Справа № 320/4208/19
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2020-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2020 року справа № 320/4208/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Васильківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 19.07.2018 №4117/04, з урахуванням додатку до рішення про відмову від 22.01.2019 №402/04, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначені пенсії за вислугою років;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.01.2019 по 01.06.1999 на посаді завідуючого оптової торгівлі в ТОВ «Аптека №2 ТЕКТ-ПЛЮС», з 15.11.2013 по 29.09.215 на посаді директора роздрібної аптечної мережі провізора - організатора ПАТ «Укрмедфарм», з 01.04.2008 по 31.03.2009 на посаді провізора аптеки Васильківської центральної районної лікарні та з 11.11.2015 по 01.02.2018 на посаді провізора аптеки Київської міської туберкульозної лікарні №2 в подвійному розмірі, та призначити позивачу пенсію за вислугу років, починаючи з 20.04.2018.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка зазначила, що рішенням Васильківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 19.07.2018 №411704 ОСОБА_1 було відмовлено у призначені пенсії за вислугою років у зв`язку з відсутністю у неї необхідного спеціального стажу роботи, який дає право на призначення відповідної пенсії.

Крім того, додатком до спірного рішення (вих. № 402/04 від 22.01.2019) відповідачем були внесені зміни до спірного рішення в частині обґрунтування відмови у призначенні пенсії за вислугу років та зазначено, що станом на 11.10.2017 стаж роботи позивачки за вислугою років становить 22 роки 1 місяць 9 днів, в той час як необхідним є стаж не менше 26 років 6 місяців.

Так, відповідач не включив до спеціального стажу позивачки період її роботи на посаді завідуючого оптової торгівлі в ТОВ Аптека № 3 ТЕКТ-ПЛЮС з 01.01.1999 по 01.06.1999 та період роботи на посаді директора роздрібної аптечної мережі провізора організатора ПАТ Укрмедфарм з 15.11.2013 по 29.09.2015, оскільки зазначені посади не передбачені у переліку посад, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (далі Перелік №909).

Крім того, відповідачем не було включено до спеціального стажу позивачки період її роботи на посаді провізора аптеки Васильківської центральної районної лікарні з 01.04.2008 по 31.03.2009, оскільки ОСОБА_1 у вказаний період працювала за сумісництвом.

Також відповідачем не було включено до спеціального стажу період роботи ОСОБА_1 на посаді провізора аптеки Київської міської туберкульозної лікарні №2 з 11.11.2015 по 01.02.2018, оскільки вказана аптека є окремим структурним підрозділом лікарні.

Позивачка не погоджується з такою позицією відповідача та вважає, що робота, яку вона виконувала на посадах завідуючого оптової торгівлі в ТОВ Аптека № 3 ТЕКТ-ПЛЮС та директора роздрібної аптечної мережі провізора організатора ПАТ Укрмедфарм відповідає фармацевтичній та провізорській діяльності, а тому вказані посади також належать до Переліку №909, а відповідні періоди роботи мають бути зараховані до спеціального стажу.

Крім того, позивачка наголосила на тому, що нормами чинного законодавства не встановлено жодних застережень щодо неврахування до спеціального стажу періоду роботи особи за сумісництвом у закладах охорони здоров`я. У зв`язку з цим, позивачка вважає, що період її роботи за сумісництвом на посаді провізора аптеки Васильківської центральної районної лікарні з 01.04.2008 по 31.03.2009 також має бути зарахований до спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Також, за твердженням позивачки, до спеціального стажу має бути зарахований період її роботи на посаді провізора аптеки Київської міської туберкульозної лікарні №2 з 11.11.2015 по 01.02.2018, оскільки вказаний заклад здоров`я, в якому розташована аптека, належить до закладу, в якому перебувають на лікуванні пацієнти з особливо-небезпечними та небезпечними інфекційним захворюваннями.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.09.2019 поновлено позивачці строк звернення до суду; відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що спірне рішення прийнято правомірно та обґрунтовано, оскільки у позивачки на момент звернення до Васильківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області не було достатньо страхового стажу для призначення їй пенсії за вислугу років.

