Справа № 160/9691/19
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2020-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 травня 2020 року м. Дніпросправа № 160/9691/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 р. (суддя Дєєв М.В., м. Дніпро) у справі № 160/9691/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

встановив:

У жовтні 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.12.2018 року №20760-5353-0408ГУ ГУ ДФС у Дніпропетровській області, яким визначена сума податкового зобов`язання за платежем «Орендна плата з фізичних осіб» у сумі 6830,46 грн щороку за 2016 -2018 роки;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.03.2019 року №48910-5353-0408 ГУ ДФС у Дніпропетровській області, яким визначена сума податкового зобов`язання за платежем «Орендна плата з фізичних осіб» у сумі 5686,44 грн. 2018 рік.

Позов обґрунтовано тим, що спірні податкові повідомлення-рішення не відповідають діючому законодавству, за ними позивач окрім обов`язкового платежу з орендної плати за землю повинен додатково сплатити за ту саму земельну ділянку обов`язковий платіж у складі земельного податку.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що з набранням чинності Податкового кодексу України річний розмір орендної плати, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, скаржник оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач перебуває на податковому обліку в Новомосковській об`єднаній Державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, а спірні податкові повідомлення-рішення прийняті неналежним органом - Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області. Орендар земельної ділянки не є платником земельного податку за орендовану земельну ділянку. Орендуючи земельну ділянку і сплачуючи орендні платежі відповідно до умов договору, позивач не порушує податкове законодавство. Суб`єкт владних повноважень, який не є учасником договору, має право контролювати належність виконання договору та відповідність його умов чинному законодавству України, зокрема, стежити, щоб такі умови не суперечили інтересам суспільства, але не може здійснювати владні управлінські функції шляхом втручання у відносини сторін договору, надсилаючи спірні податкові повідомлення-рішення, які не відповідають чинному законодавству. За спірними податковими повідомленням-рішеннями за 2018 рік позивач має заплатити орендну плату на загальну суму 12516,19 грн.=6830,46 грн.+5686,44 грн. За змістом положень ст. 19 Конституції України позивач не повинен слідкувати за сільською радою, щоб знати коли та які вона приймає рішення по індексації землі, щоб потім самостійно собі нарахувати орендну плату. Договір оренди є нормативним актом індивідуальної дії, який регулює договірні відносини, в тому числі обов`язки позивача.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про задоволення позову.

Відповідач надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив про те, що рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню, є правомірним та обґрунтованим. Вказує, що з набранням чинності Податковим кодексом України річний розмір орендної плати, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам пп.288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України. Цим кодексом передбачений обов`язок контролюючого органу нараховувати податок та у випадку неповноти нарахування - донарахувати суму податкового зобов`язання. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 , 1951 р.н., зареєстрований Виконавчим комітетом Новомосковської міської ради Дніпропетровської області як фізична особа підприємець 08.02.2000р. за № 2 003805 та знаходиться на податковому обліку у Новомосковській ДПІ Лівобережного управління Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

11.04.2002 р. між позивачем та Новомосковською державною адміністрацією був укладений договір оренди землі водного фонду, 18.01.2006 року сторони уклали до нього додаткову угоду.

Згідно з вказаним договором (з урахуванням додаткової угоди від 11.04.2002 р.) земельна ділянка водного фонду, розташована в с. Ягідне, Піщанської сільської ради Новомосковського району, Дніпропетровської області загальною площею 10.5 га, надається в оренду терміном на 49 років, орендна плата становить 882 грн. на рік щомісячно рівними частинами, та сплачується на рахунок Піщанської сільської ради.

12.01.2019 р. позивач отримав податкове повідомлення - рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 19.12.2018 р. №20760-5353-0408, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем - орендна плата з фізичних осіб на загальну суму 20491,38 грн., у т.ч. у сумі 6830,46 грн. за 2016, 2017 та 2018 роки.

24.05.2019 р. позивач отримав податкове повідомлення - рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 19.03.2019 р. № 48910-5353-0408, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем - орендна плата з фізичних осіб за 2018р. в розмірі 5686,44 грн.

Не погоджуючись з податковими повідомленнями рішеннями, позивач 20.06.2019р. звернувся до ГУ ДФС у Дніпропетровській області із скаргою про їх перегляд та скасування.

Рішенням ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 26.06.2019р. № 74154/10/04-36-10-01-09 скаргу було повернуто без розгляду позивачу у зв`язку з тим, що скарга на спірні податкової повідомлення-рішення мала бути подана до Державної фіскальної служби України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Спірні правовідносини врегульовані Земельним кодексом України та Податковим кодексом України.

Відповідно до Земельного кодексу України, Закону України «Про оренду землі», що користування землею в Україні є платним.

