Справа № 640/20702/18
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2020-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Василенка Я.М.

Шурка О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просив:

- скасувати рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича про визнання переказу коштів (транзакції), здійсненого ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр 19.05.2016 року в сумі 40 000 грн. з призначенням платежу "Повернення коштів згідно з договором №980-028-000225002 від 20.04.2016 року" на рахунок № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , та в сумі 826,22 грн. з призначенням платежу "Оплата процентів по договору №980-028-000225002 від 20.04.2016" на рахунок № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 нікчемним;

- зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича внести зміни та доповнення до Переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ "Банк Михайлівський" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, шляхом внесення відомостей щодо рахунку № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , а саме, 40 000 грн. з коштами в сумі 40000 грн. та рахунку № НОМЕР_2 що належить ОСОБА_1 , а саме, 826,22 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 січня 2020 року закрито провадження в адміністративній справі в частині скасування рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича про визнання нікчемним переказу коштів (транзакції), здійсненого ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" 19.05.2016 в сумі 40000 грн. з призначенням платежу "Повернення коштів згідно з договором №980-028-000225002 від 20.04.2016 року" на рахунок № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , та в сумі 826,22 грн. з призначенням платежу "Оплата процентів по договору №980-028-000225002 від 20.04.2016" на рахунок № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 січня 2020 року задоволено адміністративний позов повністю. Зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про рахунки № НОМЕР_1 і № НОМЕР_3 , відкриті у Публічному акціонерному товаристві "Банк Михайлівський", за якими ОСОБА_1 має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у сумі 40826,22 грн.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волков Олександр Юрійович звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що кошти, які обліковуються на рахунках ОСОБА_1 не є вкладом, а сумою повернутої позики та процентів за користування нею.

27 квітня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено Договір №980-028-000000148 банківського рахунку "Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)" від 17 жовтня 2014 року, згідно якого, позивачу відкрито рахунок № НОМЕР_1 в гривні для зберігання грошей.

Згідно платіжного доручення від 20 квітня 2016 року №485851620, позивачем перераховано на рахунок ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" кошти у сумі 40 000 грн. з призначенням платежу: "Перерахування залучених коштів зг.дог. №980-028-000225002 від 20.04.2016".

19 травня 2016 року ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" на рахунки ОСОБА_1 № НОМЕР_1 та № НОМЕР_3 зараховано кошти загальною сумою 40 826,22 грн., а саме:

- у сумі 40000 грн. з призначенням платежу: "Повернення коштів згідно з договором №980-028-000225002 від 20.04.2016";

- у сумі 826,22 грн. з призначенням платежу: "Оплата процентів по договору №980-028-000225002 від 20.04.2016".

Листом від 18 жовтня 2018 року №3Г1(К)/3808 ПАТ «Банк Михайлівський» повідомив ОСОБА_1 про нікчемність транзакцій із зарахування коштів на банківські рахунки позивача, відповідно до ст. 215 ЦК України, п.п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до Договору №980-028-000225002 "Суперкапітал" (Новий) (з виплатою процентів щомісячно) від 20 квітня 2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр", позивач передає у власність грошові кошти в сумі 40000 грн. на строк не більше 181 дні з 20.04.2016 року по 18.10.2016 року, а ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" зобов`язується повернути кошти позивачу і виплатити проценти в порядку та на умовах, встановлених цим договором, перерахувавши вказані кошти на рахунки позивача у ПАТ "Банк Михайлівський" № НОМЕР_1 і № НОМЕР_3 , відповідно.

На підставі рішення Національного банку України від 23 травня 2016 року №4/БТ "Про віднесення ПАТ "Банк Михайлівський" до категорії неплатоспроможних" і рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23 травня 2016 року №812 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку" з 23 травня 2016 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено Уповноваженою особою на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк Михайлівський" у ПАТ "Банк Михайлівський" Ірклієнка Ю.П.

Також, на підставі рішення Національного банку України від 12 липня 2016 року №124-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" і рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12 липня 2016 року №1213 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" з 13 липня 2016 розпочато процедуру ліквідації Банку.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21 червня 2018 року №1758 продовжено строк ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" на два роки з 13 липня 2018 року до 12 липня 2020 року включно.

