Справа № 824/18/16-а
Суддя: Шишов О.О.
Дата ухвалення: 2020-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 травня 2020 року

Київ

справа №824/18/16-а

адміністративне провадження №К/9901/427/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шишова О.О.,

суддів: Дашутіна І.В., Яковенка М.М.,

розглянув у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції справу №824/18/16

за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Чернівецької області про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на посаді, зобов`язання до вчинення певних дій та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Прокуратури Чернівецької області на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2017 року (головуючий суддя: Лелюк О.П.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року (колегія суддів: головуючий суддя: Ватаманюк Р.В., судді: Строчка В.Ю., Мельник-Томенко Ж.М.),

у с т а н о в и в :

І. Суть спору:

1. У січні 2016 року ОСОБА_1 (далі -позивач) звернулась до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом ( з урахуванням уточнень) до Прокуратури Чернівецької області (далі- відповідач) в якому просила:

1.1. - визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Чернівецької області про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого прокурора прокуратури Чернівецької області з питань правового забезпечення у зв`язку з скороченням кількості прокурорів органів прокуратури від 18.12.2015 №1317-к;

1.2. - зобов`язати прокуратуру Чернівецької області поновити ОСОБА_1 на посаді старшого прокурора прокуратури Чернівецької області з питань правого забезпечення;

1.3. - зобов`язати прокуратуру Чернівецької області виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

2. Обґрунтовуючи вимоги позивачка зазначила, що її незаконно, з порушенням вимог Кодексу законів про працю України, без запропонування посади, яка б відповідала її кваліфікації, було звільнено з роботи у зв`язку із скороченням кількості прокурорів органів прокуратури Чернівецької області. При цьому зазначала, що у період з 24 липня 2015 року по день звільнення їй було запропоновано лише одну тимчасову посаду - спеціаліста 1 категорії прокуратури Путильського району, яка не відповідає їх кваліфікації й підлягала ліквідації 15 грудня 2015 року.

2.1. Крім цього, позивачка вказувала, що при звільненні її з посади старшого прокурора прокуратури Чернівецької області з питань правового забезпечення у зв`язку з скороченням кількості прокурорів органів прокуратури відповідачем не було дотримано положень статей 42 та 49-2 Кодексу законів про працю України й не враховано її високу кваліфікацію.

ІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

3. Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року позов задоволено повністю.

3.1. Визнано протиправним та скасовано пункт 2 наказу прокурора Чернівецької області від 28.10.2015 №1049-к та наказ прокурора Чернівецької області від 18.12.2015 №1317-к, якими старшого радника юстиції ОСОБА_1 звільнено з посади старшого прокурора прокуратури Чернівецької області з питань правового забезпечення та органів прокуратури Чернівецької області.

3.2. Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого прокурора прокуратури Чернівецької області з питань правового забезпечення з 20.12.2015.

3.3. Стягнуто з прокуратури Чернівецької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.12.2015 по 01.08.2017 у розмірі 215443 грн. 80 коп.

4. Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскаржуваний позивачем пункт 2 наказу прокурора Чернівецької області від 28.10.2015 №1049-к та наказ прокурора Чернівецької області від 18.12.2015 №1317-к прийнято не на підставі та не у спосіб, встановлений законодавством, що регулює спірні правовідносини; є необґрунтованим, тобто таким, що прийнятий без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому є протиправний та підлягає скасуванню.

ІІІ. Касаційне оскарження

5. Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

5.1. Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги відповідач вказує, що суди, на його думку, неповно дослідили обставини, які мають значення для справи.

5.2. Відповідач зауважує, що звільнення ОСОБА_1 здійснено у зв`язку із скороченням загальної чисельності працівників органів прокуратури України відповідно до пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» та пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.

5.3. Зазначив, що при прийнятті оскаржуваного наказу та звільненні позивача із займаної посади було дотримано норми Закону України «Про прокуратуру» та Кодексу законів про працю України, якими врегульована відповідна процедура звільнення особи з роботи.

