Справа № 120/1590/20-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 травня 2020 р. Справа № 120/1590/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бошкової Ю.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іден.код НОМЕР_1 ) до Замостянського ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (вул. Соборна, 15А, м. Вінниця, 21050) про визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовом звернувся ОСОБА_1 до Замостянського відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Табачнюк В.В. від 26.09.2019 року про накладення арешту на кошти в рамках виконавчого провадження ВП №60136540.

Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача зазначив, що оскаржувана постанова державного виконавця винесена протиправно. Так, на його думку із наявної у матеріалах виконавчого провадження заяви Національного агентства з питань запобігання корупції (стягувача) вбачається, що кошти були повернуті ОСОБА_1 . В свою чергу матеріали виконавчого провадження не містять відомостей про вчинення виконавцем дій, які спрямовані на реальне виконання вимог закону в частині вилучення предмету правопорушення та безоплатного звернення його в дохід держави, а фактично свідчать про бажання звернути стягнення на усі кошти боржника. Зазначив, що постанова про відкриття виконавчого провадження винесена, 24.09.2020 року, а постанова про арешт коштів боржника на усіх рахунках 26.09.2020 року, при цьому листи-відповіді АТ КБ «Приватбанк» щодо відкритих рахунків ОСОБА_1 виконавець отримав тільки у листопаді 2019 року, що свідчить про порушення принципів верховенства права та законності регламентованих ст.2 Закону №1404-VIII, оскільки за відсутності інформації про кількість коштів боржника на рахунках та режим їхнього використання, державний виконавець дійшов висновку про доцільність арешту усіх коштів. Також повідомив, що при виконанні постанови про конфіскацію майна (в тому числі коштів) державному виконавцю обов`язково надається протокол вилучення цього майна або довідка про його відсутність, по-друге конфіскації підлягають саме кошти, які були предметом правопорушення, а не будь-які інші грошові кошти наявні у боржника. Крім того, акцентував увагу суду на тому, що із матеріалів виконавчого провадження №60136540 слідує, що в боржника у банківській установі АТ КБ «Приватбанк» відкрито ряд банківських рахунків №№ НОМЕР_2 (UAN), НОМЕР_3 (UAN), НОМЕР_4 (UAN), НОМЕР_5 (EUR), НОМЕР_6 (UAN). Однак, виходячи із змісту постанови від 26.09.2020 року про арешт коштів боржника, арешт накладено, окрім рахунку № НОМЕР_7 , й на усі інші відкриті рахунки боржника. Звернувшись із відповідною заявою до АТ КБ «Приватбанк» Завертайлом І. Р. отримано анкету-заяву від 30.08.2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку і змісту якої вбачається, що боржнику відкрито банківський рахунок з режимом використання - зарплата картка; заяву від 03.10.2016 року на відкриття рахунку та анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг із змісту якої вбачається про відкриття ФОП ОСОБА_1 рахунку № НОМЕР_8 з режимом використання - поточний рахунок та довідку № НРJ88ТОЗЕ95ДЗНМБ від 02.03.2020 року про залишки коштів по рахунках ОСОБА_1 . Звернув увагу суду на те, ОСОБА_1 є фізичною-особою підприємцем діяльність якого здійснюється у сфері неспеціалізованої оптової торгівлі та яка є основним джерелом його заробітку включно із сплатою обов`язкових бюджетних платежів (податків та ЄСВ). Для ведення своєї діяльності в частині обігу грошових коштів ОСОБА_1 використовує банківський рахунок НОМЕР_8 ), кошти на якому, на теперішній час, є арештованими згідно постанови від 26.09.2020 року про арешт коштів боржника, що порушує його право на отримання заробітку та унеможливлює виконання зобов`язань щодо сплати податків та ЄСВ.

Ухвалою суду від 13.04.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, надано відповідачу строк для подачі відзиву, а також зобов`язано надати до суду у строк до 24.04.2020 року належним чином засвідчену копію виконавчого провадження №60136540.

Повідомлення учасників справи про розгляд справи, а також направлення позовної заяви та доданих до неї документів здійснено судом з особливостями, визначеними статтями 268, 269, 287 КАС України для розгляду справ з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби.

На виконання вимог вказаної ухвали суду 23.04.2020 року від відповідача до суду надійшли витребувані судом докази.

Ухвалою суду від 24.04.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано надати до суду заяву про поновлення строку звернення до суду разом із доказами, які, на його думку, вказують на поважність причин пропуску строку.

04.05.2020 року представником позивача подано клопотання про поновлення строку звернення до суду, у якому зазначив, що 24.02.2020 року представник ОСОБА_1 ознайомився із матеріалами виконавчого провадження та отримав фотокопію оскаржуваною постанови. Розділом X Закону України «Про виконавче провадження» врегульовано питання подання скарг в рамках виконавчого провадження. 03.03.2020 року ОСОБА_1 подано скаргу щодо вжитих державним виконавцем дій в рамках виконавчого провадження №60136540, у якій звернуто увагу на безпідставність арешту усіх рахунків боржника вжитих оскаржуваною постановою. У свою чергу, листом-відповіддю № 2/346/17.5211-25/3 від 06.03.2020 року, яка отримана боржником тільки 07.04.2020 року, у розгляді його скарги посадовими особами відповідача відмовлено. Зважаючи на викладене просив визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 07.05.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 повторно залишено без руху та запропоновано надати до суду докази про те, що саме 07.04.2020 року ОСОБА_1 отримав лист-відповідь №2/346/17.5211-25/3 від 06.03.2020 року.

