Справа № 560/4043/19
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2020-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/4043/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Петричкович А.І.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

13 травня 2020 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Боровицького О. А. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:

- визнати рішення суб`єкта владних повноважень - Головного Управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ від 01.12.1991 протиправним;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 весь час проходження служби (роботи) на слідчо-прокурорських посадах (в тому числі на посадах помічника, старшого помічника прокурора), а також весь строк навчання у вищому військовому юридичному навчальному закладі денної форми навчання в загальну вислугу (стаж) та стаж роботи на посадах прокурора, що дають право на пенсію за вислугу років згідно Закону України "Про прокуратуру", які станом на день звернення до органу Пенсійного фонду України - 04.10.2019 становили 22 роки 1 місяць 4 дні;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 04.10.2019, виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи, згідно із ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ від 01.12.1991.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час його роботи в органах прокуратури частиною першою статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції від 26.07.2001, яка була чинна понад 10 років до 01.10.2011) встановлено, що прокурори зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Водночас, 01.10.2011 до Закону України "Про прокуратуру" були внесені зміни, які порушили його права та збільшили стаж роботи, необхідний для отримання пенсії за вислугу років. Зазначені норми законодавства, виходячи з вимог Конституції України, повинні були бути застосовані для працівників прокуратури, яких прийнято на роботу після набрання чинності вказаних змін. Крім того, 02.03.2015 прийнято Закон № 213-VІІІ, відповідно до Прикінцевих положень якого скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України "Про прокуратуру", чим порушуються його законні права. Враховуючи положення Закону України "Про прокуратуру", станом на день звернення до органу Пенсійного фонду України - 04.10.2019, загальна вислуга і стаж роботи на посадах прокурора, що дають право на пенсію за вислугу років згідно Закону України "Про прокуратуру", становили 22 роки 1 місяць 4 дні.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посадах прокурорів періоди роботи на посадах старшого помічника прокурора з 01.11.2004 по 16.06.2005 та з 17.10.2006 по 24.12.2009.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років та до стажу роботи на посадах прокурорів період навчання з 01.08.2001 по 27.06.2002 на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені ОСОБА_2 Мудрого.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 384 грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення, в частині відмови в задоволенні позовних вимог, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційну скаргу подано і відповідачем, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення, в частині задоволення позовних вимог, та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційних скарг апелянти посилаються на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційних скаргах.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 04.10.2019 звернувся до управління Пенсійного фонду України у м.Хмельницькому із заявою, в якій просив надати інформацію про наявність у нього загального та спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про прокуратуру", та призначити йому пенсію відповідно до ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 01.12.1991, в редакції від 15.01.2011 (а.с. 25-26).

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області листом за № Н-1433-О-02.26-04 від 01.11.2019 позивача повідомлено про відсутність необхідної вислуги років 24 років 6 місяців та стажу роботи на посадах прокурорів 14 років 6 місяців, та, як наслідок, відсутність підстав для призначення пенсії за вислугу років відповідно до ч.1 ст.86 Закону України "Про прокуратуру" (№ 1697). Зазначено, зокрема, що заява від 04.10.2019 не відповідає вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, тому вона була розглянута відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян". У зв`язку з набранням чинності Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-VІІ (далі - Закон № 1697), відсутні підстави для застосування норм статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-ХІІ в частині призначення пенсії. Також вказано, що статтею 15 Закону № 1697 визначено посади в прокуратурі, робота в яких надає особі статус прокурора. Такими посадами в прокуратурі є, зокрема, посади заступника керівника, керівника підрозділу обласної прокуратури, прокурора, слідчого та старшого слідчого. Посади помічника і старшого помічника прокурора ст.15 Закону № 1697 не передбачені (а.с. 27-28).

Згідно письмової інформації Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, викладеної у листі від 20.12.2019 № 43441/03, згідно наданих документів станом на 04.10.2019 року загальна вислуга ОСОБА_1 становить 19 років 8 місяців 3 дні, а саме:

- з 01.02.2000 по 29.06.2002 - половина строку навчання в Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого (2 роки 4 місяці 29 днів);

- з 30.06.2002 по 28.07.2002 - військова служба (29 днів);

- з 29.07.2002 по 31.10.2004 - служба на посадах слідчого, старшого слідчого військової прокуратури Хмельницького гарнізону Західного регіону України (2 роки 3 місяці 3 дні);