6. Позивач надав відзив на касаційну скаргу, у якій посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність, просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

IV. Установлені судами фактичні обставини справи

7. ОСОБА_1 перебувала на держаній службі й працювала в органах прокуратури Чернівецької області з 18 травня 1998 року.

8. З 14 січня 2015 року позивач працювала на посаді старшого прокурора прокуратури Чернівецької області з питань правового забезпечення.

9. Наказом Генеральної прокуратури України №60-ш від 15 липня 2015 року у структурі та штатному розписі прокуратури Чернівецької області ліквідовано окремі управління і відділи (78) та зараховано до резерву Генеральної прокуратури України з відповідним фондом заробітної плати.

10. Пунктом 2 цього ж наказу у структурі та штатному розписі прокуратури Чернівецької області скорочено 58 посад та зараховано їх до резерву Генеральної прокуратури України з відповідним фондом заробітної плати.

11. Пунктами 3,4,5,6,7,8,9,10,11 даного наказу у структурі прокуратури за рахунок резерву Генеральної прокуратури України утворено управління нагляду у кримінальному провадженні, управління представництва інтересів громадян та держави в суді, відділ процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих прокуратури області, відділ підтримання державного обвинувачення в суді, відділ ювенальної юстиції, відділ нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру, відділ організаційного та правового забезпечення, відділ ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційного-аналітичної роботи, відділ організації прийому громадян, розгляд звернень, запитів та зв`язку із громадськістю.

12. Наказом №657-к від 16 липня 2015 року прокуратурою Чернівецької області з метою об`єктивного та неупередженого вирішення питання про переважне право залишення на роботі при вивільненні працівників утворено комісію до складу якої увійшли прокурор м. Чернівці, заступник прокурора, начальники управлінь та відділів, а також провідний спеціаліст відділу роботи з кадрами прокуратури області.

13. 18 липня 2015 року відбулось засідання комісії по встановленню переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників прокуратури Чернівецької області, що оформлено відповідним протоколом.

14. Комісією було обговорено питання визначення переважного права на залишення на роботі працівників органів прокуратури області, які підлягають наступному вивільненню у зв`язку із скороченням штату працівників.

15. Серед списку осіб, посади яких підпадають під скорочення, значилася ОСОБА_1 , яка займала посаду старшого прокурора прокуратури області з питань правового забезпечення.

16. Також, було оголошено список працівників, яким комісією не запропоновано посаду в органах прокуратури Чернівецької області, до таких належала і позивач.

17. У протоколі від 18 липня 2015 року зазначено про те, що зважаючи на неможливість переведення на даний час на будь-яку іншу посаду, комісією вирішено попередити ОСОБА_1 про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням штату працівників.

18. Листом №11/1732вн15 від 24 липня 2015 року прокуратурою Чернівецької області ОСОБА_1 письмово було попереджено про звільнення із займаної посади у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів України про працю.

18.1. Указаним листом прокуратура Чернівецької області повідомляла, що ураховуючи суттєве скорочення штатної чисельності працівників органів прокуратури Чернівецької області, на час попередження вакантні посади, які могли бути запропоновані позивачу, відсутні.

19. З попередженням ОСОБА_1 ознайомилась 07 вересня 2015 року.

20. 07 жовтня 2015 року позивачу було запропоновано посаду спеціаліста І категорії прокуратури Путильського району Чернівецької області на період з 05 жовтня 2015 року по 14 грудня 2015 року відповідно до наказу Генерального прокурора №96ш у зв`язку з припиненням діяльності міських, районних, районних у місті та міжрайонних прокуратур.

21. Від указаної посади позивач відмовилась.

22. Наказом прокуратури Чернівецької області №1049-к від 28 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звільнено з посади старшого прокурора прокуратури Чернівецької області з питань правового забезпечення та органів прокуратури Чернівецької області з 12 грудня 2015 року на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» у зв`язку з скороченням кількості прокурорів органу прокуратури.