13.05.2020 року представником позивача подано заяву про поновлення строку звернення до суду та докази про те, що саме 07.04.2020 року ОСОБА_1 отримав лист-відповідь №2/346/17.5211-25/3 від 06.03.2020 року - роздруківку скриншоту телефону позивача.

Ухвалою суду від 14.05.2020 року ОСОБА_1 поновлено строк звернення до суду.

Відповідач у визначений судом строк своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.06.2019 року у справі № 127/15510/19, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 20.08.2019 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.212-15 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян 1700 грн. з конфіскацією суми внеску на підтримку політичної партії, наданою з порушенням закону.

07.03.2019 року Національне агентство з питань запобігання корупції звернулось із запитом №5018/17662/19 до Всеукраїнського об`єднання «Батьківщина» із запитом стосовно повернення внесків фізичних осіб.

01.04.2019 року Всеукраїнське об`єднання «Батьківщина» повідомило Національне агентство з питань запобігання корупції, що ОСОБА_1 було здійснено повернення 18.03.2019 року платіжним дорученням №1127 від 15.03.2019 року в розмірі 148900,00 грн.

16.09.2019 року Національне агентство з питань запобігання корупції звернулось із заявою до Замостянського ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області із заявою про примусове виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26.06.2019 року у справі № 127/15510/19.

24.09.2019 року державним виконавцем Замостянського ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області Табачнюк В. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 24.09.2020 року у виконавчому провадженні № 60136540 за зверненням Національного агентства з питань запобігання корупції щодо примусового виконання постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 26.06.2019 року у справі № 127/15510/19.

Також, 26.09.2019 року державним виконавцем Замостянського ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області Табачнюк В. В. винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на кошти, що містяться на рахунку № НОМЕР_7 , який відкритий в АТ КБ «Приватбанк» та всіх інших відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику.

Листом від 20.11.2019 року ПАТ КБ «Приватбанк» повідомив Замостянський ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області, що згідно гл.9 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ №22 від 21.01.2004 року, арешт накладений в сумі 148900,00 грн., на рахунках недостатньо коштів для виконання постанови.

05.02.2020 року позивач надав письмові пояснення державному виконавцю Замостянського ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області стосовно того, що 18.03.2019 року на його картковий рахунок ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 від політичної партії «Всеукраїнське об`єднання «Батьківщина» повернулись кошти, які в той же день були зняті та віддані політичній партії «Всеукраїнське об`єднання «Батьківщина», тому кошти на його рахунку відсутні.

Крім того, 05.02.2020 року представник позивача звернувся до Замостянського ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

24.02.2020 року представник позивача ознайомився із матеріалами виконавчого провадження №6013540.

03.03.2020 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області у якій просив зняти арешт із коштів, який накладений постановою державного виконавця Замостянського ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області 26.09.2019 року.

06.03.2020 року листом № 2/346/17.5211-25/3 відповідач повідомив позивача про неможливість розгляду вказаної скарги.

Позивач не погоджуючись із постановою про накладення арешту на кошти боржника, вважає її такою, що підлягає скасуванню, звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та діям відповідача, суд керується наступним.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VIII.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад як, зокрема обов`язковість виконання рішень (ст. 2 вказаного Закону).

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Отже, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, у тому числі вчиняти заходи примусового виконання рішень щодо стягнення звернення на заробітну плату.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 151 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 191 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 261 Закону України "Про теплопостачання", статті 181 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Також ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення не може бути звернено на такі виплати: 1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника; 2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; 3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; 4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; 5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; 6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; 7) допомогу при усиновленні дитини; 8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 9) допомогу на дітей одиноким матерям; 10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; 11) допомогу на лікування; 12) допомогу на поховання; 13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; 14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Таким чином, наведеними законодавчими положеннями обмежено право виконавця в частині накладення арешту на кошти боржника, звернення стягнення, на які заборонено законом, проте, визначено обов`язок Банку повернути постанову.

Так, судом встановлено, що на підставу протиправності прийняття постанови про арешт коштів боржника від 26.09.2019 року №60136540, якою накладено арешт на кошти, які знаходяться на рахунках боржника, позивач вказує на накладення арешту на кошти, які знаходяться на всіх його рахунках у банківських установах у тому числі і на кошти, які використовуються для виплати заробітної плати та податків, у тому числі і єдиного внеску.

Однак, суд звертає увагу позивача на те, що вказану постанову прийнято відповідачем у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» задля забезпечення реального виконання боржником рішення, якою накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках у банках та всіх інших рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника.