Згідно Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17 вересня 2019 року №2356, Уповноваженою особою призначено Волкова О.Ю .

Комісією по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, в ході перевірки встановлено, що 19 травня 2016 року Банком виконано платіжні документи ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" з перерахування коштів на рахунки 12 160 фізичних осіб у сумі 1 298 015 973,74 грн., при цьому, фінансових можливостей Товариства, зокрема, залишку коштів, було недостатньо для проведення вищенаведених правочинів. Комісією встановлено, що за ознаками нікчемності та обставин, наведених у додатку до акту, зазначені правочини (транзакції) підпадають під критерії, передбачені п.п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (Акт від 01 червня 2016 року №2).

Згідно Додатку 1 до Акта №2, в ході перевірки встановлено, що між ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" та ПАТ "Банк Михайлівський" укладено Договір доручення №1 від 11 листопада 2014 року, згідно умов якого, Банк, в якості Повіреного, мав здійснювати пошук, залучення та надання фізичним особам (Клієнти) консультацій про умови та можливість передачі останніми у позику грошових коштів на користь ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр", як Довірителя, на умовах строковості та платності. Відповідно до предмету Договору доручення, Банк мав право укладати договори, що передбачають отримання/залучення ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" грошових коштів у позику від фізичних осіб, за формою передбаченою відповідним додатком до даного договору.

Відповідно до Витягу з Додатку 2 до Акта №2 від 01 червня 2016 року Комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, позивача включено до Переліку фізичних осіб, на рахунки яких 19 травня 2016 року здійснено перерахування коштів з поточного рахунку № НОМЕР_4 ТОВ "ІРЦ" у сумі 40 826,22 грн.

Позивач звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" із заявами від 20 липня 2016 року, в яких просив надати інформацію про стан рахунку № НОМЕР_1 і включити його до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Листом ПАТ «Банк Михайлівський» від 02 вересня 2016 року №3Г1/1897, позивачу надано виписку по запитуваному рахунку, а також, повідомлено про нікчемність зарахування коштів у сумі 40000 грн. від ТОВ "ІРЦ".

Також, листом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" від 02 вересня 2016 року №3Г1/1897/1 позивача повідомлено про нікчемність правочину з переказу коштів, здійсненого ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" 19 травня 2016 року в сумі 40 000 грн., відповідно до п.п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Позивач звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" та до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявами від 04 жовтня 2018 року, в яких просив включити інформацію про нього до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду, на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг".

Згідно листа ПАТ «Банк Михайлівський» від 18 жовтня 2018 року №3Г1(К)/3808, ОСОБА_1 надано виписку по рахункам № НОМЕР_1 та № НОМЕР_3 , а також, повторно повідомлено про нікчемність операції із зарахування коштів від ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр".

Листом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19 жовтня 2018 року №34-036-20762/18 позивача повідомлено про те, що ПАТ «Банк Михайлівський» не виступав повіреним при укладенні договору між ОСОБА_1 і ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр", а тому, відсутні підстави для включення інформації про позивача до переліку рахунків.

Не погоджуючись із невключенням інформації про нього до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів, позивач звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі за текстом - «Фонд») визначаються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI (далі - Закон № 4452-VI).

Положеннями частини 1 статті 26 вищевказаного Закону передбачено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000,00 грн.

В силу ч. 4 ст. 26 Закону № 4452-VI, Фонд не відшкодовує кошти: 1) передані банку в довірче управління; 2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень; 3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред`явника; 4) розміщені на вклад у банку особою, яка була членом спостережної (наглядової) ради, правління (ради директорів), ревізійної комісії банку, якщо з дня її звільнення з посади до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, юридичний радник, суб`єкт оціночної діяльності, якщо ці послуги мали безпосередній вплив на виникнення ознак неплатоспроможності банку і якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 6) розміщені на вклад власником істотної участі банку; 7) розміщені на вклад особою, яка на індивідуальній основі отримує від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або має інші фінансові привілеї від банку; 8) за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов`язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов`язань; 9) за вкладами у філіях іноземних банків; 10) за вкладами у банківських металах.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону № 4452-VI, Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

У відповідності до ч.ч. 3-6 ст. 27 Закону № 4452-VI, Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства. Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур`єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Положеннями ч.ч. 1-2 ст. 34 Закону № 4452-VI передбачено, що Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах "Урядовий кур`єр" або "Голос України".

В силу ч. 4 ст. 34 Закону № 4452-VI, тимчасова адміністрація запроваджується на строк, що не перевищує три місяці, а для системно важливих банків - шість місяців. За обґрунтованих підстав зазначені строки можуть бути одноразово продовжені на строк до одного місяця. Тимчасова адміністрація припиняється після виконання плану врегулювання або в інших випадках за рішенням виконавчої дирекції Фонду.

Нормами ч. 1 ст. 35 Закону № 4452-VI визначено, що тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду, яка має високі професійні та моральні якості, бездоганну ділову репутацію, повну вищу освіту в галузі економіки, фінансів чи права (не нижче кваліфікаційного рівня "спеціаліст") та професійний досвід, необхідний для виконання заходів у межах здійснення тимчасової адміністрації.

Частиною 1 статті 36 Закону № 4452-VI передбачено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 37 Закону № 4452-VI, Уповноважена особа Фонду має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

У відповідності до ч. 2 ст. 38 Закону № 4452-VI, протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Положеннями ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI визначено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Михайлівський» укладено Договір №980-028-000000148 банківського рахунку "Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)", умовами якого передбачено, що банк по ініціативі клієнта відкриває клієнту на його ім`я поточний рахунок № НОМЕР_1 в гривні для зберігання грошей клієнта та здійснює його розрахунково-касове обслуговування за допомогою платіжних інструментів, відповідно до вимог законодавства України, умов цього договору та розпоряджень клієнта, а клієнт - зобов`язується оплачувати послуги банку (а.с. 23)

Згідно Договору №980-028-000225002 тип договору: «Суперкапітал» (Новий) (з виплатою процентів щомісячно) від 20 квітня 2016 року, укладеного між ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» та ОСОБА_1 , позивач передає у власність грошові кошти в розмірі, порядку та на строк, передбачені цим договором, а ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» зобов`язується повернути кошти та виплатити проценти, в порядку та на умовах, встановлених цим Договором (а.с. 18).

На виконання умов вищезазначеного Договору, позивачем перераховано на рахунок ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" кошти у сумі 40 000 грн. з призначенням платежу: "Перерахування залучених коштів зг.дог. №980-028-000225002 від 20.04.2016", про що свідчить платіжне доручення від 20 квітня 2016 року №485851620 (а.с. 19).

Відповідно до Виписок по особовим рахункам з 19 травня 2016 року по 31 жовтня 2016 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» перераховано на рахунок позивача № НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 40 000,00 грн., з призначенням платежу: «Повернення коштів, згідно з договором №980-028-000225002 від 20.04.2016» та на рахунок № НОМЕР_3 грошові кошти у розмірі 826,22 грн., з призначенням платежу: «Оплата процентів по договору №980-028-000225002 від 20.04.2016» (а.с. 44-45).

У постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 21 грудня 2019 року у справі №823/1674/18 зазначено наступне: «Закон № 4452-VI пов`язує можливість реалізації права на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами з настанням таких обставин: 1) прийняття Національним банком України рішення про віднесення відповідного банку до категорії неплатоспроможних (у разі, якщо на дату прийняття такого рішення дія договору банківського вкладу закінчилась) або рішення про відкликання банківської ліцензії; 2) наявність на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних у фізичної особи банківського вкладу за договором, укладеним до вказаної дати; 3) наявність на зазначеному банківському вкладі фізичної особи коштів разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн.; 4) включення уповноваженою особою Фонду фізичної особи до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладами, з визначенням конкретної суми відшкодування; 5) затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, відповідно до складеного уповноваженою особою Фонду переліку вкладників».

На підставі Постанови Правління Національного Банку України від 23 травня 2016 року №14/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» було віднесено до неплатоспроможних.

Оскільки, на день прийняття Національним банком України рішення про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних у позивача на особовому рахунку були кошти на суму більше 10 грн., колегія суддів вважає, що відповідачем протиправно не включено ОСОБА_1 до переліку рахунків вкладників банку, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладами.

Щодо доводів апелянта про те, що кошти, які надійшли на рахунок ОСОБА_1 не є вкладом, а сумою поверненої позики, а тому, у позивача відсутнє право на отримання гарантованої суми відшкодування коштів за рахунок Фонду, колегія суддів зазначає наступне.

Так, Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 20 лютого 2020 року у справі №826/3734/18 зазначив наступне: «… під час розгляду справ судами різних юрисдикцій, у рішеннях, які набрали законної сили та, зокрема, у справі № 826/20089/16, суди встановили, що 11 листопада 2014 року між ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" та ПАТ "Банк Михайлівський" було укладено договір доручення № 1, згідно з умовами якого ПАТ "Банк Михайлівський", в якості повіреного, мав здійснювати пошук, залучення та надання фізичним особам (далі - клієнти) консультацій про умови та можливість передачі останніми у позику грошових коштів на користь ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр", як довірителя, на умовах строковості та платності. У відповідності до предмету договору доручення ПАТ "Банк Михайлівський" мав укладати договори, що передбачають отримання/залучення ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" грошових коштів у позику від фізичних осіб, за формою, передбаченою відповідним додатком до даного договору доручення. На виконання вищезазначеного договору доручення ПАТ "Банк Михайлівський" від імені ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" укладались з фізичними особами (клієнтами) договори позики за встановленою формою, та залучались кошти на рахунок ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр". Зміст вказаних фактичних обставин свідчить про те, що у межах спірних правовідносин ПАТ "Банк Михайлівський" виступав повіреним».

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що у межах спірних правовідносин ПАТ «Банк Михайлівський» виступав повіреним, хоча про це й не було зазначено у Договорі №980-028-000225002, укладеному 20 квітня 2016 року між ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» та ОСОБА_1 .

Разом з тим, відповідачем не надано суду доказів повідомлення ОСОБА_1 під підпис про непоширення гарантій банку на кошти, повернуті на рахунок позивача за Договором №980-028-000225002 від 20 квітня 2016 року

Таким чином, колегія суддів вважає, що кошти, які знаходяться на особовому рахунку позивача прирівнюються до вкладу, а позивач, відповідно, до вкладника.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 21 грудня 2019 року у справі №823/1674/18.

Посилання апелянта на нікчемність правочину щодо зарахування коштів на рахунок позивача, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Положеннями ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано заходи щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку та визначено підстави, з яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними.

У відповідності до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Частиною 3 статті 38 Закону № 4452-VI визначено перелік підстав, за наявності яких, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними.

Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 13 лютого 2020 року у справі № 826/14525/17 зазначив наступне: «… Законом України від 16 липня 2015 року № 629-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку» (далі - Закон № 629-VIII), який набрав чинності 12 серпня 2015 року, ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-IV доповнено п. 9, згідно із яким, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними у разі здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства. Разом з цим, з метою забезпечення захисту прав фізичних осіб, які були ошукані за посередництвом банків, вирішення питання щодо відшкодування їм коштів, а також для запобігання таким зловживанням у майбутньому 15 листопада 2016 року за прийнято Закон України № 1736-VІІІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживанням у сфері банківських та інших фінансових послуг», яким також внесені зміни до Закону № 4452-VI, для врегулювання таких питань: поширення на зазначених осіб гарантій відшкодування коштів, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; посилення відповідальності небанківських фінансових установ (у тому числі пов`язаних із банками), якими у зазначений вище спосіб були залучені, як позика, кошти від фізичних осіб; установлення заборони фінансовим установам залучати кошти фізичних осіб (крім учасників такої установи) із зобов`язанням щодо їх повернення, у тому числі шляхом отримання позики, у разі якщо це прямо не передбачено законом про діяльність відповідної фінансової установи; встановлення обов`язку банка при виконанні функцій повіреного, агента, іншого представника або посередника із залучення коштів від фізичних осіб попередньо ознайомлювати у письмовій формі таких фізичних осіб про непоширення на їх кошти, залучені на користь третіх осіб, гарантій, встановлених Законом № 4452-VI».

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що у справі відсутні докази, які б достовірно і переконливо свідчили про те, що умови укладеного між позивачем і банком правочину (договір банківського рахунку) передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку

Оскільки, ОСОБА_1 набув право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про рахунки позивача, відкриті у ПАТ "Банк Михайлівський".

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Василенко Я.М.

Шурко О.І.