23. З метою уточнення положень наказу прокурора Чернівецької області №1049-к від 28 жовтня 2015 та у зв`язку із перебуванням ОСОБА_1 на лікарняному, 18 грудня 2015 року наказом прокуратури Чернівецької області №1317-к ОСОБА_1 звільнено з посади старшого прокурора прокуратури Чернівецької області з питань правового забезпечення та органів прокуратури Чернівецької області з 19 грудня 2015 року, у зв`язку з скороченням кількості прокурорів органу прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.

24. Уважаючи своє звільнення незаконним та не погоджуючись з наказом №1049-к від 28 жовтня 2015 року, ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

25. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

26. Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

27. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

28. За приписами статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

29. Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

30. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

31. Згідно зі статтею 60 Закону України «Про прокуратуру» прокурор звільняється з посади особою, уповноваженою цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора, за поданням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, якщо: 1) прокурор не подав заяву про переведення до іншого органу прокуратури протягом п`ятнадцяти днів; 2) в органах прокуратури відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення; 3) прокурор неуспішно пройшов конкурс на переведення до органу прокуратури вищого рівня.

32. Відповідно до пункту 5-1 пункту 4 Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру» прокурори призначаються на посади та звільняються з посад, у тому числі адміністративних, без рекомендації Ради прокурорів України чи подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів уповноваженими приймати такі рішення особами до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу XII «Прикінцеві положення» цього Закону (які набирають чинності 17 квітня 2016 року).

33. Статтею 5-1 Кодексу законів про працю України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

34. Підстави ж припинення трудового договору передбачені статтею 36 Кодексу законів про працю України, відповідно до частини четвертої якої у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

35. Пунктом першої частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір зазначено, що укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

36. Згідно з частиною другою статті 40 Кодексу законів про працю України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

37. Частинами першою - третьою статті 49-2 Кодексу законів про працю України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

38. Згідно частини першої статті 42 Кодексу законів про працю України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

39. Частиною ж другою статті 42 Кодексу законів про працю України передбачено кому надається перевага в залишенні на роботі при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації.

40. За змістом частин першої та другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

41. 08 лютого 2020 року набув чинності Закон України від 15 січня 2020 року N460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон N 460-IX).

42. Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону N 460-IX, касаційний розгляд справи буде здійснюватися в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

43. Частинами першою-третьою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що 1. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

44. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

45. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

VI. Оцінка Верховного Суду

46. У цій справі спір виник у зв`язку із звільненням ОСОБА_1 у зв`язку із реорганізацією органу прокуратури та змінами в організації праці відповідно до пункту 9 частини першої статті 51 Закону N1697-VII та пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

47. На підставі наказу Генеральної прокуратури України №60-ш від 15 липня 2015 року у структурі та штатному розписі прокуратури Чернівецької області було скорочено 58 посад та зараховано їх до резерву Генеральної прокуратури України з відповідним фондом заробітної плати, в тому числі і посада, яку займала позивач - старший прокурор прокуратури області з питань правового забезпечення. Отже, відбулись зміни в організації виробництва і праці, а саме скорочення штату працівників.

48. Колегія суддів зазначає, що на виконання наказу Генерального прокурора України № 60-ш від 15 липня 2015 року, наказу Генерального прокурора України № 64-ш від 15 липня 2015 року та з метою об`єктивного та неупередженого вирішення питання про переважне право на залишення на роботі при звільненні працівників, наказом прокурора Чернівецької області № 657-к від 16 липня 2015 року утворено відповідну комісію.

49. 18 липня 2015 року на засіданні вказаної вище комісії при обговоренні питання визначення переважного права на залишення на роботі працівників органів прокуратури області, які підлягаю наступному вивільненню у зв`язку зі скороченням штату працівників, вирішено попередити позивача про наступне вивільнення працівників та неможливість переведення її на даний час на будь-яку іншу посаду.

50. Для виявлення працівників, які мають переважне право на залишення на роботі, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишаються на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз повинен бути проведений з врахуванням ряду факторів, зокрема, рівня освіти і присвоєної кваліфікації, підвищення кваліфікації, навчання без відриву від виробництва, тимчасового виконання обов`язків більш кваліфікованого працівника, досвіду трудової діяльності, обсягу виконуваної роботи, суміщення професій тощо.

51. Проте, протокол засідання комісії від 18 липня 2015 року таких відомостей не місить.

52. Однак, під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 протягом всього періоду проходження служби в органах прокуратури неодноразово заохочувалась прокурором області та Генеральним прокурором України, їй двічі присвоювались класні чини, жодного разу не притягувалась до дисциплінарної відповідальності.

53. Також, згідно характеристики ділових і особистих якостей, підготовленої начальником відділу роботи з кадрами прокуратури області радником юстиції В. Гуменюк, ОСОБА_1 посаді старшого прокурора відділу роботи з кадрами прокуратури Чернівецької області відповідає, може виконувати роботу з більшим обсягом. За рівнем фахової підготовки набутим досвідом в органах прокуратури області може забезпечити ділянку роботи на посаді старшого прокурора прокуратури області з питань правового забезпечення.

54. Указана характеристика обговорена на оперативній нараді при начальнику відділу 31 грудня 2014 року.

55. Згідно відомостей протоколу від 18 липня 2015 року комісія вирішила, що зважаючи на неможливість переведення на даний час на будь-яку іншу посаду, попередити позивача про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням штату працівників.

56. Однак, у вказаному проколі відсутні посилання на підстави, обґрунтування та причини щодо неможливості переведення ОСОБА_1 на будь-яку іншу посаду у зв`язку зі скороченням штату.

57. Крім того, відповідачем не враховано при звільненні позивача переважного права на залишення на роботі порівняно з іншими працівниками.

58. Також, відповідачем не доведено та не надано суду жодних доказів, що позивач ухилялась від виконання своїх обов`язків, має низький професійний рівень, низьку продуктивність праці та не погашені дисциплінарні стягнення.

59. Окрім цього, необхідно зазначити, що листом від 24 липня 2015 року прокуратурою Чернівецької області ОСОБА_1 попереджено про звільнення із займаної посади у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів України про працю. З даним попередженням ОСОБА_1 ознайомилась тільки 07 вересня 2015 року.

59. Поряд з цим, як свідчать матеріали справи та підтверджувалось сторонами в судовому засіданні, 24 липня 2015 року позивач перебувала на робочому місці.

60. Колегія суддів зазначає, що судами попередніх інстанцій було встановлено, що усупереч положенням статей 40 та 49-2 Кодексу законів про працю України, позивачу не було запропоновано іншої посади в органі прокуратури.

61. Стосовно доводів відповідача про відсутність станом на 24 липня 2015 року вакантних посад, колегія суддів відноситься критично, оскільки як вбачається з обставин справи, зокрема книги обліку наказів керівника прокуратури Чернівецької області, 24 липня 2015 року було заповнено лише 35 посад, тобто в прокуратурі області залишались вакантні посади.

62. Отже, у період між попередженням позивача про звільнення із займаної посади та до звільнення в прокуратурі Чернівецької області існували вакантні посади у новостворених структурних підрозділах прокуратури області, а тому існувала можливість для працевлаштування позивача на нову посаду, яку відповідач-роботодавець всупереч наведеним вище положенням трудового законодавств не реалізував.

63. Крім того, відповідач при наявності вакантних посад, які були з 15 липня 2015 року, не запропонував позивачу жодної, яка б, зокрема, відповідала її кваліфікаційному рівню.