- з 01.11.2004 по 16.06.2005 - служба на посаді старшого помічника військового Прокурора Хмельницького гарнізону Західного регіону України (7 місяців 16 днів);

- з 17.06.2005 по 16.10.2006 - служба на посаді старшого слідчого слідчого відділу військової прокуратури Західного регіону України (1 рік 4 місяці);

- з 17.10.2006 по 24.12.2009 - служба на посаді старшого помічника військового прокурора Ужгородського гарнізону Західного регіону України (3 роки 2 місяці 8 днів);

- з 25.12.2009 по 09.12.2010 - служба на посаді заступника військового прокурора Ужгородського гарнізону Західного регіону України (11 місяців 15 днів);

- з 10.12.2010 по 01.11.2011 - служба на посаді військового прокурора Чернівецького гарнізону Західного регіону України (10 місяців 22 дні);

- з 02.11.2011 по 15.08.2012 - служба на посаді військового прокурора Хмельницького гарнізону Західного регіону України (9 місяців 14 днів);

- з 16.08.2012 по 28.08.2014 - служба на посаді Хмельницького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України (2 роки 14 днів);

- з 29.08.2014 по 15.04.2015 - служба на посаді військового прокурора Хмельницького гарнізону Західного регіону України (7 місяців 17 днів);

- з 16.04.2015 по 13.07.2015 - служба на посаді старшого прокурора військової прокуратури Хмельницького гарнізону Західного регіону України (2 місяці 28 днів);

- з 14.07.2015 по 02.11.2017 - робота на посадах заступника начальника відділу прокуратури Хмельницької області (2 роки 3 місяці 19 днів);

- з 03.11.2017 по 30.09.2019 - робота на посадах начальника відділу прокуратури Хмельницької області (1 рік 10 місяців 28 днів).

До загальної вислуги років не зараховано період навчання з 01.09.1997 по 31.01.2000, оскільки відповідно до частини 6 статті 86 Закону № 1697 до вислуги років зараховується лише половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Статтею 15 Закону № 1697 визначено посади в прокуратурі, робота в яких надає особі статус прокурора. Станом на 04.10.2019 року стаж роботи ОСОБА_1 на посадах, віднесених до ст.15 Закону № 1697, складає 13 років 4 місяці 10 днів. До стажу роботи на посадах прокурорів не зараховані періоди служби ОСОБА_1 на посадах старшого помічника прокурора з 01.11.2004 року по 16.06.2005 року та з 17.10.2006 по 24.12.2009, оскільки зазначена посада не передбачена ст15 Закону № 1697 (а.с. 60-61).

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ, яка діяла з 26 липня 2001 року (в редакції Закону № 2663-ІІІ від 12 липня 2001 року) до 01 жовтня 2011 року (в редакції Закону № 3668 від 8 липня 2011 року), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 % від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 %, але не більше 90 % від суми місячного (чинного) заробітку.

Отже, у прокурорів та слідчих, які в період часу з 26 липня 2001 року до 01 жовтня 2011 року мали стаж роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної норми.

Враховуючи положення статей 22 та 58 Конституції України, можливо стверджувати про те, що у разі, якщо в подальшому у чинному законодавстві відбуваються зміни щодо правового регулювання призначення пенсії за вислугу років, які підвищують, зокрема, необхідний стаж для призначення пенсії, зменшують розмір пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, то такі зміни звужують зміст та обсяг існуючих прав зазначеної категорії осіб (в яких таке право виникло раніше).

Позивач у період часу з 26 липня 2001 року по 01 жовтня 2011 року не мав необхідного стажу роботи для призначення пенсії, а отже у нього не виникло право на пенсійне забезпечення за вислугою років на підставі статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ (у вказаній редакції).

Оскільки позивач не набув такого права, то неможливо стверджувати і про звуження його змісту та обсягу, оскільки положення Конституції України, на які посилається позивач, вказують на неприпустимість звуження змісту та обсягу вже існуючого права.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року по справі №265/3516/17 та від 04 грудня 2019 року по справі №747/559/17.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача на правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року (справа № 21-348а13) та від 17 грудня 2013 року (справа № 21-445а13), оскільки у наведених справах спір стосувався застосування норм матеріального права при визначенні розміру пенсії у відсотках до середньомісячного заробітку, а не порядку призначення пенсій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року по справі № 750/11190/16-а.

15 липня 2015 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" № 1697-VII, відповідно до п.п.1 п.3 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" якого визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про прокуратуру" 1789-ХІІ (крім, зокрема, ч. 3, 4, 6 та 11 ст.50-1).

