Справа № 320/1793/19
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/1793/19 Суддя (судді) першої інстанції: Лиска І.Г.
Суддя-доповідач: Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Степанюка А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Національного агентства з питань запобігання корупції на рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправними дій та зобов`язання вчини певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправними дії Національного агентства з питань запобігання корупції щодо відмови у вилученні з Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, відомостей щодо нього та зобов`язати такі відомості вилучити, посилаючись на рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів від 24 липня 2018 № 322зс-18, яким його визнано таким, що не притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року адміністративний позов задоволено, при цьому суд першої інстанції виходив з того, що дисциплінарна відповідальність прокурора регулюється лише розділом VI Закону України «Про прокуратуру» виключно в межах повноважень Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, отже, виходячи із неузгодженості приписів цього Закону із приписами Положення про Єдиний державний реєстр осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, щодо підстав для вилучення з Реєстру відомостей про особу, яка вчинила корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої доводи обґрунтовує тим, що Положення про Єдиний державний реєстр осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, містить вичерпний перелік підстав для виключення відомостей з реєстру, разом із цим, рішення КДКП, яке позивач наводить в якості підстави для вчинення таких дій, до цього переліку не віднесено. Разом із цим, зазначене рішення КДКП не скасовує розпорядчого документа про накладення дисциплінарного стягнення, тобто не скасовує юридичного факту притягнення ОСОБА_1 17.11.2017 до дисциплінарної відповідальності, оскільки реєстр ведеться з метою, зокрема забезпечення єдиного обліку осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, у зв`язку із чим вказує на відсутність порушеного права позивача.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що Наказом прокурора Київської області № 17к від 17 листопада 2017 року до прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани.

28.11.2017 за вищевказаним фактом внесено відомості до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією дисциплінарне правопорушення.

В подальшому, рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів № 322зс-18 від 24.07.2018 прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_1 визнано таким, який не притягувався до дисциплінарної відповідальності, у зв`язку із чим, позивач 20.02.2019 звернувся до Національного агентства з питань запобігання корупції із заявою щодо вилучення з Реєстру відомостей про нього.

Однак, Національним агентством з питань запобігання корупції листом від 04.03.2019 № 20-26/16708/19 в цьому відмовлено з посиланням на відсутність підстав.

Не погоджуючись з такою відмовою відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів суду правомірність своїх дій, в той час, як надані позивачем пояснення та докази доводять обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 № 1700-VII (далі - Закон № 1700-VII) передбачено, що національне агентство з питань запобігання корупції є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 11 цього Закону до повноважень Національного агентства належить зокрема, забезпечення ведення Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 59 Закону № 1700-VII відомості про осіб, яких притягнуто до кримінальної, адміністративної, дисциплінарної або цивільно-правової відповідальності за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, а також про юридичних осіб, до яких застосовано заходи кримінально-правового характеру у зв`язку з вчиненням корупційного правопорушення, вносяться до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, що формується та ведеться Національним агентством.

Порядок формування, ведення Національним агентством з питань запобігання корупції Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, та надання відомостей з нього визначено Положенням про Єдиний державний реєстр осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, затвердженим рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 09.02.2018 № 166 (далі - Положення № 166).

За змістом п.п. 1 п. 3 розділу І Порядку № 166 Реєстр ведеться з метою забезпечення єдиного обліку осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, та юридичних осіб, до яких застосовано заходи кримінально-правового характеру у зв`язку з вчиненням корупційного правопорушення.

Згідно пунктів 2 та 4 розділу ІІ Положення № 166 підставою для внесення Реєстратором відомостей про особу, яку притягнуто до відповідальності за вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, є:

1) електронна копія рішення суду, яке набрало законної сили, з Єдиного державного реєстру судових рішень;

2) засвідчена в установленому порядку паперова копія розпорядчого документа про накладення дисциплінарного стягнення.

Кадрові служби органів державної влади, органів місцевого самоврядування, а також підприємств, установ та організацій, посадові особи яких є суб`єктами відповідальності за корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, в день підписання розпорядчого документа про накладення на особу дисциплінарного стягнення або скасування розпорядчого документа про накладення дисциплінарного стягнення за вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення зобов`язані надати Реєстратору електронну та засвідчену в установленому порядку паперову копію відповідного розпорядчого документа разом з інформаційною карткою до розпорядчого документа про накладення (скасування розпорядчого документа про накладення) дисциплінарного стягнення на особу за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень (додаток 1).

