Справа № 480/1596/19
Суддя: С.В. Воловик
Дата ухвалення: 2020-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 травня 2020 р. Справа №480/1596/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Воловика С.В., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду в місті Суми адміністративну справу №480/1596/19 за позовом ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління ДПС у Сумській області (далі по тексту - відповідач, ГУ ДПС у Сумській обл.) про:
- визнання протиправними дій відповідача щодо формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та зобов`язання утриматись від вчинення таких дій,
- визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2018 №Ф-2675-54,
І. Позиція позивача.
Підставою для звернення до суду з позовом ОСОБА_1 визначив протиправне, на його думку, нарахування єдиного соціального внеску, оскільки з 10 жовтня 2016 року ним, на підставі заяви, зупинено право на заняття адвокатською діяльністю відповідно до п.1 ч.1 ст. 31 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а відтак, відсутні підстави для нарахування внеску по діяльності, яка не здійснюється.
ІІ. Заперечення відповідача.
Не погоджуючись з позовними вимогами, у відзиві (а.с.39-43) Головне управління ДФС у Сумській області зазначило, що ОСОБА_1 в порушення наказу Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588 не подав до контролюючого органу заяву про припинення діяльності платників єдиного внеску, внаслідок чого йому було нараховано єдиний внесок.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 07.05.2019 року відкрито провадження по справі № 480/1596/19, підготовче засідання призначено на 29.05.2019 року об 11 год. 00 хв., встановлені строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.
Ухвалою суду від 29.05.2019, занесеною до протоколу, в підготовчому засіданні оголошено перерву до 11 год. 00 хв. 14.06.2019.
У зв`язку з перебуванням 14.06.2019 головуючого судді у відрядженні, підготовче засідання відкладено на 19.06.2019 о 14 год. 20 хв.
Ухвалою суду від 19.06.2019, занесеною до протоколу, у підготовчому засіданні оголошено перерву до 10 год. 00 хв. 10.07.2019.
Ухвалою суду від 10.07.2019, занесеною до протоколу, у зв`язку з необхідністю отримання додаткових доказів, у підготовчому засіданні оголошено перерву до 12 год. 00 хв. 25.07.2019.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 25.07.2019, відповідно до вимог ст.ст. 102, 236 Кодексу адміністративного судочинства України, призначено почеркознавчу експертизу та зупинено провадження у справі до одержання висновків експертизи.
30.09.2019 на адресу Сумського окружного адміністративного суду надійшов висновок експерта за результатами почеркознавчої експертизи №19/119/6-6/64е від 26.09.2019.
Ухвалою суду від 08.10.2019 поновлено провадження у справі та призначено до розгляду у підготовчому засіданні на 30.10.2019 о 10 год. 00 хв.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 30.10.2019 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2020 ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 30.10.2019 по справі №480/1596/19 скасовано, а справу направлено до суду І інстанції для продовження розгляду. Вказана справа надійшла до Сумського окружного адміністративного суду 11 лютого 2020 року.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 13.02.2020 прийнято справу до провадження та призначено до розгляду у підготовчому засіданні на 11 год. 00 хв. 27.02.2020.
Ухвалою суду від 27.02.2020, занесеною до протоколу, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 11 год. 00 хв. 09.04.2020.
Ухвалою суду від 09.04.2020 задоволено клопотання представника відповідача, відкладено розгляд справи на 07.05.2020 о 12 год. 00 хв.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до канцелярії суду додаткові письмові пояснення в яких позов підтримав та просив його задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.185, т.2).
Відмовляючи в задоволенні вищевказаного клопотання, суд враховує розумний строк розгляду справи, а також бере до уваги надання сторонами всіх можливих доказів в обґрунтування позовних вимог та запереченні проти них. Крім того, зазначає, що Кабінетом Міністрів України, як вищим органом у системі органів виконавчої влади прийнято рішення щодо введення на усій території України карантину, шляхом обмеження проведення всіх масових заходів, проте такі обмеження не стосуються органів державної влади та органів місцевого самоврядування у забезпеченні ними виконання своїх функцій.
IV. Обставини справи.
ОСОБА_1 10 жовтня 2016, на підставі заяви від 10.10.2016, зупинено право на заняття адвокатською діяльністю на підставі п.1 ч.1 ст. 31 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (а.с.14)
В подальшому, Головним управлінням ДФС у Сумській області сформована та направлена на адресу позивача вимога про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2018 №Ф-2675-54, якою повідомлено ОСОБА_1 , що станом на 31.10.2018 заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування складає 16 053,35 грн. (а.с.13).
V. Норми права, які регулюють спірні правовідносини та їх застосування.
На виконання частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частина 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За визначенням підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (ПК України) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Порядок обчислення і сплати єдиного внеску встановлено положеннями Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VІ, згідно з частинами 2, 3 статті 9 якого, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
За приписами частини 8 вказаної статті платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VІ єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
Водночас, перелік платників та особливості сплати єдиного внеску в залежності від категорії унормовано статтею 4 Закону №2464-VІ.
Так, особи, які провадять в тому числі адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності, віднесені згідно з пунктом 5 частини 1 статті 4 Закону №2464-VІ до платників єдиного внеску.
Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності. При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.
Питання зайняття адвокатською діяльністю регулюються Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон №5076-VI), згідно зі статтею 13 якого, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 31 Закону №5076-VI право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності.
Право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється: з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката (пункт 1 частини 3 статті 31 Закону №5076-VI).
Положеннями статті 32 цього Закону встановлено підстави, за наявності яких припиняється право на заняття адвокатською діяльністю шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Виходячи зі змісту частин 5, 6 статті 31 Закону №5076-VI протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.
Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України (частина 1 статті 17 Закону №5076-VI).
Отже, правовим наслідком зупинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість заняття адвокатською діяльністю на певний строк, у той час як наслідком припинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість її подальшого здійснення взагалі, у зв`язку з чим анулюється свідоцтво на заняття адвокатською діяльністю.
Таким чином, законодавець розрізняє зупинення та припинення права на заняття адвокатською діяльністю.
Вказані обставини вказують на те, що поняття "зупинення" та "припинення" адвокатської діяльності мають різну юридичну природу, та, відповідно, не є тотожними, з огляду на різний процедурний характер та особливості застосування, а відтак, дія положень Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 №1162, які регулюють особливості саме припинення незалежної професійної діяльності з відповідними зобов`язаннями, не може бути розповсюджено на спірні відносини щодо зупинення адвокатської діяльності.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.11.2018 у справі №820/1538/17.
VІ. Висновки суду щодо доводів сторін та вирішення спору.
Як убачається з матеріалів справи, відповідно до Витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_1 зупинено за пунктом 1 частини 1 статті 31 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" з 10.10.2016 на підставі поданої заяви (а.с.14)
Враховуючи викладене, зважаючи на те, що з жовтня 2016 року позивач не здійснював адвокатської діяльності та не отримував доходу від такої діяльності, що свідчить про відсутність обов`язку сплати єдиного внеску у нього як самозайнятої особи в розумінні законодавства про зайнятість населення.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості
Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
На виконання частини 2 вказаної статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності податкової вимоги, натомість, позивачем надані належні докази на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимога Головного управління ДФС у Сумській області про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2018 №Ф-2675-54 не відповідає критеріям, визначеним частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим є протиправною, а позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права щодо визнання протиправними дій відповідача по формуванню вимоги від 13.11.2018 №Ф-2675-54 про сплату недоїмки по ЄСВ в розмірі 16 053,35 грн. та зобов`язання відповідача утриматися від вчинення дій по формуванню і видачі вимог про сплату позивачу недоїмки по ЄСВ, штрафів, пені, як заходів впливу та стягнення зазначених в ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Суд зазначає, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тому суд визнає протиправною та скасовує вимогу відповідача від 13.11.2018 №Ф-2675-54, як найбільш ефективний спосіб захисту, що повинен забезпечити поновлення порушеного права позивача, цей спосіб є адекватним наявним обставинам та відмовляє в задоволенні решти зазначених вище позовних вимог про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, визнання протиправною та скасування вимоги задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати Вимогу Головного управління ДФС у Сумській області про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2018 №Ф-2675-54.
В задоволенні інших вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Відповідно до п. 3 розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені, зокрема, статтею 295 цього кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Воловик