64. Так, згідно з Класифікатором професій (ДК 003:2010), затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 28 липня 2010 року №327 кваліфікація - здатність виконувати завдання та обов`язки відповідної роботи. Кваліфікація визначається рівнем освіти та спеціалізацією. Кваліфікаційний рівень робіт, що виконуються, визначається залежно від вимог до освіти, професійного навчання та практичного досвіду працівників, здатних виконувати відповідні завдання та обов`язки.

65. Позивач має дві вищі освіти, одна з яких за спеціальністю «Правознавство» та здобула кваліфікацію юриста, що підтверджує рівень освіти та спеціалізації позивача.

66. До того ж, матеріали справи не містять жодних доказів, зокрема службових записок, доповідних чи документів про притягнення позивача до відповідальності за неналежне виконання службових обов`язків, які б свідчили про її низьку продуктивність праці.

67. Колегія суддів зазначає, що відповідачем було запропоновано позивачу лише одну посаду - спеціаліста І категорії прокуратури Путильського району Чернівецької області, яка, згідно матеріалів справи та підтверджувалось представником відповідача, була тимчасовою.

68. Відтак, пропозиція зайняти фактично нижчу тимчасову посаду в структурі іншої юридичної особи не може бути розцінена як дійсне виконання відповідачем вимог, покладених на нього статтями 40, 49-2 Кодексу законів про працю України.

69. Водночас посади, які утворені відповідно до наказу Генерального прокурора України від 15 липня 2015 року №60ш та інші вакантні прокурорські посади, відповідно до наявних у справі структури та штатного розпису прокуратури Чернівецької області, позивачу не пропонувалися.

70. Отже, належних доказів, які б підтверджували об`єктивну неможливість запропонувати позивачу (в тому числі і 07 вересня 2015 року - день ознайомлення позивача із письмовим попередженням про звільнення, і 07 жовтня 2015 року - день пропонування посади спеціаліста І категорії прокуратури Путильського району Чернівецької області) іншу вакантну посаду в прокуратурі Чернівецької області відповідачем суду не надано.

71. Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що прокуратурою не враховано переважне право ОСОБА_1 на залишення на роботі, оскільки законом встановлено імперативну норму для надання переваги в залишенні на роботі.

72. Суд не може встановити чи мала позивачка рівні умови продуктивності праці і кваліфікації, порівняно з іншими працівниками, оскільки до матеріалів справи відповідачем не надано порівняльної характеристики позивачки з іншими кандидатами на посади.

73. Також колегія суддів Верховного Суду вказує на обґрунтованість позовної вимоги про стягнення середнього заробітку на користь позивача за час вимушеного прогулу, враховуючи положення частини другої статті 235 КЗпП України. При цьому відповідач не погоджується також з розрахунком суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача, проте, відповідачем не надано доказів наявності розрахункової помилки при розрахунку суми середнього заробітку, як і не надано доказів недобросовісності набуття позивачем отриманої вихідної допомоги та допомоги по безробіттю.

74. Ураховуючи встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини, Верховний Суд вважає правильними їх висновки про наявність підстав для задоволення вимог позивача та скасування спірного наказу про його звільнення.

75. У зв`язку з цим доводи касаційної скарги щодо зазначених обставин є необґрунтованими, вони лише зводяться до суб`єктивної переоцінки відповідачем встановлених судами фактичних обставин справи та його власного бачення застосування норм чинного законодавства України. Безпідставність таких доводів встановлена під час касаційного розгляду справи.

76. За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржувані рішення судів у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, у судових рішеннях повно надано оцінку всім аргументам учасників справи у тій мірі, в якій це необхідно для правильного розумінням ухваленого судами рішення.

77. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

78. За змістом частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

79. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

VIІ. Судові витрати

80. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

81. Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Прокуратури Чернівецької області залишити без задоволення.

2. Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року в цій справі залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. О. Шишов

Судді І. В. Дашутін

М. М. Яковенко