Справа № 438/1520/19
Суддя: Слиш А. Т.
Дата ухвалення: 2020-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 438/1520/19
Провадження № 2-а/438/6/2020
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05 травня 2020 року Бориславський міський суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Слиша А.Т.

за участю секретаря судового засідання Гадубяк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бориславі в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського УПП в м.Трускавці ст. сержанта поліції Шубеляка Богдана Богдановича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в:

23 грудня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, у якому просить скасувати постанову старшого сержанта Управління патрульної поліції в м.Трускавці Шубеляка Б.Б. постанови серії БАА №389788 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн за порушення ч.2 ст.122 КУпАП.

В обґрунтування позову зазначено, що 14.12.2019 відповідач виніс стосовно позивача постанову про накладення адміністративного стягнення, якою позивача визнано винним за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено штраф у сумі 425 грн. Як зазначено в постанові, позивач здійснив проїзд на заборонений сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3 ПДР України. Позивач вважає постанову протиправною, яка підлягає скасуванню, ПДР України він не порушував. 14.12.2019 близько 21:45 год позивач рухався на автомобілі «ВАЗ 210934-20» д.н.зн. « НОМЕР_1 » на вул.П.Сагайдачного в м.Трускавець. Під`їжджаючи до пішохідного переходу, побачив, що світлофор працював у режимі «червоний, жовтий, зелений». Він проїхав світлофор на зелений миготливий сигнал, що відповідає п.8.7.3 «в» ПДР України. Ділянка дороги, по якій він проїжджав, була слизькою, тому з метою уникнення заносу і для того, щоб не перешкоджати іншим учасникам руху, він не вдався до екстреного гальмування та не зупинився на зелений миготливий сигнал світлофора, а проїхав далі в напрямку руху. Після проїзду через перехрестя позивач був зупинений працівниками поліції, які, не зважаючи на його пояснення, склали на нього оскаржувану постанову. Крім цього, навіть якщо б він проїхав на жовтий сигнал, то враховуючи стан дорожнього покриття, згідно п.8.11 ПДР, водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому п.8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умов забезпечення безпеки дорожнього руху. Позивач також послався на рішення Конституційного суду №5-рп/2015 від 26.05.2015. Крім цього, зазначив, що інспектор упереджено поставився до позивача, виносячи постанову без розгляду справи, вивчення доказів, позбавив позивача гарантованих законом прав. Крім цього, в постанові відсутні додатки, в тому числі й обов`язкові зазначення технічного засобу, якими здійснено фото- або відеозапис. У справі відсутні та не розглядалися докази, які б могли підтвердити правопорушення. Отже дії відповідача є протиправними, а постанова - незаконною та підлягає скасуванню.

Ухвалою судді від 15.01.2020 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, яку призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено процесуальні строки подачі заяв по суті справи. Зокрема, відповідачу було запропоновано надати суду відзив на позовну заяву і докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

У судове засідання сторони не прибули. Від позивача надійшла заява від 05.05.2020, у якій він просить розглянути справу без його участі, позов підтримує у повному обсязі.

Відповідач поліцейський УПП в м.Трускавці ст. сержант поліції Шубеляк Б.Б. двічі не прибув у судове засідання, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 268 КАС України суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності на підставі наявних у справі матеріалів.

Згідно з ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. Відповідно до ч. 2 ст. 175 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (ч.1, ч.2 ст.7 КУпАП).

Судом встановлено, що відповідач поліцейський СРПП №2 Трускавецького ВП Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській областіст.сержант поліції Шубеляк Б.Б. виніс постанову серії БАА № 389788 від 14.12.2019 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою позивача ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП. З тексту постанови вбачається, що 14 грудня 2019 року о 21 год 15 хв в м.Трускавці на вул.Сагайдачного водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки ВАЗ 2109, проїхав на жовтий заборонний сигнал світлофора на регульованому пішохідному переході, чим порушив п.8.7.3 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, в зв`язку з чим на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з даним адміністративним позовом.

З огляду на викладене, між сторонами склалися правовідносини з приводу оскарження постанови суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Постанова щодо притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що перебувають у нерівному положенні стосовно суб`єкта владних повноважень.

Оскаржувана постанова судом перевірялася на предмет дотримання суб`єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо.

Порядок розгляду (відповідачем) справи про адміністративне правопорушення визначено главою 22 КУпАП, а процедура оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначена Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395.

Притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, працівника поліції, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Зокрема, відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак, як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА № 389788 від 14.12.2019, вимоги ст.280 КУпАП відповідачем не були виконані.

Відповідно до ч.2 ст.122 КУпАП адміністративна відповідальність за вказаною нормою настає, зокрема, за проїзд на заборонний сигнал світлофора.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306. Зокрема, відповідно до п.8.7.3 Правил: «Сигнали світлофора мають такі значення: а) зелений дозволяє рух;… в) зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух. Для інформування водіїв про час (у секундах), що залишився до кінця горіння сигналу зеленого кольору, можуть застосовуватися цифрові табло;…. ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів; д) жовтий миготливий сигнал або два жовтих миготливих сигнали дозволяють рух і інформують про наявність небезпечного нерегульованого перехрестя або пішохідного переходу…».

Згідно з ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суд зазначає, що відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України. Під час судового розгляду встановити наявність вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення лише за постановою про накладення адміністративного стягнення не можливо, інші докази до вказаної постанови не додані, при цьому відповідач не скористався своїм правом надати відзив у справі. Оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення позивачем правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Візуальне спостереження працівником поліції за дотриманням правил дорожнього руху повинне бути зафіксоване у встановленому законом порядку. Однак, відповідач на підтвердження такого порушення позивачем не надав жодного доказу (відео- фотозапису події, даних щодо наявності свідків тощо).

Відповідач обставин, на які посилається позивач, не спростував, будь-яких доказів, які підтверджують правомірність прийнятого рішення, суду не надав. Суд позбавлений можливості встановити факт порушення позивачем п.8.7.3 ПДР України з урахуванням заперечень позивача з приводу цього твердження відповідача, та оскільки відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження вчинення позивачем вказаного правопорушення.

З наведеного вбачається відсутність об`єктивних і беззаперечних доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Відповідно до ч.5 ст.77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та вважає, що стороною відповідача не доведено належними доказами правомірність притягнення до адміністративної відповідальності позивача за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до змісту положень КУпАП притягнення особи до адміністративної відповідальності здійснюється за умови повного з`ясування всіх обставин вчинення нею адміністративного правопорушення, виявлення причин, що спричинили його вчинення, а застосування передбачених нормами КУпАП заходів впливу, можливе лише за умови відсутності обставин, визначених статтями 17, 247 КУпАП, та у разі, якщо вина особи повністю доведена належними та допустимими доказами.

Таким чином, під час винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА № 389788 від 14.12.2019 відповідач не дотримався вимог статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача з приводу неповного з`ясування відповідачем (уповноваженим працівником поліції) обставин справи та недоведеність доказами порушення правил дорожнього руху. Під час розгляду адміністративної справи стороною відповідача не доведено, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, а також враховуючи, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь (ст.62 Конституції України), суд дійшов висновку, що позивача було неправомірно притягнуто до адміністративної відповідальності.

При цьому, суд не бере до уваги як підставу для задоволення позову посилання позивача на те, що відповідач виніс оскаржувану постанову безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, посилаючись на рішення Конституційного Суду №5-рп/2015 від 26.05.2015.

Однак вказане Рішення Конституційного суду України ухвалено до внесення змін до законодавства про адміністративні правопорушення Законом України від 14.07.2015 №596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», яким розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративні правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення. Відтак на підставі ст.ст. 258, 276 КУпАП, на час винесення відповідачем оскаржуваної постанови у відповідача як у посадової особи Національної поліції були наявні повноваження щодо винесення постанови у справі про адміністративні правопорушення за порушення Правил дорожнього руху, зокрема, передбачені ст. 122 КУпАП, на місці вчинення такого правопорушення.

Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд, зважаючи на неповноту розгляду справи про адміністративні правопорушення та неправильне встановлення фактичних обставин справи у постанові, відсутності будь-яких доказів та заперечень з боку відповідача, які б підтверджували порушення позивачем правил дорожнього руху, вважає, що постанова серії БАА № 389788 від 14.12.2019 прийнята відповідачем не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та підлягає скасуванню у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 9, 72-73, 77, 241-246, 250, 255, 268-272, 286, 295, 297 КАС України, суд

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити.

Постанову поліцейського СРПП №2 Трускавецького ВП Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській областіст.сержанта поліції Шубеляка Богдана Богдановича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА № 389788 від 14.12.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.122 КУпАП, скасувати.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Позивач:ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: поліцейський СРПП №2 Трускавецького ВП Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській областіст.сержант поліції Шубеляк Богдан Богданович, місце роботи: Львівська область, м.Трускавець, вул.І.Мазепи, 19А.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Бориславський міський суд Львівської області.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину, відповідно до п. 3 розділу //І «Прикінцеві положення» КАС України.

Головуючий суддя А.Т.Слиш