Отже, на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії положення ст.50-1 Закону № 1789-ХІІ, що регулювали порядок призначення пенсій, втратили чинність.

Разом з цим, відповідно до ч.1 ст.86 Закону № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року вислуги років не менше 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців.

Відповідачем зараховано до загальної вислуги половину строку навчання в Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого, а також стаж роботи на посадах старшого помічника прокурора з 01.11.2004 по 16.06.2005 та з 17.10.2006 по 24.12.2009. До спеціального стажу вказані періоди не зараховані.

Згідно із ч.6 ст.86 Закону № 1697-VII, до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується, зокрема:

- час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів;

- військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Щодо зарахування до загальної вислуги та стажу роботи на посадах прокурорів періодів роботи позивача на посадах старшого помічника прокурора з 01.11.2004 по 16.06.2005 та з 17.10.2006 по 24.12.2009, колегія суддів зазначає наступне.

Вказані періоди зараховані відповідачем до загального стажу (що свідчить про відсутність підстав для зобов`язання повторного їх зарахування), однак не зараховані до стажу роботи на посадах прокурора.

Згідно із ч.1 ст.15 чинного Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII прокурором органу прокуратури є: Генеральний прокурор; перший заступник Генерального прокурора; заступник Генерального прокурора; заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; керівник підрозділу Офісу Генерального прокурора; заступник керівника підрозділу Офісу Генерального прокурора (у тому числі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійного структурного підрозділу Офісу Генерального прокурора); прокурор Офісу Генерального прокурора (у тому числі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійного структурного підрозділу Офісу Генерального прокурора); керівник обласної прокуратури; перший заступник керівника обласної прокуратури; заступник керівника обласної прокуратури; керівник підрозділу обласної прокуратури; заступник керівника підрозділу обласної прокуратури; прокурор обласної прокуратури; керівник окружної прокуратури; перший заступник керівника окружної прокуратури; заступник керівника окружної прокуратури; керівник підрозділу окружної прокуратури; заступник керівника підрозділу окружної прокуратури; прокурор окружної прокуратури.

Отже, згідно Закону № 1697-VII посади помічників прокурорів, старших помічників прокурорів зараховуються саме до вислуги років, що дає право на пенсію, проте не відносяться до спеціального стажу - стажу роботи на прокурорських посадах, оскільки не визначені статтею 15 цього Закону.

Однак під час роботи позивача посаді старшого помічника прокурора чинними були положення Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ, статтею 56 якого було надано роз`яснення поняття "прокурор", а саме: під поняттям "прокурор" у статті 8, частині четвертій статті 9, частинах першій, другій, третій статті 12, частині першій статті 20, статтях 34, 35, 36, 44, 45, частинах першій, четвертій і шостій статті 46, частині першій статті 46-1, частині першій статті 47, статтях 48, 49, 50, 50-1, частині п`ятій статті 52 і статті 55 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.

З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спірний період роботи позивача на посаді старшого помічника прокурора слід зарахувати до прокурорського стажу на підставі Закону № 1789-ХІІ, який був чинним на час роботи позивача на такій посаді.

Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка, зокрема, викладена в постановах від 25.09.2018 по справі № 263/13789/16-а та від 22.11.2018 по справі №428/11348/16-а.

Щодо зарахування періоду навчання позивача в якості військової служби, та, як наслідок, зарахування до спеціального стажу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до витягу з послужного списку та Біографічної довідки на позивача, з 01.09.1997 до 01.08.2001 він був студентом Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого, а з 01.08.2001 по 27.06.2002 - курсантом військово-юридичного факультету Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого (а.с. 34-35, 43-45).

Згідно трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 04.12.1979, з 01.09.1997 до 29.06.2002 він навчався в Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого, водночас із 01.08.2001 до 14.08.2012 проходив військову службу в Збройних Силах України, у тому числі із 29.07.2002 до 14.08.2012 на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури (записи 1, 2; а.с. 46-50).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII, час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Також, згідно із ч.6 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII одним з видів військової служби є військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки.

Водночас, оскільки позивач вважає, що йому безпідставно не зарахували до загального строку військової служби період навчання на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії імені Ярослава Мудрого, починаючи із 01.09.1997 по 01.08.2001, тому колегія суддів вважає, що застосуванню підлягають положення Закону № 2232-XII у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є почесним обов`язком кожного громадянина України, особливим видом державної служби, пов`язаної з виконанням громадянином України загального військового обов`язку і службою на конкурсно-контрактній основі у Збройних Силах України та інших військах, створених відповідно до законодавства України.

Громадяни України, які призвані або добровільно вступили на військову службу, приймають Військову присягу на вірність народу України і тільки після цього можуть бути направлені на навчання чи для інших військових потреб за межі України (частина 3 статті 2 Закону № 2232-XII).

Отже, наведені приписи свідчать про те, що громадяни, які, зокрема, добровільно вступили на військову службу, приймають Військову присягу на вірність народу України і тільки після цього можуть бути направлені на навчання, що обгрунтовано свідчить про те, що законодавцем пов`язується вступ на військову службу із складанням військової присяги.

В свою чергу, статтею 5 Закону № 2232-XII передбачено, що військовослужбовці та військовозобов`язані поділяються на рядовий склад, сержантський і старшинський склад, склад прапорщиків (мічманів), офіцерський склад. Кожному військовослужбовцю і військовозобов`язаному присвоюється військове звання.

Статтею 20 Закону № 2232-XII передбачено, що на військову службу у добровільному порядку приймаються особи, які відповідають вимогам військової служби, а саме громадяни віком від 17 до 21 року, в тому числі ті, котрі досягли 17-річного віку в рік зарахування на навчання, а також військовослужбовці та військовозобов`язані віком від 18 до 23 років, які не мають військових звань офіцерського складу і виявили бажання вчитися у військово-навчальних закладах, - на військову службу курсантів військово-навчальних закладів.

Тобто, законодавець передбачив, що особі, яка вступає на військову службу, присвоюється військове звання "рядовий".

Позивач прийняв присягу та йому присвоєно звання з моменту призначення його курсантом військово-юридичного факультету Національної юридичної академії імені Ярослава Мудрого.

За наведених вище обставин можливо дійти висновку, що законодавець не допускав можливості вважати проходженням військової служби громадянином, якому не присвоєно будь-яке військове звання та який не прийняв військову присягу на вірність народу України.

При цьому, суд встановив, що, навчаючись як студент військово-юридичного факультету Національної юридичної академії імені Ярослава Мудрого, позивачу не присвоювалось будь-яке військове звання, а також студентом він не складав військову присягу на вірність народу України.

Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що особам, які навчалися у військових навчальних закладах в якості студентів, не зараховується такий період навчання до військової служби до моменту набуття ними статусу курсанта.

Отже, час навчання позивача прирівнюється до проходження військової служби лише за період з 01.08.2001 по 27.06.2002, коли він був курсантом військово-юридичного факультету Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого, і час проходження військової служби за такий період підтверджується послужним списком та трудової книжкою. Як наслідок, такий стаж має бути зарахований повністю як до загальної вислуги (згідно із ч.6 ст.86 Закону №1697-VII), так і до стажу роботи на посадах прокурорів (згідно ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII). Таким чином, в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Інший час навчання - з 01.09.1997 до 01.08.2001 - студентом Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого, підлягає зарахуванню лише до вислуги років у кількості половини такого строку, тому у вказаній частині відповідачем права позивача не порушені.

Щодо посилання позивача на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.10.2009 у справі 2о-308/09, що набрало законної сили 27.10.2009, яким встановлено початок перебування ОСОБА_1 на військовій службі у Збройних Силах України відповідно до Тимчасового положення про проходження військової служби громадянами України, затвердженого Указом Президента України від 13.05.1993 року №174/93 - з 01 вересня 1997 року (а.с. 32-33) та на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21.12.2015 у справі № 822/6050/15, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Водночас, згідно з ч.7 ст.78 КАС України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 800/448/15 також зазначив, що суд може відійти від наданої судами в межах розгляду іншої справи правової оцінки певних юридичних фактів, які мають значення для прийняття рішення.

Отже, оскільки відсутні правові підстави для зарахування періоду навчання позивача в якості військової служби з 01.09.1997 до 01.08.2001, тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо правомірності висновку відповідача про відсутність підстав для призначення пенсії, колегія суддів звертає увагу, що загальний стаж позивача, навіть враховуючи необхідність зарахування йому у повному обсязі періоду проходження військової служби, не становить більше 24 років 6 місяців, як того вимагає ч.1 ст.86 Закону №1697-VII, що, відповідно, не дає право на призначення пенсії за вислугу років. Отже, в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним рішення щодо відмови в призначенні пенсії та зобов`язання призначити пенсію слід відмовити.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Боровицький О. А. Матохнюк Д.Б.