Отже, наявність у Реєстрі відомостей про осіб, яких притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, є лише підтвердженням існування факту притягнення особи до такої відповідальності.

Підставами для вилучення з Реєстру відомостей про особу, яка вчинила корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення, є ухвала суду про скасування вироку, винесення виправдувального вироку, відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення, розпорядчого документа або судового рішення про скасування розпорядчого документа про накладення дисциплінарного стягнення (п. 8 розділу ІІ Положення № 166).

За встановленими обставинами справи, рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів № 322зс-18 від 24.07.2018 прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_1 визнано таким, який не притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів відповідно до вимог п. 127 Положення про порядок роботи Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, 24.07.2018 оприлюднено, шляхом розміщення на офіційному веб-порталі Комісії, рішення № 322зс-18 від 24.07.2018 та про прийняте рішення проінформовано керівника Білоцерківської місцевої прокуратури.

Згідно вимог ч. 3 ст. 49 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII, тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до закінчення річного строку прокурор, який не допустив порушення законодавства та сумлінно й професійно здійснював свої службові обов`язки, може бути визнаний таким, який не притягувався до дисциплінарної відповідальності, на підставі клопотання керівника відповідного органу прокуратури, однак не раніш як:

1) через шість місяців із дня накладення дисциплінарного стягнення, передбаченого пунктом 1 частини першої цієї статті;

2) після закінчення половини строку, визначеного у разі накладення дисциплінарного стягнення, передбаченого пунктом 2 частини першої цієї статті.

Отже, як правильно зазначає суд першої інстанції, відповідачем не враховані положення Закону № 1697-VII, яким врегульовано питання дисциплінарної відповідальності прокурорів.

Так, враховуючи приписи розділу VI Закону № 1697-VII, рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів є єдиним розпорядчим документом в системі органів прокуратури України, яким скасовується рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності прокуратура шляхом визнання прокурора таким, який не притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Також, судом обґрунтовано відхилені посилання відповідача на приписи ст. 17 Дисциплінарного статуту прокуратури України, затвердженого Постановою Верховної ради України від 06.11.1992 № 1796-XII, який передбачав, що підставою для вилучення відомостей з Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, є наказ відповідного керівника органу прокуратури про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, оскільки ця постанова втратила чинність з 15.07.2015 відповідно до п. 4 розділу XII Закону № 1697-VII.

Підпунктом 1 пункту 3 розділу І Положення № 166 визначено, що реєстр ведеться з метою забезпечення єдиного обліку осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, проте згідно рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів № 322зс-18 від 24.07.2018 ОСОБА_1 визнано таким, що не притягувався до дисциплінарної відповідальності на підставі ч. 3 ст. 49 Закону № 1697-VII.

Враховуючи викладене, твердження апелянта про наявність вичерпного переліку підстав для вилучення відомостей з Реєстру відомостей про особу, яка вчинила корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення (п. 8 розділу ІІ Положення № 166), є незмістовними з огляду на неузгодженість положень цього підзаконного нормативно-правового акта з приписами Закону № 1697-VII, яким з-поміж іншого врегульовано питання дисциплінарної відповідальності прокурорів.

Щодо тверджень апелянта про відсутність порушеного права та/або інтересів позивача внаслідок внесення відомостей щодо нього до Реєстру, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про таке.

Частиною третьою статті 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом.

З огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві національне законодавство має забезпечувати достатній рівень доступу до суду в аспекті права на суд. Для того, щоби право на доступ до суду було ефективним, особа має мати зрозумілу та реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France) від 4 грудня 1995 року, заява № 23805/94, § 36).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis рішення у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» (Peretyaka And Sheremetyev v. Ukraine) від 21 грудня 2010 року, заяви № 17160/06 та № 35548/06, § 33).

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Згідно частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, дійсно, ані Закон № 1700-VII, ані Положення № 166 не містять імперативних норм щодо наслідків наявності відомостей щодо особи в Єдиному державному реєстрі осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, проте, наявність таких відомостей принижує честь, гідність і ділову репутацію позивача, дбання про які є обов`язком прокурора відповідно до ст. 10 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, про що і стверджує ОСОБА_1 в позовній заяві.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Національного агентства з питань запобігання корупції - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Епель

А.Г. Степанюк