Так, відповідач повідомив, що періоди роботи позивачки з 01.01.1999 по 01.06.1999 на посаді завідуючого оптової торгівлі в ТОВ Аптека № 3 ТЕКТ-ПЛЮС та з 15.11.2013 по 29.09.2015 на посаді директора роздрібної аптечної мережі провізора організатора ПАТ Укрмедфарм не підлягають зарахуванню до спеціального стажу, оскільки ОСОБА_1 на вказаних посадах виконувала менеджерські та управлінські функції, а не фармацевтичну та провізорську діяльність.

Також відповідач наголосив на тому, що позивачкою не були надані документи, які підтверджують результат її атестації за фахом «провізор-спеціаліст», а займані позивачкою посади відсутні у Переліку №909.

Відповідач наголосив на тому, що період роботи позивачки за сумісництвом на посаді провізора аптеки Васильківської центральної районної лікарні з 01.04.2008 по 31.03.2009 не підлягає зарахуванню до спеціального стажу, оскільки це не передбачено вимогами чинного законодавства.

Крім того, відповідач зауважив, що період роботи позивачки з 11.11.2015 по 01.02.2018 на посаді провізора аптеки Київської міської туберкульозної лікарні №2 зарахований позивачці до спеціального стажу, але без врахування вимог статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Усною ухвалою суду від 21.11.2019, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, вирішено закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті.

08.11.2019 на адресу суду від представника позивачки надійшло клопотанням про здійснення розгляду справи без участі представника позивачки.

Присутній у судовому засіданні 10.12.2019 представник відповідача заявив клопотання про здійснення подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

Згідно з частиною третьою статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи клопотання сторін, усною ухвалою від 10.12.2020, проголошеною без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, вирішено здійснювати подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Червоноградським МВ УМВС України у Львівській області 03.08.1998 (а.с.27-28).

Як вбачається з трудової книжки, позивачка працювала:

- з 15.09.1980 по 16.03.1981 санітаркою в аптеці №41;

- з 14.09.981 по 17.01.1982 бібліотекарем у Львівському медінституті;

- з 18.01.1982 по 31.08.1983 препаратором кафедри фармакогнозії у Львівському медінституті;

- з 01.09.1983 по 01.11.1983 робочим кафедри фармакогнозії на 0,5 ставки;

- з 01.09.1983 по 01.01.1987 навчання на фармацевтичному факультеті Львівського державного медичного інституту;

- з 03.08.1988 по 17.10.1988 провізором-аналітиком в аптеці №347;

- з 28.10.1988 по 31.01.1989 провізором-технологом в ЦПА №146;

- з 14.01.1989 по 05.12.1989 провізором-технологом в аптеці №98;

- з 06.12.1989 по 03.01.1994 провізором-аналітиком в аптеці №189 м.Червоноград;

- з 04.01.1994 по 17.08.1998 провізором в аптеці №114 м.Соснівка;

- з 10.09.1998 по 31.12.1998 провізором ТОВ «Аптека №1 «ТЕКТ-ПЛЮС»;

- з 01.01.1999 по 01.06.1999 завідуючою оптової торгівлі ТОВ «Аптека №1 «ТЕКТ-ПЛЮС»;

- з 10.06.1999 по 13.05.2001 заступником завідуючого аптеки ТОВ «Аптека №3 ТЕКТ-ПЛЮС» 4

- з 14.05.2001 по 15.08.2001 завідуючою аптеки ТОВ «Оріон-Альфа»;

- з 03.09.2001 по 27.09.2001 завідуючим провізором аптеки Ярославів Вал №28 ЗАТ «Аптека «Біокон»;

- з 28.09.2001 по 20.01.2003 завідуючою аптекою Ярославів Вал №28 ТОВ «Аптека «Біокон»;

- з 21.01.2003 по 08.04.2003 замісником завідуючого аптеки ТОВ «Аптека Альбіна» по вул.Велика Васильківська, буд.129;

- з 09.04.2003 по 07.05.2004 завідуючою аптеки ТОВ «Аптека ХХІ століття»;

- з 07.05.2004 по 12.01.2005 завідуючою аптечним кіоском №89 Комунального підприємства «Фармація»;

- з 13.01.2005 по 22.12.2005 завідуючою аптеки №126 Комунального підприємства «Фармація»;

- з 23.12.2005 по 05.06.2007 - завідуючою аптеки №15 Комунального підприємства «Фармація»;

- з 16.10.2007 по 21.11.2007 провідним спеціалістом відділу супроводу медичних програм управління організації лікувально-профілактичної допомоги дорослому населенню в Головному управлінні охорони здоров`я та медичного забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації);

- з 22.11.2007 по 07.12.2009 головним спеціалістом відділу супроводу медичних програм управління організації лікувально-профілактичної допомоги дорослому населенню в Головному управлінні охорони здоров`я та медичного забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації);

- з 08.12.2009 по 21.02.2011 головним спеціалістом відділу тендерних процедур управління тендерних процедур та медичного забезпечення;

- з 04.05.2011 по 23.09.2011 головним спеціалістом лікувально-статистичного відділу управління охорони здоров`я Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації;

- з 26.09.2011 по 05.08.2013 завідуючою аптеки №89 Комунального підприємства «Фармація»;

- 14.11.2013 завідуючою аптеки №2 ПАТ «Укрмедфарм»;

- з 14.11.2013 по 29.09.2015 директором роздрібної аптечної мережі провізора організатора ПАТ «Укрмедфарм»;

- з 11.11.2015 по 01.02.2018 провізором аптеки на 0,5 ставки в Київській міській туберкульозній лікарні №2 (а.с.33-54).

З матеріалів справи вбачається, що 20.04.2018позивачка звернулась до Васильківського об`єднаного управління Пенсійного фонду Київської області із заявою про призначення пенсії за вислугу років (а.с.126).

Відповідно до розписки-повідомлення до вказаної заяви позивачкою були додані такі документи: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру; паспорт громадянина України; диплом про навчання; довідки, що визначають право на пільги відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; витяг зі свідоцтва про шлюб; свідоцтво про розірвання шлюбу; трудова книжка (а.с.136-143).

Васильківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області за результатами поданих позивачем документів було прийнято рішення від 19.07.2018 №4117/04 (а.с.127-128), яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років.

У рішенні вказано, що згідно доданих до заяви документів, страховий стаж ОСОБА_1 складає 36 років 3 місяці 2 дні, стаж роботи за вислугу років станом на 11.10.2017 25 років 10 місяців 25 днів, а саме: з 03.08.1988 по 17.10.1988 провізор-аналітик; з 18.10.1988 по 31.01.1989 провізор-технолог; з 14.01.1989 по 05.12.1989 провізор-технолог; з 06.12.1989 по 04.01.1994 провізор-аналітик; з 04.01.1994 по 17.08.1998 провізор-аналітик; з 10.09.1998 по 01.01.1999 провізор; з 01.06.1999 по 13.05.2001 заступник завідуючого аптекою; з 14.05.2001 по 15.08.2001 завідувач аптекою; з 03.09.2001 по 20.01.2003 завідувач аптекою; з 21.01.2003 по 08.04.2003 заступник завідуючого аптекою; з 09.04.2003 по 07.05.2004 завідувач аптекою; з 07.05.2004 по 12.01.2005 завідувач аптечним кіоском; з 13.01.2005 по 05.06.2007 завідувач аптекою; з 26.09.2011 по 05.08.2013 завідувач аптекою; з 14.11.2013 по 14.11.2013 завідувач аптекою; з 15.11.2013 по 29.09.2015 директор роздрібної аптечної мережі провізора-організатора; з 11.11.2015 по 11.10.2017 провізор аптеки.

У рішенні вказано, що період роботи з 01.01.1999 по 01.06.1999 на посаді завідуючого оптової торгівлі в ТОВ «Аптека №3 ТЕКТ-ПЛЮС» не підлягає зарахуванню до стажу роботи, який дає право н вислугу років, оскільки вказана посада не передбачена Переліком №909.

У зв`язку з цим, право на пенсію згідно поданих документів позивачка матиме на загальних підставах після досягнення 60 років

22.01.2019 Васильківським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Київської області було прийнято додаток до рішення про відмову від 19.07.2018 №4117/04, оформлений листом від 22.01.2019 №402/04 «Щодо змін в обчисленні стажу по вислузі років»(а.с.129).

Вказаним додатком абзаци 8,9 рішення про відмову від 19.07.2018 №4117/04 зміненона такі:

«згідно поданих до заяви документів стаж роботи ОСОБА_1 складає 36 років 30 місяці 2 дні, у тому числі стаж за вислугу років складає: на 01.04.2015 20 років 2 місця 8 днів; на 31.12.2015 20 років 3 місяці 29 днів; на 10.10.2017 22 роки 1 місяць 9 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за вислугу років.

До стажу роботи за вислугу років зараховані періоди: з 03.08.1988 по 17.10.1988 провізор-аналітик; з 18.10.1988 по 31.01.1989 провізор-технолог; з 14.01.1989 по 05.12.1989 провізор-технолог; з 06.12.1989 по 04.01.1994 провізор-аналітик; з 04.01.1994 по 17.08.1998 провізор-аналітик; з 10.09.1998 по 01.01.1999 провізор; з 01.06.1999 по 13.05.2001 заступник завідуючого аптекою; з 14.05.2001 по 15.08.2001 завідувач аптекою; з 03.09.2001 по 20.01.2003 завідувач аптекою; з 21.01.2003 по 08.04.2003 заступник завідуючого аптекою; з 09.04.2003 по 07.05.2004 завідувач аптекою; з 07.05.2004 по 12.01.2005 завідувач аптечним кіоском; з 13.01.2005 по 05.06.2007 завідувач аптекою; з 26.09.2011 по 05.08.2013 завідувач аптекою; з 14.11.2013 по 14.11.2013 завідувач аптекою; з 11.11.2015 по 11.10.2017 провізор аптеки.

Періоди роботи, які не можуть бути зараховані до спеціального стажу:

-з 01.01.1999 по 01.06.1999 на посаді завідуючого аптекою оптової торгівлі в ТОВ «Аптека №3 ТЕКТ-ПЛЮС»;

- з 15.11.2013 по 29.09.2015 директор роздрібної аптечної мережі провізора організатора, оскільки зазначені посади не передбачені Переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909.

Згідно довідки від 16.03.2010 №51, виданої Васильківською центральною районною лікарнею, з 01.04.2008 по 31.03.2009 позивачка працювала за сумісництвом провізором аптеки.

Відповідно до діючого законодавства особи, які працювали за сумісництвом, пільгами, встановленими для працівників підприємств, установ і організацій, не користуються незалежно від того, працюють вони на цій роботі повний робочий день чи ні.

У зв`язку з цим, якщо особа працювала за сумісництвом на роботах, передбачених Переліком для пенсій за вислугу років, то ці періоди не зараховуються до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років.

З 11.11.2015 по 01.02.2018 провізор аптеки Київської міської туберкульозної лікарні №2. Згідно довідки від 29.01.2018 №061-200.02/9 лікарня аптеки є окремим структурним підрозділом. Зазначений період зарахований до спеціального стажу, але без врахування вимог ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Не погоджуючись з правомірністю такої позиції відповідача, позивачка звернулась до суду з позовом у цій справі, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закону №1058, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Частиною першою статті 26 Закону №1058 визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закону №1788, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Частиною другою статті 7 Закону №1788 визначено, що пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Згідно з статтею 51 Закону №1788 пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Частиною другою статті 52 Закону №1788 визначено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55.

Згідно з пунктом «е» частини першої статті 55 Закону №1788 право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;

з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

03.10.2017 Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII, яким з 11.10.2017 розділ XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV доповнено пунктом 2-1, згідно з яким особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений ст.ст.52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Крім того, Законом №2148 також були внесені зміни і до пункту 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058, після внесених яких вказаний пункт викладений у наступній редакції:

«До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону №1788 застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії».

З аналізу наведених норм вбачається, що пенсія за вислугу років згідно положень статті 55 Закону України № 1788 може бути призначена особам, які мають стаж, необхідний для її призначення станом на 11 жовтня 2017 року.

На даний час, Закон №2148-VІІІ є чинним, неконституційним у визначеному законом порядку не визнавався.

Частинами першою-третьою статті 44 Закону №1058 передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону №1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно з частиною другою статті 45 Закону №1058 пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі- Порядок №22-1 в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин), до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; 2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку, надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562, а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення. 3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам. У разі якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року. 4) документи про місце проживання (реєстрації) особи.

Пунктом 4.7 Порядку №22-1 визначено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Як зазначено вище, Васильківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області рішенням від 19.07.2018 №4117/04 та додатком до рішення про відмову від 19.07.2018 №4117/04, оформленим листом від 22.01.2019 №402/04, було відмовлено у призначені позивачці пенсії за вислугу років з підстав відсутності у ОСОБА_1 достатнього спеціального стажу, який надає право на отримання пенсії за вислугою років.

У Додатку до спірного рішення відповідач зазначив, що спеціальний стаж позивачки становить 22 роки 1 місяць 9 днів.

Так, позивачці не було зараховано до спеціального стажу періоди її роботи з 01.01.1999 по 01.06.1999 на посаді завідуючого аптекою оптової торгівлі в ТОВ «Аптека №3 ТЕКТ-ПЛЮС» та з 15.11.2013 по 29.09.2015 на посаді директора роздрібної аптечної мережі провізора організатора, оскільки зазначені посади не передбачені Переліком №909.

Відповідно до розділу 2 «Охорона здоров`я» Переліку №909 робота на посадах провізорів, фармацевтів (незалежно від найменування посад), лаборантів в аптеках, аптечних кіосках, аптечних магазинах, контрольно-аналітичних лабораторіях надає право на пенсію за вислугу років.

Крім того, у примітці 2 до Переліку №909 установлено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком дає право на пенсію за вислугу років, незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Відповідно до статті 3 Закону України «Основи законодавства здоров`я» від 19.11.1992 №2801-XII заклад охорони здоров`я - юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, основним завданням яких є забезпечення медичного обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

Згідно з роз`ясненням до переліку закладів охорони здоров`я, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 22.06.1995 №114 (був чинний у період роботи позивача з 01.01.1999 по 01.06.1999), аптека - заклад охорони здоров`я, який функціонує з дозволу і під контролем державних органів, основним завданням якого є забезпечення населення, санаторно-профілактичних, лікувально-профілактичних, фізкультурно-оздоровчих, санаторно-курортних, науково-медичних та інших закладів охорони здоров`я, підприємств, установ і організацій лікарськими засобами і виробами медичного призначення.

Відповідно до Переліку посад фармацевтичних працівників, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 22.06.1995 №114 (був чинний у період роботи позивача з 01.01.1999 по 01.06.1999),до таких працівників належать працівники аптеки: завідуючий; заступник завідуючого; завідуючий відділом (запасів, рецептурно-виробничим, аптечних філій); заступник завідуючого відділом (запасів, рецептурно-виробничим, аптечних філій); старший провізор; провізор; провізор-аналітик; провізор-інтерн.

Наказом Міністерства охорони здоров`я від 28.10.2002 №385 затверджений Перелік закладів охорони здоров`я, лікарських, провізорських посад, посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою, посад професіоналів у галузі охорони здоров`я та посад фахівців у галузі охорони здоров`я у закладах охорони здоров`я (далі - Наказ №385).

Так, згідно з пунктом 3 Наказу №385 до фармацевтичних (аптечних) закладів відносяться: Аптека; Аптечна база (склад); База (склад) медичної техніки; База спеціального медичного постачання (центральна, республіканська, обласна); Контрольно-аналітична лабораторія; Лабораторія з аналізу якості лікарських засобів; Магазин (медичної техніки, медичної оптики).

Пунктом 16 пояснень до Переліку закладів охорони здоров`я визначено, що аптека - заклад охорони здоров`я, основним завданням якого є забезпечення населення, закладів охорони здоров`я, підприємств, установ і організацій лікарськими засобами і виробами медичного призначення.

Відповідно до Переліку провізорських посад у закладах охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 №385,до таких посад належать керівники фармацевтичних (аптечних) закладів та їх заступники: завідувач, директор, начальник, заступники з числа провізорів (завідувача, директора, начальника).

Отже, з вищенаведених положень вбачається, що посада «завідуючий аптеки» належала до фармацевтичних посад, а посада «директор аптечного закладу» - до провізорських посад.

Відповідно до пункту 2.13 Посадової інструкції директора роздрібної аптечної мережі, провізора-організатора, затвердженої директором ПрАТ «Укрмедфарм», яка була підписана позивачкою15.11.2013, директор роздрібної аптечної мережі, провізор-організатор: володіє, контролює, виконує (заміняє), в разі виробничої необхідності, обов`язки будь-якого фармацевта, провізора структурних підрозділів ПрАТ «Укрмедфарм» (а.с.80-83).

Отже, перебуваючи на посаді директора роздрібної аптечної мережі, провізора-організатора, позивачка, серед іншого, зобов`язана виконувати обов`язки провізора та фармацевта.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що ОСОБА_1 , перебуваючи у період з 01.01.1999 по 01.06.1999 на посаді завідуючого аптекою оптової торгівлі в ТОВ «Аптека №3 ТЕКТ-ПЛЮС» та з 15.11.2013 по 29.09.2015 на посаді директора роздрібної аптечної мережі провізора організатора, виконувала лише менеджерські та управлінські функції, а не фармацевтичну та провізорську діяльність.

Проте, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження такої позиції, внаслідок чого суд визнає такі твердження непереконливими.

Суд вважає, що належність посад завідуючого аптеки та директора аптечної мережі до фармацевтичної та провізорської посад свідчить про те, що перебування особи на вказаних посадах передбачає виконання саме фармацевтичних та провізорських функцій, внаслідок чого вказані посади належать до Переліку №909.

У зв`язку з цим, суд вважає, що періоди роботи позивачки з 01.01.1999 по 01.06.1999 на посаді завідуючого аптекою оптової торгівлі в ТОВ «Аптека №3 ТЕКТ-ПЛЮС» та з 15.11.2013 по 29.09.2015 на посаді директора роздрібної аптечної мережі провізора організатора мали бути зараховані до спеціального стажу.

Також у Додатку до спірного рішення відповідач зазначив про не зарахування до спеціального стажу періоду роботи позивачки з 01.04.2008 по 31.09.2009, оскільки у вказаний період позивачка працювала за сумісництвом, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до відомостей з трудової книжки, у період з 22.11.2007 по 07.12.2009 позивачка займала посаду головного спеціаліста відділу супроводу медичних програм управління організації лікувально-профілактичної допомоги дорослому населенню в Головному управлінні охорони здоров`я та медичного забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Згідно з довідкою, виданою Васильківською центральною районною лікарнею від 16.03.2010 №51, позивачка у період з 01.04.2008 по 25.03.2009 працювала на посаді 0,25 ставки провізора аптеки (а.с.30).

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.1993 №245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час.

Пунктом 2 цієї постанови визначено, що тривалість роботи за сумісництвом не може перевищувати чотирьох годин на день і повного робочого дня у вихідний день. Загальна тривалість роботи за сумісництвом протягом місяця не повинна перевищувати половини місячної норми робочого часу.

Оплата праці сумісників провадиться за фактично виконану роботу.

Суд зазначає, що чинне законодавство не містять жодних застережень щодо неврахування стажу роботи у випадку роботи у закладах охорони здоров`я за сумісництвом.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 11.04.2018 у справі №456/130/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 73287350).

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, період роботи позивачки на посаді провізора аптеки з 01.04.2008 по 31.09.2009 має бути зарахований до спеціального стажу.

Також у додатку до спірного рішення відповідач зазначив, що з 11.11.2015 по 11.10.2017 позивачка працювала на посаді провізора аптеки Київської міської туберкульозної лікарні №2, яка є окремим структурним підрозділом, а тому зазначений період зарахований до спеціального стажу без врахування вимог ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до статті 60 Закону №1788 робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Верховний Суд у постанові від 24.09.2019 у справі №265/4648/14-а (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР- 79413272) зауважив, що аналіз положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» свідчить про те, що норма ст.60 Закону №1788 застосовується у випадку призначення особі трудової пенсії за вислугу років на підставі саме цього Закону та враховується для обчислення пільгового стажу роботи.

Згідно зі статтею 3 Закону №2801-XII заклад охорони здоров`я - юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

Відповідно до статті 16 Закону №2801-ХІІ заклади охорони здоров`я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами.

Громадяни забезпечуються лікарськими засобами та імунобіологічними препаратами через заклади охорони здоров`я, які мають право на це відповідно до закону (стаття 54 Закону № 2801-ХІІ).

Згідно з пунктом 15 Пояснень до Переліку закладів охорони здоров`я лікарня - лікувально-профілактичний заклад, призначений для надання стаціонарної медичної допомоги хворим. Лікарня, що надає стаціонарну медичну допомогу хворим з лікарських спеціальностей одного профілю називається однопрофільною, а з декількох лікарських спеціальностей - багатопрофільною. Однопрофільні лікарняні заклади створюються для надання медичної допомоги населенню певної території (міста, району), спеціалізовані - для надання спеціалізованої медичної допомоги населенню регіону (республіки, області, міста в містах Києві, Севастополі). У своєму складі лікарня може мати поліклініку чи амбулаторію.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» медична допомога хворим на туберкульоз надається амбулаторно або в умовах стаціонару протитуберкульозногозакладу відповідно до галузевих стандартів надання медичної допомоги та стандарту інфекційного контролю за захворюванням на туберкульоз.

Відповідно до Переліку туберкульозних закладів, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 16.07.2009 №514, до переліку туберкульозних закладів належать, зокрема, лікувально-профілактичні заклади: Лікарняні: Медичний центр (фтизіатричний, фтизіопульмонологічний); Територіальне медичне об`єднання (протитуберкульозне, фтизіатричне); Протитуберкульозний диспансер; Туберкульозна лікарня (у т.ч. дитяча); Лікарня "Хоспіс" для хворих на туберкульоз.

Отже, з вищенаведених положень вбачається, що туберкульозна лікарня належить до закладу охорони здоров`я, в якому надається медична допомога хворим на туберкульоз, що є інфекційною хворобою, а тому робота в такому медичному закладі має бути зарахована до стажу роботи у подвійному розмірі.

Відповідно до записів у трудовій книжці позивачка у період з 11.11.2015 по 01.02.2018 позивачка працювала на посаді провізора аптеки при Київській міській туберкульозній лікарні №2.

Так, на підставі наказу №109-к від 06.11.2015 ОСОБА_1 було прийнято на посаду провізора аптеки на 0,5 ставки з 11.11.2015. Кваліфікаційна категорія вища зі спеціальністю «Організація і управління фармацією» (а.с.180).

Згідно з поясненнями, наданими інспектором з кадрів Київської міської туберкульозної лікарні №2 ОСОБА_2 , аптека лікарні має статус лікарняної аптеки (а.с.179).

Згідно з Типовими штатними розписами на 2015-2018 роки лікарняна аптека є підрозділом Київської міської туберкульоної лікарні №2 (а.с.189-201).

Відповідно до пункту 1.1 Посадової інструкції провізора лікарняної аптеки, затвердженої в.о. головного лікаря міської туберкульозньої лікарні №2, основним завданням спеціаліста аптеки є забезпечення лікарні лікарськими засобами.

Пунктом 1.3 Посадової інструкції визначено, що призначення на посаду провізора аптеки та звільнення з неї здійснюється наказом головного лікаря у відповідності з чинним трудовим законодавством (а.с.181-183).

Суд зазначає, що відповідно до пункту 18 Пояснень до Переліку закладів охорони здоров`я аптека, яка призначена для переважного забезпечення однієї або декількох лікарень, інших закладів охорони здоров`я, а також населення медикаментами і предметами медичного призначення, називається відповідно лікарняною або міжлікарняною аптекою.

Отже, оскільки матеріали справи свідчать про те, що лікарняна аптека є структурним підрозділом Київської міської туберкульозної лікарні №2, діяльність якої спрямована на забезпечення лікарні, а працівники аптеки, у тому числі і провізор, належать до штату лікарні, суд дійшов висновку, що період роботи у такій лікарняній аптеці має бути зарахований до спеціального стажу у подвійному розмірі.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання відповідача на ненадання позивачкою документів для підтвердження атестації за фахом «провізор-спеціаліст», оскільки дана обставина не була вказана відповідачем у спірному рішення в якості підстави для відмови у призначенні пенсії за вислугу років.

Так, відповідно до в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У зв`язку з цим, період роботи позивачки на посаді провізора аптеки Київської міської туберкульозної лікарні №2 з 11.11.2015 по 01.02.2018 повинен бути зарахований до спеціального стажу у подвійному розмірі.

За таких обставин, сукупний спеціальний стаж ОСОБА_1 свідчить про наявність у неї права на призначення пенсії за віком за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати протиправними та скасувати рішення Васильківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 19.07.2018 №4117/04 та додаток Васильківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області до рішення про відмову від 22.01.2019 №402/04, оформлений листом від 22.01.2019 №402/04.

Відповідно до Рекомендації №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідачем було протиправно не зараховано до спеціального стажу позивачки відповідні періоди її роботи та відмовлено їй у призначенні пенсії за вислугу років, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 01.01.2019 по 01.06.1999 на посаді завідуючого оптової торгівлі в ТОВ «Аптека №2 ТЕКТ-ПЛЮС», з 15.11.2013 по 29.09.2015 на посаді директора роздрібної аптечної мережі провізора - організатора ПАТ «Укрмедфарм», з 01.04.2008 по 31.03.2009 на посаді провізора аптеки Васильківської центральної районної лікарні та з 11.11.2015 по 01.02.2018 на посаді провізора аптеки Київської міської туберкульозної лікарні №2 у подвійному розмірі, та призначити позивачці пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «По пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ, починаючи з 20.04.2018.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Під час звернення до суду позивачкою відповідно до квитанції від 02.08.2019 № сплачено судовий збір в сумі 768,40 грн., який згідно з положеннями статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду у Київській області.

Згідно з положеннями частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду та вирішується на його розсуд.

З огляду на викладене, враховуючи наявність відповідного клопотання позивачки, а також приймаючи до уваги обставини справи та той факт, що виконання рішення в даній справі вимагає від Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області вчинення певних дій, суд з метою захисту прав позивачки та належного виконання судового рішення вважає за необхідне зобов`язати відповідача подати звіт про виконання рішення суду у місячний строк з дня набрання рішенням законної сили.

Керуючись статтями 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати рішення Васильківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 19.07.2018 №4117/04 та додаток Васильківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області до рішення про відмову від 22.01.2019 №402/04, оформлений листом від 22.01.2019 №402/04.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.01.2019 по 01.06.1999 на посаді завідуючого оптової торгівлі в ТОВ «Аптека №2 ТЕКТ-ПЛЮС», з 15.11.2013 по 29.09.2015 на посаді директора роздрібної аптечної мережі провізора - організатора ПАТ «Укрмедфарм», з 01.04.2008 по 31.03.2009 на посаді провізора аптеки Васильківської центральної районної лікарні та з 11.11.2015 по 01.02.2018 на посаді провізора аптеки Київської міської туберкульозної лікарні №2 у подвійному розмірі.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «По пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ, починаючи з 20.04.2018.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (ідентифікаційний код 22933548, місцезнаходження: 04071, м. Київ, вул. Ярославська, буд.40).

6.Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з дати набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Дудін С.О.