Справа № 140/2932/20
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2020-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року ЛуцькСправа № 140/2932/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Магульського В.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Ковельського управління Державної казначейської служби України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання чинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Ковельського управління Державної казначейської служби України у Волинській області (далі Ковельське управління ДКСУ Волинської області, відповідач) про визнання протиправною бездіяльність Ковельського управління ДКСУ Волинської області щодо невиконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05.09.2019 в справі №803/529/17 про зобов`язання стягнути з місцевого бюджету міста Ковель на користь ФОП ОСОБА_1 безпідставно одержаний стягувачем за виконавчим листом від 01.06.2017 №425/2017 в справі №803/529/17, що не підлягає виконанню податковий борг в розмірі 251 635,69 грн. та виконавчого листа №874 від 19.09.2019 по адміністративній справі за позовом Ковельської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області до ФОП ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу; зобов`язання Ковельське управління ДКСУ Волинської області виконати вказане судове рішення шляхом списання коштів з місцевого бюджету міста Ковель на користь ФОП ОСОБА_1 в розмірі 251 635,69 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням суду, яке набрало законної сили, визнано виконавчий лист № 425/2017 від 01.06.2017 в справі №803/529/17 про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь місцевого бюджету міста Ковель податкового боргу в розмірі 333 088,04 грн. таким, що не підлягає виконанню повністю. Також зобов`язано стягнути з місцевого бюджету міста Ковель на користь ФОП ОСОБА_1 безпідставно одержаний стягувачем за вищезгаданим виконавчим листом у тій же справі, що не підлягає виконанню податковий борг в розмірі 251 635,69 грн. В подальшому Волинським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 874, згідно якого зобов`язано стягнути з місцевого бюджету міста Ковель на користь ФОП ОСОБА_1 безпідставно одержаний стягувачем за виконавчим листом від 01.06.2017 №425/2017 в справі № 803/529/17, що не підлягає виконанню податковий борг в розмірі 251 635,69 грн. Після чого позивачем подано до Ковельського управління ДКСУ Волинської області заяву про виконання судового рішення. Однак, відповідачем листом від 29.11.2019 № 03-23-10/1115 запропоновано позивачу звернутися з відповідною заявою до суду для зміни способу і порядку виконання судового рішення, оскільки з виконавчого листа стягнення необхідно здійснити з місцевого бюджету міста Ковеля, проте кошти сплачувались та зараховувались на рахунок Державного бюджету с. Зелена.

В подальшому відповідач 17.01.2020 листом №03-23-10/77 покликаючись на п.п. 9 п.9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 03.08.2011 № 845 було повернуто без виконання виконавчий лист Волинського окружного адміністративного суду № 874 від 19.09.2019, виданим по справі № 803/529/17, оскільки не отримано протягом місяця з дня звернення стягувача ухвали про заміни способу і порядку виконання судового рішення.

Проте позивач з таким діями відповідача не погоджується, вважає їх протиправними оскільки згідно Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, саме органи Казначейства мають вживати заходів до виконання виконавчих документів, чого відповідачем зроблено не було.

На підставі вищевикладеного ФОП ОСОБА_1 вважає бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує його права, свободи та законні інтереси, а тому просив задовольнити позов повністю.

Ухвалою від 10.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У письмовому відзиві на позовну заяву (а.с.29-32) відповідач просив суд в задоволенні позову відмовити, оскільки Ковельське управління ДКСУ Волинської області діяло у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та Законами України і жодним чином не порушило прав та законних інтересів позивача, а навпаки вжило всіх передбачених чинним законодавством заходів щодо виконання рішення суду. Також зазначив, що органи Казначейства не є органами, що здійснюють примусове виконання рішень, тому процесуальним законодавством не передбачено повноважень звертатися до суду із заявою встановити чи змінити спосіб або порядок виконання рішення. Крім того, звертає увагу суду на те, що позивач не був позбавлений можливості звернутися до суду із заявою для заміни способу і порядку виконання судового рішення, пришвидшити процес виконання рішення та захистивши свої права.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Сторони скористались своїм правом щодо подачі заяв по суті справи.

Відповідно до частини другої статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно із частиною першою статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці в період з 28.04.2020 по 08.05.2020, справа вирішується у перший робочий день судді 12.05.2020.

Відтак, справу розглянуто по суті відповідно до вимог частини першою статті 258 та частини другої статті 262 КАС України.

Перевіривши письмовими доказами доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Так, судом встановлено постановою Волинського окружного адміністративного суду від 15.05.2017 в справі № 803/529/17 адміністративний позов Ковельської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області до ФОП ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу задоволено повністю; стягнено з ФОП ОСОБА_1 на користь місцевого бюджету міста Ковель податковий борг в розмірі 333088,04 грн.

На виконання вказаної постанови суду та за заявою Ковельської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 23.05.2017 Волинським окружним адміністративним судом 01.06.2017 видано виконавчий лист №425/2017 у справі №803/529/17.

Також, постановою головного державного виконавця Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Наумчук С.В. від 22.06.2017 відкрито виконавче провадження ВП №54189605 з виконання вказаного виконавчого листа.

В подальшому рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03.04.2019 задоволено заяву ФОП ОСОБА_1 про перегляд постанови Волинського окружного адміністративного суду від 15.05.2017 за нововиявленими обставинами в адміністративній справі №803/329/17 за позовом Ковельської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу; постанову Волинського окружного адміністративного суду від 15.05.2017 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Ковельської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області до ФОП ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу відмовлено повністю. Вказане рішення набрало законної сили 25.06.2019.

Крім того, ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 05.09.2019 визнано виконавчий лист від 01.06.2017 № 425/2017 в справі №803/529/17 про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь місцевого бюджету міста Ковель податкового боргу в розмірі 333 088,04 грн. таким, що не підлягає виконанню повністю. Зобов`язано стягнути з місцевого бюджету міста Ковель на користь ФОП ОСОБА_1 безпідставно одержаний стягувачем за виконавчим листом від 01.06.2017 №425/2017 в справі №803/529/17, що не підлягає виконанню податковий борг в розмірі 251 635,69 грн.

На підставі рішення Волинського окружного адміністративного суду у справі № 803/529/17 від 05.09.2019 видано виконавчий лист № 874/2019, згідно якого зобов`язано стягнути з місцевого бюджету міста Ковель на користь ФОП ОСОБА_1 безпідставно одержаний стягувачем за виконавчим листом від 01.06.2017 №425/2017 в справі № 803/529/17, що не підлягає виконанню податковий борг в розмірі 251 635,69 грн.

20.09.2019 позивачем подано до Ковельського управління ДКСУ Волинської області заяву про виконання судового рішення, з додатками, а саме: належним чином завірену копію ухвали Волинського окружного адміністративного суду від 05.09.2019; виконавчий лист №874/2019; довідку про відкриття рахунку від 11.09.2019.

Відповідач листом №03-23-10/887 від 30.09.2019 просив позивача надати до Ковельського управління ДКСУ Волинської області оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції, тощо), який підтверджує перерахування коштів до місцевого бюджету міста Ковеля.

28.10.2019 позивачем до Ковельського управління ДКСУ Волинської області подана заява із копіями квитанцій та платіжних доручень, а саме: №187 від 25.04.2018, №169 від 30.03.2018, №233 від 30.05.2018, №197 від 17.08.2018, №246 від 13.11.2018, №259 від 28.11.2018, №271 від 15.01.2019, №0.0..1 від 12.10.2018, №0.0..1 від 12.10.2018, №10214RDUM7 від 14.02.2018, №214 від 12.09.2018.

29.10.2018 Ковельське управління ДКСУ Волинської області звернулося до Ковельського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області із листом №02.36-10/1001 у якому просило надати відповідачу копії платіжних доручень, оскільки позивачем було перераховано кошти в сумі 2300,70 грн. на рахунок № НОМЕР_1 . Ковельський міськрайонний відділ ДВС ГТУЮ у Волинській області надав відповідачу копії платіжних доручень №595, №601, №602, №603 від 27.02.2018.

01.11.2019 відповідач листом №02-25-10/1018 звернувся до Ковельського управління Головного управління ДПС у Волинській області, як до контролюючого органу, про надходження виконавчого документу та про підтвердження зарахування коштів в сумі 251 635,69 грн. до місцевого бюджету м. Ковеля, суми залишку неповернутих з місцевого бюджету м. Ковеля коштів по платнику ФОП ОСОБА_1 (інд.код НОМЕР_2 ), та уточнення реквізитів рахунку з якого має здійснюватися стягнення.

Ковельське управління Головного управління ДПС у Волинській області у листі від 14.11.2019 №7955/10/03-20-52-06 повідомило, що по ФОП ОСОБА_2 по адміністративному району 0317 (м. Ковель) інтегровані картки платника відсутні. Кошти в місцевий бюджет м. Ковеля не надходили.

Ковельське управління ДКСУ Волинської області звернулося до Головного управління ДПС у Волинській області з листом про вжиття заходів з метою запобігання безпідставному стягненню коштів з бюджету.

У листі від 25.11.2019 №8711/10/03-20-52-10 Головне управління ДПС у Волинській області повідомило, що при виконанні постанови Волинського окружного адміністративного суду від 15.05.2017 у справі №803/529/17 про стягнення з ФОП ОСОБА_1 251 635,69 грн. сум податкового боргу на користь місцевого бюджету міста Ковеля сплата та зарахування коштів здійснювалася на рахунок Державного бюджету 0166, отримувач Ковельське ук/с.Зелена/11010500. При цьому проблемних питань у сторін виконавчого провадження щодо заміни (уточнення) бюджету (отримувача платежу) не виникало. Також зазначено, що оскільки виконавчий лист №874 2019 від 19.09.2019 видано з ініціативи стягувана ОСОБА_1 з врахуванням приписів частини 1 статті 374 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), стягувач вправі звертатися до суду із заявою про виправлення помилки, допущеної при його оформленні або видачі, з наданням підтверджуючих документів по факту сплати платежів на користь Державного бюджету (с.Зелена).

Відповідач, з метою запобігання безпідставного стягнення коштів з місцевого бюджету м. Ковеля, листом №03-23-10/1115 від 29.11.2019 рекомендувало ФОП ОСОБА_1 , як заінтересованій особі, звернутись з відповідною заявою до суду для заміни способу і порядку виконання судового рішення, в порядку статті 378 КАС України.

В подальшому відповідач 17.01.2020 листом №03-23-10/77 покликаючись на п.п. 9 п.9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 03.08.2011 № 845 було повернуто без виконання виконавчий лист Волинського окружного адміністративного суду № 874 від 19.09.2019, виданим по справі № 803/529/17, оскільки не отримано протягом місяця з дня звернення стягувача ухвали про заміни способу і порядку виконання судового рішення.

Спір між сторонами виник внаслідок повернення без виконання органом ДКС України наказів про примусове виконання рішень Господарського суду Дніпропетровської області.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 129-1 Конституції України та, зокрема, статті 370 КАС України закріплено принцип обов`язковості судових рішень, відповідно до якого судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 зазначеного Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частинами другою та четвертою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання.

Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215, Держказначейство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Держказначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

З наведених норм слідує висновок, що Держказначейство не є ані органом примусового виконання судових рішень, ані учасником, зокрема, стороною виконавчого провадження, і відповідно не здійснює заходів з примусового виконання рішень у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», а є встановленою Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядком №845 особою, що, зокрема, здійснює безспірне списання коштів за рішеннями судів про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів.

Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання.

Особливості надання державою гарантій щодо виконання рішень суду визначаються статтею 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», відповідно до якої, держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: 1) державний орган; 2) державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); 3) юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства. Примусова реалізація майна юридичних осіб - відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, з використанням яких юридичні особи провадять виробничу діяльність, а також акцій (часток, паїв), що належать державі та передані до їх статутного фонду.

Дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності.

Однак, як свідчить зміст статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» органи місцевого самоврядування не відносяться до суб`єктів (боржників), за якими держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна.

Отже, у спірних правовідносинах, держава не виступає гарантом виконання зобов`язань за механізмами, передбаченими Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Незважаючи на це, у спірних правовідносинах, що склались між сторонами, Ковельське управління ДКСУ Волинської області, як територіальний орган ДКС України є встановленою Законом України «Про виконавче провадження» та Порядком №845 особою, що, зокрема, здійснює безспірне списання коштів за рішеннями судів про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів.

Таких самих висновків дійшов Верховний Суд у справі №200/4120/19-а (постанова від 25 листопада 2019 року) за схожих фактичних обставин.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком №845.

Так, відповідно до пункту 3 зазначеного Порядку №845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Пунктом 26 Порядку №845 передбачено, що безспірне списання коштів з рахунків розпорядників (бюджетних установ) та одержувачів бюджетних коштів, на яких обліковуються кошти загального та спеціального фондів відповідного бюджету, здійснюється в межах бюджетних асигнувань, передбачених у затвердженому кошторисі або плані використання бюджетних коштів, та у разі наявності на його рахунках для обліку відкритих асигнувань (залишків коштів на рахунках).

У разі коли за визначеними органом Казначейства кодами програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету (кодами тимчасової класифікації видатків та кредитування місцевих бюджетів) та економічної класифікації видатків бюджету, за якими здійснюється безспірне списання коштів, відсутні відкриті асигнування (кошти на рахунках) або до кінця бюджетного періоду їх недостатньо для виконання судового рішення, орган Казначейства надсилає боржнику вимогу щодо необхідності вжиття боржником заходів для встановлення таких асигнувань або здійснення інших дій, спрямованих на виконання судового рішення (пункт 31 Порядку №845).

Отже, відповідач повинен вживати всіх заходів з виконання рішення суду, встановлених Порядком №845.

Між тим, у даному випадку, у матеріалах справи не міститься доказів про вжиття боржником встановлених законодавством заходів, які були б спрямовані на виконання судового рішення, зокрема, вимоги про необхідність вжиття заходів для встановлення асигнувань або здійснення інших дій спрямованих на виконання рішення суду.

Крім того, варто зауважити, що саме повернення виконавчого листа №874/2019 від 19.09.2019 без виконання спонукало позивача на звернення до суду з цим позовом.