Крім того, суд вказує, що аналізуючи зміст оскаржуваної постанови судом встановлено, що у постанові про накладення арешту на кошти, державний виконавець зазначив: «крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику».

Тобто, державний виконавець вказаною постановою визначив банківським установам, які виконують рішення виконавця, порядок виконання з урахуванням обмежень, а саме: що не підлягають арешту кошти, що містяться на рахунках боржника стягнення на які заборонено Законом, у тому числі ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження», перелік яких не містить обмежень щодо накладення арешту на рахунок, на який нараховується заробітна плата.

Слід додати, що відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Постановою Національного банку України від 21.01.2004 року затверджено Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті № 22 (далі - Інструкція № 22), пунктом 10.1 якої визначено, що виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою державного виконавця чи рішенням суду (у тому числі постановою, наказом, виконавчим листом суду) про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, установленому законом.

Банк приймає до виконання постанову державного виконавця та/або рішення суду, які доставлені до банку самостійно державним виконавцем, слідчим, представником суду, органу державної податкової служби або які надійшли рекомендованим або цінним листом, відправником якого є суд, державний виконавець, слідчий, орган державної податкової служби.

Згідно пункту 10.3 Інструкції № 22, арешт на підставі документа про арешт коштів може бути накладений на всі кошти, що є на всіх рахунках клієнта банку, без зазначення конкретної суми, або на суму, що конкретно визначена в цьому документі. Якщо в документі про арешт коштів не зазначений конкретний номер рахунку клієнта, на кошти якого накладений арешт, але обумовлено, що арешт накладено на кошти, що є на всіх рахунках, то для забезпечення суми, визначеної цим документом, арешт залежно від наявної суми накладається на кошти, що обліковуються на всіх рахунках клієнта, які відкриті в банку, або на кошти на одному/кількох рахунку/ах.

Банк здійснює арешт коштів на рахунку клієнта, операції за яким були зупинені відповідно до статті 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», на підставі постанови виконавця, яка надійшла до банку після повідомлення банком виконавця про відкриття клієнтом цього рахунку. Банк здійснює дії щодо арешту коштів відповідно до пункту 10.6 цієї глави.

Таким чином, вказаними вище нормами регламентовано і дії банку у разі вчинення дій по арешту коштів, а вищезгаданими положеннями другого речення ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» - визначено порядок дій банку у разі отримання постанови виконавця про накладення арешту у разі, якщо такі кошти не підлягають арешту.

У даному випадку, як встановлено під час розгляду справи, відповідно до постанови державного виконавця про арешт коштів боржника ПАТ КБ «Приватбанк» надало інформацію про відкриті банківські рахунки ОСОБА_1 №№ НОМЕР_2 ( UAH ), НОМЕР_3 (UAN), НОМЕР_4 (UAN), НОМЕР_5 (EUR), НОМЕР_6 (UAN) та на які накладено арешт.

Крім того, суд звертає увагу, що позивач оскаржує безпосередньо постанову про арешт коштів, а не дії фінансових установ.

Доводи позивача про те, що постановою про арешт коштів боржника ВП №60136540 від 26.09.2019 року, згідно якої було протиправно арештовано рахунок у АТ КБ «Приватбанк», суд не приймає до уваги, оскільки рахунок на який накладено арешт в АТ КБ «Приватбанк», не відноситься до рахунку із спеціальним режимом використання або інших рахунків, звернення стягнення на які заборонено законодавством. Зазначене, також не спростовується довідкою виданою АТ КБ «ПриватБанк» від 02.03.2020 року №HPJ88TG3E95JQHMF, яка не містить даних, що рахунок за карткою для виплат № НОМЕР_2 відноситься до рахунку із спеціальним режимом використання або інших рахунків, звернення стягнення на які заборонено законодавством.

Крім того, матеріали справи не містять будь-яких доказів стосовно підтвердження заборони звернення стягнення на кошти, що знаходяться на рахунку в АТ КБ «Приватбанк».

Щодо долученого до матеріалів справи представником позивача 12.05.2020 року листа АТ КБ «Приватбанк» №200504SU7120200 від 29.04.2020 року, у якому зазначено, що рахунок № НОМЕР_10 від 03.10.2016 року може бути використаний для сплати усіх податків та інших обов`язкових платежів, у тому числі виплати заробітної плати, суд зазначає, що зазначений рахунок не відноситься до рахунку із спеціальним режимом використання, звернення стягнення на який заборонено законодавством.

Таким чином, у суду відсутні підстави для скасування постанови про накладення арешту на кошти боржника ВП №60136540 від 26.09.2019 року.

З огляду на вказане суд вважає, що при прийнятті оскаржуваної постанови, державним виконавцем додержані усі вимоги до рішення суб`єкта владних повноважень, які викладені у статті 2 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 90 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів учасників справи, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази надані позивачем, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір не підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ч. 6 ст. 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Судове рішення проголошується та вручається учасникам справи з урахуванням особливостей, передбачених положеннями ст. 271 КАС України.

У справах, визначених статтею 287 КАС України, суд проголошує повне судове рішення. Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Рішення у повному обсязі виготовлене 15.05.2020 року.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна