Справа № 460/1903/20
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2020-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

08 травня 2020 року м. Рівне № 460/1903/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом Державної установи «Городоцький виправний центр (№ 131)» до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Державна установа «Городоцький виправний центр (№ 131)» (далі позивач), звернулась до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі відповідач), про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.01.2019 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені в розмірі 918381,06грн, з якого 733308,53грн штрафні (фінансові) санкції та 185072,53грн пені. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення слугували висновки контролюючого органу про нібито не сплату (не перерахування) до бюджету податковим агентом Державною установою «Городоцький виправний центр (№ 131)» сум належного до сплати податку на доходи фізичних осіб після настання граничних термінів сплати податку до бюджету, передбачених п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, у випадках коли виплата доходу на користь платників податку передувала сплаті податку на доходи фізичних осіб за період з жовтня 2015 по вересень 2018, що стало підставою для застосування до позивача штрафних санкцій на підставі ст. 127 Податкового кодексу України в розмірі 25%, 50%, 75% від суми несплаченого податку на доходи фізичних осіб за вказаний період. Позивач з такими висновками контролюючого органу не погоджується, вважає, що в даному випадку до позивача за несвоєчасну сплату ПДФО до бюджету має застосовуватись ст. 126 Податкового кодексу України. Крім того вказує на невірно нарахований розмір пені позаяк Головним управлінням ДПС у Рівненській області невірно визначена дата початку нарахування пені. З наведених підстав, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У встановлений судом строк відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що якщо до моменту виплати доходу на користь громадян податковий агент хоч із порушенням передбаченого ст. 168 Податкового кодексу України строку сплачує суму податку, застосуванню підлягає ст. 126 Податкового кодексу України. Аналогічні наслідки мають місце у разі їх одночасної сплати. Водночас, якщо виплата доходу передувала сплаті податку, податковий агент має нести відповідальність на підставі ст. 127 Податкового кодексу України. При цьому, розмір штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) з кількості вчинених порушень протягом певного періоду часу. Вказує, що проведеною перевіркою встановлено не сплату (не перерахування) до бюджету податковим агентом сум належного до сплати податку на доходи фізичних осіб після настання граничних термінів сплати податку до бюджету, передбачених п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, у випадках коли виплата доходу на користь платників податку передувала сплаті податку на доходи фізичних осіб, що стало підставою для застосування до позивача штрафних санкцій на підставі ст. 127 Податкового кодексу України в розмірі 25%, 50%, 75% від суми несплаченого податку на доходи фізичних осіб. Також зазначає, що відповідно до пп. 168.1.6 п. 168.1. ст. 168 Податкового кодексу України для цілей цього розділу та пункту 54.2 статті 54 цього Кодексу, під терміном «граничний термін сплати до бюджету податку» розуміються строки сплати податку, визначені цим пунктом. Пеня нарахована із розрахунку 100 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день. Вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення правомірним. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивач подав до суду відповідь на відзив відповідача, в якій вказує, що наведене у відзиві нормативно-правове обґрунтування заперечень відповідача не спростовує обґрунтованості позовних вимог позивача. Так, у 2015 році ним сплачено ПДФО в сумі 65261,80грн, у 2016 189809,05грн; у 2017 137339,85грн, у 2018 136541,09грн. Таким чином, враховуючи, що проведеною перевіркою за актом перевірки від 27 грудня 2018р. таких обставин, як не нарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) ПДФО до або під час виплати доходу (заробітної плати) працівникам установи встановлено не було (навпаки перевіркою встановлено перерахування ПДФО до бюджету за 2015-2018р. несвоєчасно), тому застосування штрафу відповідачем за оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням на підставі п. 127.1 статті 127 ПК України є безпідставними, і, відповідно, протиправними.

Відповідач заперечень на відповідь на відзив не подав.

Ухвалою суду від 17.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

08.04.2020 від учасників справи надійшли клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін.

10.04.2020 ухвалою суду відмовлено в задоволенні поданих клопотань.

Розглянувши матеріали справи та з`ясувавши всі обставини, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

У період з 11.12.2018 по 17.12.2018 року Головним управлінням ДФС у Рівненській області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка Державної установи «Городоцький виправний центр (№ 131)» з питань дотримання законодавства щодо правильності обчислення, повноти та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з 01.10.2015 по 30.09.2018р., та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з 01.01.2011 по 30.09.2018 року, за наслідками якої складений акт № 2799/17-00-13-01/08575616.

Висновками акту перевірки встановлено порушення, зокрема, пп. 14.1.180, пп. 14.1.156, пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14, п. 31.1 ст. 31, п. 54.2 ст. 54, абз. 2 п. 57.1 ст. 57, п. 168.1 ст. 168, п. 171.1 ст. 171 та пп. «а» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, а саме: не сплату (не перерахування) до бюджету податковим агентом Державною установою «Городоцький виправний центр (№ 131)» сум належного до сплати податку на доходи фізичних осіб до або під час виплати доходу, у випадках, коли виплата доходу на користь платників податків передувала сплаті податку; неподання податковим агентом Державною установою «Городоцький виправний центр (№ 131)» платіжних доручень, належного до сплати податку на доходи фізичних осіб податковим агентом до або під час виплати доходу, на користь іншого платника податків за перід жовтень 2015 вересень 2018 на відповідні суми.

16.01.2019 року Головним управлінням ДФС у Рівненській області прийнято спірне податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені в розмірі 918381,06грн, у т.ч. 733308,53грн за штрафними (фінансовими) санкціями та 185072,53грн пені.

Вирішуючи вказаний спір по суті та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа, самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Згідно з п. 54.2. ст. 54 Податкового кодексу, грошове зобов`язання щодо суми податкових зобов`язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов`язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету.

Підпунктом 168.1.1 та 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України встановлено, що податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у статті 167 цього Кодексу. Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Платник податків, відповідно до п. 57.1 ст. 57 ПК України, зобов`язаний самостійно сплатити визначену ним суму податкового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим кодексом для подання податкової декларації.

Податкові декларації подаються за базовий (звітний) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Згідно з вимогами п. 171.2 ст.171 ПК України, особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів є податковий агент.

Відповідно до пп. «а» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, який виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати та за її рахунок.

Таким чином, з урахуванням наведеного, платник податку перераховує податок на доходи фізичних осіб одночасно із виплатою заробітної плати.

Підставою для нарахування штрафних санкцій стало порушення пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, п. 171.1 ст. 171, пп. «а» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, що є підставою для застосування відповідальності на підставі ст. 127 Податкового кодексу України.

Згідно п.127.1 ст. 127 Податкового кодексу України, не нарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, -

тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Відповідальність за погашення суми податкового зобов`язання або податкового боргу, що виникає внаслідок вчинення таких дій, та обов`язок щодо погашення такого податкового боргу покладається на особу, визначену цим Кодексом, у тому числі на податкового агента. При цьому платник податку - отримувач таких доходів звільняється від обов`язків погашення такої суми податкових зобов`язань або податкового боргу, крім випадків, встановлених розділом IV цього Кодексу.

Передбачені цим пунктом штрафи не застосовуються, коли не нарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податку на доходи фізичних осіб самостійно виявляється податковим агентом при проведенні перерахунку цього податку, передбаченого пунктом 169.4 статті 169 цього Кодексу, та виправляється в наступних податкових періодах протягом податкового (звітного) року згідно з нормами цього Кодексу.

Отже, відповідальність за правопорушення, передбачене п. 127.1 статті 127 Податкового кодексу України може наставати у разі, коли платник податків, у тому числі податковий агент, допускає бездіяльність щодо нарахування, утримання та/або сплати (перерахування) податків до або під час виплати доходу на користь іншого платника, тобто взагалі відсутній факт виконання вказаних обов`язків платником податків (податковим агентом).

При цьому, у п. 127.1 статті 127 Податкового кодексу України немає посилань на застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату ПДФО, натомість йдеться по несплату ПДФО, як факт несплати податку у обсягах, встановлених податковим законодавством України.

Положення ст. 126 ПК України щодо застосування штрафної санкції застосовуються у випадку, коли має місце несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати.

Тобто, у разі, якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов`язання протягом строків, передбачених ПК України, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до ст. 126 ПК України.

Положення ст. 127 ПК України встановлюється як міра відповідальності, яка покладається на платника податків, в тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при чому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не з часу затримки такої несплати, як передбачено ст. 126 ПК України, а з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу.

Тобто склад порушення згідно ст. 127 Податкового кодексу України передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

Таке розмежування відповідальності за статтями 126 та 127 Податкового кодексу України наведено у постанові Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № П/811/618/17 та у постановах Верховного Суду України від 10.11.2015 у справі № 21-2919а15 та від 22.03.2016 у справі № 21-3694а15.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом і у постанові від 12 вересня 2019 року у справі № 806/1537/16.

Застосовуючи до позивача відповідальність на підставі ст. 127 Податкового кодексу України, контролюючий орган вказує, що сплаті податку на доходи фізичних осіб спочатку передувала виплата доходу у вигляді заробітної плати, що у свою чергу є підставою для застосування відповідальності на підставі ст. 127 ПКУ.

Проте, такі висновки не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається з матеріалів акту перевірки, останній не містить жодних посилань на обставини, які б свідчили про не нарахування, неутримання та/або несплату (неперерахування) податку установою до або під час виплати доходу (заробітної плати) своїм працівникам. Навпаки, перевіркою встановлено перерахування позивачем ПДФО до бюджету за 2015-2018р. несвоєчасно.

При цьому, позивач не заперечує факту несвоєчасного перерахування ПДФО до бюджету, оскільки позивачем із затримкою виплачувалась заробітна плата засуджених та перераховувались кошти на депозитний рахунок у казначействі, де ці кошти тимчасово зберігаються до їх звільнення.

Зазначене підтверджується розрахунком своєчасності перерахування до бюджету утриманих сум податку на доходи фізичних осіб із засуджених, наведеним у акті перевірки, дані якого не заперечуються позивачем.

Також матеріалами справи, а саме: платіжними дорученнями, долученими до матеріалів справи стверджується, що Державною установою «Городоцький виправний центр (№131)» за перевіряємий період 2015 року (з жовтня по грудень місяць) було сплачено податку з ПДФО у сумі 65261,80грн; 2016 року (з січня по грудень місяць) було сплачено податку з ПДФО в сумі 189809,05грн; 2017 року (з січня по грудень місяць) було сплачено податку з ПДФО на суму 137339,85грн; 2018 року (з січня по вересень місяць) було сплачено податку з ПДФО у розмірі 136 541,09грн.

Тобто, наведене свідчить про те, що позивачем було перераховано ПДФО несвоєчасно, а це вже є порушення, передбачене ст. 126 Податкового кодексу України, - несвоєчасне перерахування ПДФО, що своєю чергою спростовує висновки відповідача, що виплата доходу працівникам передувала сплаті ПДФО.

З урахуванням наведеного, суд погоджується з твердженнями позивача, що він, як податковий агент з податку на доходи фізичних осіб, за несвоєчасне перерахування податку до бюджету, повинен нести відповідальність у межах ст. 126 Податкового кодексу України.

Суд констатує, що контролюючим органом змінено підстави застосування штрафних санкцій та визначено грошове зобов`язання платника податків на підставі ч. 1 п. 127.1 статті 127 Податкового кодексу України, що не відповідає складу встановленого правопорушення.

Щодо нарахування позивачу пені за несвоєчасну сплату податку до бюджету, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

За правилами пп.129.1.3. п.129.1 ст.129 Податкового кодексу України, нарахування пені при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу, - розпочинається після спливу 90 календарних днів (270 календарних днів у разі здійснення платником податків самостійного коригування відповідно до підпункту 39.5.4 пункту 39.5 статті 39 цього Кодексу), наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.

За змістом п. 129.3 цієї ж статті, нарахування пені закінчується:

- у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань;

- у день проведення взаєморозрахунків непогашених зустрічних грошових зобов`язань відповідного бюджету перед таким платником податків;

- у день запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів (при винесенні відповідної ухвали суду у справі про банкрутство або прийнятті відповідного рішення Національним банком України);

- при прийнятті рішення щодо скасування або списання суми податкового боргу (його частини).

У разі часткового погашення податкового боргу сума такої частки визначається з урахуванням пені, нарахованої на таку частку.

Згідно із вимогами п. 129.4. цієї статті, на суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктом 129.1.3 (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), нараховується пеня за кожний календарний день прострочення у його сплаті, починаючи з 91 календарного дня (з 271 календарного дня у разі здійснення платником податків самостійного коригування відповідно до підпункту 39.5.4 пункту 39.5 статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання, із розрахунку 100 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

В свою чергу, граничний строк сплати, в даному випадку, мав визначатися з урахуванням норми пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України тобто у строки, встановлені для місячного податкового періоду.

Натомість відповідач, граничний строк визначив за правилами пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, при цьому, ототожнивши поняття «виплата оподатковуваного доходу» з поняттям «нарахування оподатковуваного доходу»

З наведених підстав, податкове повідомлення-рішення від 16.01.2019 року № є протиправним в повному обсязі.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи положення частини 3 статті 139 КАС України, суд стягує на користь позивача понесені ним судові витрати, які підлягають відшкодуванню, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання даної позовної заяви сплачено судового збору в сумі 2102грн, що підтверджується платіжним дорученням від 12.03.2020 року № 214. Відтак, судові витрати позивача в частині сплаченого судового збору в зазначеному розмірі належать йому до відшкодування.

Керуючись статтями 241-246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області № від 16 січня 2019 року в повному обсязі.

Стягнути на користь Державної установи «Городоцький виправний центр (№ 131)» за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Рівненській області судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2102грн (дві тисячі сто дві гривні).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач - Державна установа "Городоцький виправний центр (№131)" (35331, Рівненська обл., с. Городок,вул., Б. Штейнгеля 92а; );

2) відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (33023, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Відінська, 12; ).

Суддя Комшелюк Т.О.