Згідно зі статтею 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

З 01.01.2011р. набрав чинності Податковий кодекс України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (п. 1.1 статті 1 цього Кодексу).

За змістом пп. 9.1.10 п. 9.1 ст. 9 Податкового кодексу України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу положень пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пп. 269.1.2 п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України платниками податку є землекористувачі.

Згідно з пп. 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до пп. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (орендна плата).

Підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України передбачено, що об`єктом оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

За змістом п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства.

Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду (п. 288.3 ст. 288 Податкового кодексу України).

Виходячи зі змісту положень пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 та п. 288.3 ст. 288 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є земельна ділянка, передана в оренду відповідно до договору оренди, зареєстрованого у встановленому законодавством порядку, яка перебуває у платника податку в користуванні.

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті288 Податкового кодексу України встановлено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки; для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.

Оскільки Податковим кодексом України встановлено мінімальний розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності, позивач повинен був сплачувати орендну плату, річна сума платежу за яку не може бути меншою встановленого законом розміру.

Отже, з набранням чинності Податковим кодексом України річний розмір орендної плати, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

Аналогічна позиція неодноразово викладалась Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28.03.2019 у справі №814/1834/16, від 10.09.2019 року у справі № 818/8413/13-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішеннями Піщанської сільської ради №65-10/VІІ від 29.12.2016 р. «Про встановлення податку на майно в частині плати за землю на території Піщанської сільської ради» та №8-16/VII від 14.07.2017 р. «Про встановлення податку на майно в частині плати за землю на території Піщанської сільської ради» встановлено ставку земельного податку за земельні ділянки, зайняті водним фондом, - 2 % від нормативної грошової оцінки (пп. 4.5 Рішень).

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру податку та орендної плати (п. 289.1 ст.289 Податкового кодексу України).

Колегія суддів суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до умов Договору оренди землі водного фонду від 11.04.2002 р., на підставі даних про розмір нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, а саме значення нормативної грошової оцінки одиниці (за 2016, 2017 та 2018 рік) площі ріллі по Автономній Республіці Крим та по областям визначені відповідно до додатку 1 до Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 23.05.2017 № 262, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.05.2017 за № 679/30547, відповідачем було правомірно донараховано позивачу суму грошового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2016, 2017 та 2018 роки в сумі 6830,46 грн., 6830,46 грн. та 5686,44 грн. відповідно.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що всі доводи позивача були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, їм було надано належну правову оцінку. Жодних підстав для скасування рішення суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника стосовно того, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті неналежним органом - ГУ ДФС у Дніпропетровській області, в той час коли позивач перебуває на обліку в Новомосковській об`єднаній Державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області з огляду на наступне.

Відповідно до п. 41.1, 41.3 ст. 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи. Повноваження і функції контролюючих органів визначаються цим Кодексом, Митним кодексом України та законами України. Розмежування повноважень і функціональних обов`язків контролюючих органів визначається законодавством України.

Так, у відповідності до положень пп. 19-1.1, 19-1.1.34 п. 19-1.1 ст. 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, зокрема, забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов`язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Разом з цим ст. 19-3 Податкового кодексу України не передбачено здійснення Державними податковими інспекціями функцій щодо визначення сум податкових та грошових зобов`язань, що свідчить про помилковість твердження скаржника, що у даному випадку контролюючим органом є Новомосковська об`єднана Державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

Також колегія суддів зазначає, що податковим повідомленням-рішенням від 19.03.2019 року № 48910-5353-0408 скаржнику зменшено суму податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2018 рік.

З матеріалів справи вбачається, що 11.03.2020 року позивачем була подана заява до Лівобережного управління ГУ ДФС у Дніпропетровській області про здійснення перерахунку по орендній платі за землю водного фонду за 2018 рік відповідно до пп. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України.

З урахуванням заяви позивача відповідачем був проведений перерахунок по орендній платі за землю фізичних осіб та сформовано податкове повідомлення-рішення від 19.03.2019 року №48910-5353-0408 за 2018 рік на суму 5686,44 грн.

Відповідно до пп. 60.1.3. п. 60.1, 60.4 ст. 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним, якщо контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення, - з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов`язання.

Отже, з урахуванням наведеного податкове повідомлення рішення від 19.12.2018 року №20760-5353-0408 в частині визначення скаржнику суми податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2018 рік в сумі 6830,46 грн. є відкликаним з дати одержання позивачем податкового повідомлення-рішення від 19.03.2019 року № 48910-5353-0408.

Згідно ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в справі немає.

Керуючись ст. ст. 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 р. у справі № 160/9691/19 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.М. Панченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко