Факт відсутності такої згоди позивачем не заперечується, та вказується, що вона не була потрібна станом на 26.02. 2020.

Суд вважає за необхідне звернути увагу сторін, що пункт 3 Порядку виїзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 року № 367 ( в редакції, яка набрала чинності 09.02.20), на який в своїх доводах посилаються обидві сторони, передбачає, зокрема, що в`їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3 - 6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57 ( далі - Правила № 57), в`їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, які виїхали з цієї території в супроводі одного з батьків або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків, може здійснюватися також в супроводі батьків або інших осіб, уповноважених батьками, а також в супроводі однієї із зазначених осіб, з якими вони здійснили виїзд.

Пунктами 3-6 Правил № 57 передбачено , що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків такий виїзд здійснюється в прямо вказаних у Правилах випадках (наприклад, якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, або у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; або про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків); та інші випадки, жодний з яких судом не встановлено при розгляді справи.

Оскільки нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_3 при спробі перетину кордону не було, і дитина не здійснювала в грудні 2019 року виїзд з тимчасово окуповано території у супроводі матері, відтак, прикордонний загін, на думку суду, правомірно послався на діючі Правила перетинання державного кордону громадянами України. Якби ОСОБА_1 здійснила в грудні 2019 року в`їзд на територію України у супроводі матері ОСОБА_2 , то в такому випадку нотаріально посвідченої згоди батька було б не потрібно. Доказів того, що 22.12.2019 ОСОБА_1 в`їхала на материкову території України разом з матір`ю суду не надано.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та ним не було допущено порушення прав малолітньої дитини в інтересах якої виступає позивачка.

Відповідно до ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відмову у задоволенні позову.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 139, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 14.05.2020.

Суддя В.В. Хом`якова

кат. 102090200