Підстави, за яких орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві, визначені, зокрема, підпунктом 1 пункту 9 Порядку №845. Такими підставами є:

1) виконавчий документ:

- не підлягає виконанню органом Казначейства;

- подано особою, що не має відповідних повноважень;

- пред`явлено до виконання з пропущенням установленого строку;

- не відповідає вимогам, передбаченим Законом України «Про виконавче провадження»;

2) судове рішення про стягнення коштів не набрало законної сили, крім випадків, коли судове рішення про стягнення коштів допущено до негайного виконання в установленому законом порядку;

3) боржник не має відкритих рахунків в органі Казначейства або в органі Казначейства відкрито боржнику лише рахунок із спеціальним режимом використання, крім випадків виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган згідно із Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

4) суми коштів, зазначених у судовому рішенні про стягнення коштів, повернуті стягувачеві за поданням органу, що контролює справляння надходжень бюджету, або за рахунок таких коштів виконано грошові зобов`язання чи погашено податковий борг стягувача перед державним або місцевим бюджетом;

5) стягувач узгодив відсутність зазначеної у виконавчому документі суми залишку невідшкодованого податку на додану вартість;

6) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;

7) суми коштів, зазначені у виконавчому документі, перераховані боржником стягувачу;

8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася;

9) протягом місяця з дня звернення до стягувача для отримання додаткових відомостей для виконання рішення про стягнення коштів ним не надано таких відомостей органу Казначейства;

10) рішення про стягнення коштів з одержувача бюджетних коштів не відповідає заходам, передбаченим бюджетною програмою;

11) наявні інші передбачені законом випадки.

Повертаючи без виконання виконавчий лист №874/2019 від 19.09.2019 стягувачу, Ковельське управління ДКСУ Волинської області послалось на наявність інших передбачених законом випадків, а саме те, що останнім не отримано протягом місяця з дня звернення стягувача ухвали про заміни способу і порядку виконання судового рішення.

З цього приводу суд вважає за необхідне вказати, що наявність інших передбачених законом підстав для повернення органом ДКС України виконавчого документа стягувачу має бути чітко встановлена правовою нормою. Такі підстави підлягають обмеженому (вузькому), а не розширеному тлумаченню, оскільки відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Разом з тим, обов`язковість судових рішень гарантується статтею 124 Конституції України та практикою Європейського суду з прав людини.

Аналогічний правовий підхід викладено у рішенні Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції», в якому Суд зазначив, що, право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Крім того, відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено пунктом 1 статті 1 Першого протоколу. Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

У контексті вищезазначеного, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вимог Конвенції (рішення у справі «Ромашов проти України» від 27.07.2004 (№ 67534/01).

Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою (рішення у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 (№ 60750/00).

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» від 26.04.2005 (№ 29439/02).

Таким чином, суд наголошує, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає безумовному виконанню у встановлений законом строк.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 15.12.2015 у справі №К/800/27980/15 (ЄДРСР №54755146) та від 06.11.2015 у справі №К/800/30313/15 (ЄДРСР №46564810).

За таких обставин, а також за відсутності в законодавстві України (на час виникнення спірних правовідносин) підстави для повернення виконавчого документа, з якої виконавчий лист №874/2019 виданий Волинським окружним адміністративним судом від 19.09.2019 був повернутий стягувачу без виконання, дії Ковельського управління ДКСУ Волинської області щодо повернення без виконання виконавчого листа є протиправними.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 840,80 грн. згідно з квитанції від 02.03.2020 №0.0..1 (а.с.9), який зараховано до спеціального фонду державного бюджету України.

Оскільки суд задовольняє позов повністю, то на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати при сплаті судового збору в сумі 840,80 грн.

Керуючись статтями 9, 72-77, 139, 244-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Ковельського управління Державної казначейської служби України Волинської області щодо невиконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05.09.2019 в справі №803/529/17 про зобов`язання стягнути з місцевого бюджету міста Ковель на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 безпідставно одержаний стягувачем за виконавчим листом від 01.06.2017 №425/2017 в справі №803/529/17, що не підлягає виконанню податковий борг в розмірі 251 635,69 грн. та виконавчого листа №874 від 19.09.2019 по адміністративній справі за позовом Ковельської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу.

Зобов`язати Ковельське управління Державної казначейської служби України Волинської області виконати вказане судове рішення шляхом списання коштів з місцевого бюджету міста Ковель на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в розмірі 251 635,69 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Ковельське управління Державної казначейської служби України Волинської області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд.

Відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк на апеляційне оскарження, визначений статтею 295 цього Кодексу, продовжується на строк дії такого карантину.

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Ковельське управління Державної казначейської служби України Волинської області (45000, Волинська область, місто Ковель, вулиця Кармелюка, будинок 4, ).

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський