Справа № 380/572/20
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2020-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/572/20
УХВАЛА
з питань залишення позовної заяви без розгляду
13 травня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя Кравців О.Р.,

секретар судового засідання Шийович Р.Я.,

представник позивача Семенина В.М.,

представник відповідача Хиря В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :
До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), у якій просить суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату грошової допомоги при звільненні у законодавчо визначеному розмірі) за період з 29.09.2018 по день фактичної виплати 28.11.2019 недоплаченої одноразової допомоги із розрахунку 266,01 грн. в день з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 порядку виплати забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004.

Ухвалою суду від 21.01.2020 відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні, з повідомленням (викликом) сторін.

11.03.2020 від відповідача надійшло клопотання про залишення без розгляду позовної заяви. Клопотання мотивоване тим, що позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення його прав ще 28.11.2019, у зв`язку з виплатою позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням з військової служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен календарний рік служби, а до суду звернувся лише у січні 2020 року. Вважає, що строк звернення до суду у такій категорії спорів становить один місяць, що мотивує у тому числі позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 04.12.2019 у справі №815/2681/17. Оскільки строк звернення до суду пропущено, позивач не просив про його поновлення з обґрунтуванням поважності причин його пропуску, позов підлягає залишенню без розгляду.

07.04.2020 від позивача надійшла заява про визнання поважними причин пропуску строку для звернення до суду поважними. Вказану заяву мотивовано тим, що станом на день фактичної виплати перерахування відповідної суми на картковий рахунок, позивачу не було відомо про те, що це саме та сума, яка підлягала виплаті за судовим рішенням, оскільки щодо такої не було зазначено її призначення. Позивача про виконання судового рішення відповідач жодним чином не повідомляв. Позивачу стало відомо про виконання судового рішення від 15.03.2020 у справі №1.380.2019.000441 з власної ініціативи лише у січні 2020 року. Крім цього позивач також перебував у стані тимчасової непрацездатності у період з 18.11.2019 по 20.01.2020, що підтверджується належним доказом. Крім того позивач вважає, що з даним позовом мав право звернутися до суду у шестимісячний строк. З огляду на викладене просив визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду із цим позовом.

В судовому засіданні представники сторін підтримали свої клопотання.

Суд заслухав пояснення представників сторін, дослідив підстави та мотиви відповідних клопотань, дослідив письмові докази на їх підтвердження та керується таким.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.

Вказане свідчить про те, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Таким чином на вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника з посади розповсюджується строк звернення до суду, визначений частиною 1 ст. 233 КЗпП України, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатись про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталась затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.12.2019 у справі №1.380.2019.001406 (реєстраційний номер рішення: 86717834), які відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає врахуванню судом.

З огляду на викладене позивач звернувшись до суду із цим позовом 20.01.2020 не пропустив тримісячного строку.

Суд також звернув увагу на те, що серед іншого, використовує правові висновки Європейського суду з прав людини у рішенні по справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, де вказано, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі «Golder v.the United Kingdom» від 21.02.1975), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати закону мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями ( рішення «Guerin v. France» від 29.07.1998) Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розрахувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час, такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення «Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28.10.1998).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Іліан проти Туреччини" вказав, що правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», Європейська Конвенція «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) і практика Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є джерелом права.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

З врахуванням викладеного клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду є таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 240, 241-246, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

у х в а л и в :
1. У задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду відмовити.

2. Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та окремо не оскаржується. Заперечення на цю ухвалу може бути включено до апеляційної скарги на рішення суду.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 18.05.2020.

Суддя Кравців О.Р.