Справа № 280/2701/19
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2020-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 квітня 2020 року м. Дніпросправа № 280/2701/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Мельника В.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 року

у адміністративній справі № 280/2701/19 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Петрова Георгія Михайловича до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області про скасування постанов та приписів, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 року задоволено адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 : визнано протиправними та скасовано постанови головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу №2 Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області Корнієнка Євгена Івановича від 20.05.2019 №19/1008-1.18/162 та №18/1008-1.18/161 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, а також визнано протиправними та скасовано приписи головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу №2 Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області Корнієнка Євгена Івановича від 06.05.2019 №16 та №17 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил. Одночасно, судом стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати у сумі сплаченого судового збору - 13447,00 грн.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено до апеляційного суду відповідачем по справі з підстав неповного та не об`єктивного дослідження доказів по справі, а також порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття необгрунтованого та незаконного рішення, у зв`язку з чим просить рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.09.2019 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга позивача мотивована неналежним дослідженням судом першої інстанції усіх доказів по справі, що призвело до викривлення фактичних обставин та неправильного застосування до спірних правовідносин норм матеріального права, якими регулюються ці правовідносини і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Зокрема, вказує на хибність тверджень суду про те, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 автомобільний газозаправний пункт не є об`єктом підвищеної небезпеки і не може бути віднесений до об`єктів з класом наслідків ССЗ, та не є об`єктом будівництва в розумінні містобудівного законодавства, оскільки є заводським виробом та не будувався безпосередньо позивачем, тому відсутність у позивача дозвільних документів на виконання будівельних робіт влаштування АГЗП і не отримання сертифікату про прийняття об`єкта в експлуатацію від відповідних органів державного архітектурно-будівельного контролю, а також без прийняття його в експлуатацію - не є порушенням чинного містобудівного законодавства.

На спростування визнаних судом першої інстанції встановленими у цій справі обставин, апелянт акцентує увагу судової колегії на тому, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 28.08.2018 року ( на який посилаються суд у своєму рішенні) позивач придбав у власність не модуль АГЗП НОМЕР_1 (як зазначає суд), а розташований у АДРЕСА_1 майновий комплекс - павильон по ремонту транспорту СТОНОМЕР_1, загальною площею 133,7 кв.м, який на плані зазначений літ.«Б-1». Згідно вказаного договору купівлі-продажу будь які інші об`єкти позивачем у власність не купувались, а влаштування на території майнового комплексу СТО НОМЕР_1 стаціонарного автомобільного газозаправного пункту (АГЗП), з одночасною реконструкцією операторської СТО НОМЕР_1 під операторську АГЗП було виконано без дозволу на виконання будівельних робіт і призвело до зміни техніко - економічних показників об`єкта та його функціонального призначення що є порушенням ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності та п.5, 27 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011 року № 466. Факт виконання будівельних робіт саме позивачем підтверджуються документами, які -надано останнім під час перевірки, зокрема вказаним вище договором купівлі-продажу від 28.08.2016 року, відповідно до якого на час його укладення будь-які об`єкти окрім павільйону по ремонту транспорту (СТО) на вищезазначеній земельній ділянці були відсутні, що підтверджується витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.08.2016 року № 135765758 і особистими поясненням позивача, наданими в ході здійснення перевірки. Також апелянт вказує на не врахування судом першої інстанції затвердженій особисто позивачем декларації безпеки об`єкту підвищеної небезпеки і експертному висновку від 30.10.2018 року № 12.3-15-07-0078.18.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує на безпідставність доводів апелянта та законність рішення суду першої інстанції у цій справі, оскільки АГЗП НОМЕР_1 у змонтованому та встановленому стані за адресою: АДРЕСА_1, було придбано ним у ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу устаткування газозаправної УГЗ32.00.001 від 28.08.2018, а твердження апелянта про те, що автомобільний газозаправний пункт є об`єктом класу наслідків ССЗ не відповідає вимогам до п. 4 Порядку ідентифікації та обліку об`єктів підвищеної небезпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2002 № 956 та п.7.13 зміни №1 до ДСТУ-Н Б В 1.2-16:2013, а згідно узгодженої Головним управлінням Державної служби з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області вказаний об`єкт є потенційно небезпечним об`єктом, а не об`єктом підвищеної небезпеки.

Представником позивача до суду подано заяву про розгляд справи в порядку письмово провадження, що з урахування об`єму наявних в адміністративній справі матеріалів та наданих представниками сторін в судовому засіданні 12.03.2020 р пояснень, судова колегія визнала за можливе закінчити апеляційний розгляд даної справи за відсутності учасників по справі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин у справі і правильність їх юридичної оцінки та застосування до спірних правовідносин норм матеріального права, судова колегія дійшла висновку про необхідність задоволення вимог апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття у цій справі іншого рішення про відмову у задоволені вимог позивача у повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що оскаржувані у цій справі позивачем постанови від 20.05.2019: №18/1008-1.18/161 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності якого позивача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абз. 2 п.3 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у розмірі 1728900,00 грн. (а.с.111-112); та №19/1008-1.18/162 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності якого позивача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абз.3 п.4 ч.2 ст.2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у розмірі 1728900,00 грн (а.с.119-120); а також Приписи від 06.05.2019 №16 і № 17 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил (а.с.108, 116) - були винесені головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу №2 Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області Корнієнко Є.І. на підставі протоколів від 06.05.2019 про правопорушення у сфері містобудівної діяльності відповідальність за яке передбачена абз.2 п.3 ч.2 ст.2 і абз.3 п.4 ч.2 ст.2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» (а.с.106-107, а.с.114-115) та Акту позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 26.04.2019 №154 (а.с.98-103), складених за результатом позапланової перевірки позивача, яка проводилася згідно Направлення на перевірку №135 від 15.04.2019. (а.с.97), а також виданого Директором Департаменту відповідно до ст.41 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності, ст.7 Закону «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», п.7 Порядку здійснення державного архітектурноно-будівельного контролю» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 553 від 23.05.2011 і звернення Якимівського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області № 2022/63/06-2019 від 04.03.2019 р. (а.с.94) Наказу №33П від 12.04.2019 про проведення позапланової перевірки на об`єкті будівництва: «Будівлі та споруди АЗС/АГЗП за адресою: АДРЕСА_1» на предмет дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час розміщення/будівництва будівель та споруд АЗС/АГЗП (а.с.96). Про проведення перевірки дотримання вимог містобудівної діяльності позивача було повідомлено листом від 26.03.2019 № 1008-23.3/1045 (а.с.95).

Як встановлено судом та не спростовується сторонами по справі, позапланова перевірка позивача проводилася на об`єкті за адресою: будинок б /н, смт. Якимівка, Якимівський район, Запорізька область - проводилася у період з 16.04.2019 по 26.04.2019 за участю ОСОБА_1 , яким були надані до перевірки: договір купівлі-продажу нерухомого майна від 28.08.2018 року, а саме, майнового комплексу - павильону по ремонту транспорту СТО НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.126-127); декларацію безпеки об`єкта підвищеної небезпеки - АГЗП ФОП ОСОБА_1 , затвердженою останнім 02.11.2018; експортний висновок декларації безпеки об`єкту підвищеної небезпеки № 12.3-15-07-0078.18 від 30.10.2018, наданий ДП «Центр сертифікації» стосовно автозаправного пункту ФОП ОСОБА_1 розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.52); експертний висновок № 96/18 протипожежного стану об`єкта АГЗП за адресою: АДРЕСА_1 , виконаного ТОВ «Сонар-Плюс» 12.11.2018 (а.с. ); висновок експертизи ДП «Запорізький ЕТЦ» №23.04.15-0024.18 від 26.11.2018 стану охорони праці та безпеки промислового виробництва суб`єкта господарювання під час експлуатації заявлених машин, механізмів, устаткування та їх відповідності вимогам законодавства з питань охорони праці та промислової безпеки (а.с.50); висновок експертизи ДП «Запорізький ЕТЦ» №23.04.15-0023.18 від 26.11.2018 стану охорони праці та безпеки промислового виробництва суб`єкта господарювання під час виконання заявлених робіт (а.с.51); дозвіл на експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки №695.18.23 від 14.12.2018, виданого Головним Управління Держпраці у Запорізькій області (а.с.53). Крім того, під час перевірки було взято до уваги також ухвалу Запорізького апеляційного суду ЄУ № 330/2339/18 провадження № 11-сс/807/184/18; постанову Якимівського райсуду у справі № 330/385/19; та фотофіксацію правопорушення.

При зверненні до суду з позовом у цій справі та під час його судового розгляду, позивач не оспорював правомірність призначення та проведення позапланової перевірки належного йому на праві власності об`єкта нерухомості, не встановлено також обставин протиправності у наведеній частині і судом першої інстанції.

Вирішуючи спір у цій справі по суті, суд першої інстанції погодився з позивачем, що предметом ініційованого ним в суді спору є постанови та приписи відповідача, прийнятих внаслідок виявлених під час перевірки порушень стосовно: «виконання ФОП ОСОБА_1 в період з кінця серпня 2018 року по жовтень 2018 року на території майнового комплексу - павільйон по ремонту транспорту СТО НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1 , робіт з будівництва стаціонарного автомобільного газозаправного пункту (АГЗП) до складу якого входять: надземний резервуар для ЗВГ об`ємом 9.8м3, майданчик прийому ЗВГ з автомобільних цистерн, місця заправки автотранспорту паливом, насос для перекачування ЗВГ, заправна колонка для ЗВГ, технологічні трубопроводи, навіс над технологічним устаткуванням, засоби пожежегасіння, система електропостачання, КВП і А та блисковкбзахист, операторську існуючого павільйону по ремонту транспорту СТО НОМЕР_1 переобладнано (змінено функціональне призначення об`єкту) під операторську АГЗП без дозволу на виконання будівельних робіт, хоча об`єкт відноситься до об`єктів класу наслідків (ССЗ)»; та за «експлуатацію ФОП ОСОБА_1 об`єкту класу наслідків ССЗ - АГЗП за адресою АДРЕСА_1 , не прийнятого в експлуатацію».

Наведені у попередньому абзаці обставини, стали підставою для дослідження судом перш за все питання стосовно віднесення автомобільного газозаправного пункту, (модульний АГЗП НОМЕР_1), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 до об`єкту класу наслідків ССЗ, при вирішенні якого, суд першої інстанції спираючись на положення: п.4 Порядку ідентифікації та обліку об`єктів підвищеної небезпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2002 № 956; п.7.13 змін №1 до ДСТУ-НБВ 1.2-16:2013, а також з огляду на наявні у позивача документи: ідентифікація об`єкту господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 (а.с.39-41); паспорт потенційно небезпечного об`єкта (а.с.42-49) - дійшов висновку, що належний позивачу об`єкт не належить до об`єкта класу наслідків ССЗ, а є об`єктом класу наслідків CCI.

Крім того, суд першої інстанції задовольняючи вимоги позивача узяв до уваги, що до початку експлуатації АГЗП НОМЕР_1, ФОП ОСОБА_1 провів та узгодив ідентифікацію об`єкту господарської діяльності автомобільний газозаправний пункт, як- потенційно небезпечний об`єкт (а.с.39-41) та погодив його розміщення з Головним управлінням Державної служби з надзвичайних ситуацій у Запорізькій області і отримав дозвіл № 695.18.23 на його експлуатацію, а також отримав експертні висновки ДП «Центр сертифікації» декларації безпеки № 12.3-15-07-0078.18 і ДП «Запорізький ЕТЦ» №23.04.15-0023.18 від 26.11.2018 про стан охорони праці та безпеки промислового виробництва суб`єкта господарювання (а.с. 51); дозвіл Головного управління Держпраці у Запорізькій області №694.18.23 на виконання робіт підвищеної небезпеки і протягом грудня 2018 - травня 2019 експлуатував модульний автогазоправний пункт за адресою: АДРЕСА_1 , для роздрібного продажу палива (а.с.53).

При цьому, суд першої інстанції визнав суттєвим у даному випадку той факт, що модульний АГЗП НОМЕР_1 був придбаний позивачем у ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу устаткування газозаправної УГ332.00.001 від 28.08.2018 (а.с. 145-144), а згідно пояснень представника позивача, ФОП ОСОБА_1 жодних будівельних робіт в розумінні Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» щодо автомобільного газозаправного пункту за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі по улаштуванню фундаментів і будь-яких робіт з установки цієї модульної АГЗП не здійснював, оскільки на момент його придбання, він вже був встановлений.

За вищенаведених обставин та з урахуванням того, що модульний АГЗП не відноситься до об`єктів будівництва у розумінні містобудівного законодавства, а є заводським виробом, виготовленим відповідно до технічних умов та технічної документації, що погоджена і затверджена в установленому порядку, суд першої інстанції дійшов висновку, що дозволів чи погодження від Державної архітектурно-будівельної інспекції України в даному спірному випадку позивач не потребував.

На підтвердження вказаних висновків, суд першої інстанції послався на п.11 Положення про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 30 квітня 2014 р. № 197, пп.2.2.2 п.2.2 наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 23.09.2011 № 208, зазначив про необхідність врахування схваленого рішенням НТР № 88 від 10.12.2015 методичного посібника «Деякі особливості визначення класу наслідків (відповідальності) та категорії складності об`єктів будівництва», у главі 2.6 якого зазначено, що «контейнерні АЗС, виготовлені як цілісний заводський виріб відповідно до затверджених у встановленому порядку технічних умов з обов`язковим забезпеченням системами блискавкозахисту, очищення стоків тощо та розміщені на ділянці, забезпеченій інженерною інфраструктурою, що дає можливість підключення та функціонування АЗС без виконання будівельних робіт, не є об`єктом будівництва.», що за висновком суду першої інстанції саме і свідчить про те, що розміщення за адресою: АДРЕСА_1 контейнерного газового автозаправочного пункту, який виконаний як цілісний заводський виріб і не передбачає для його встановлення будь-яких будівельних робіт, а встановленого без облаштування фундаменту прямо на асфальтове покриття земельної ділянки, у тому числі і збірно-розбірної споруди без фундаменту операторська АГЗП (тимчасової споруди) - не є об`єктом будівництва, а у позивача не виникло обов`язку на отримання дозволу на виконання будівельних робіт, розробку проекту будівництва та прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва, що саме і стало підставою для задоволення вимог позивача у цій справі.

Не погоджуючись з висновками суду першої інстанції у цій справі, колегія суддів надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги і відзиву на неї, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, зазначає про наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Запорпізького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 року не відповіда повністю, тому вимоги апеляційної скарги є обґрунтованими з огляду на наступне.

Суд першої інстанції хоча і посилався в своєму рішенні на положення ст.2 КАСУ (критерії правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень), проте, повністю проігнорував норми матеріального права, на підставі яких діяв відповідач по справі та якими врегульовано самі спірні правовідносини у цій справі.

Так, ч.4 ст.41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" № 3038-VI (далі по тексту - Закон № 3038-VI) чітко визначено, що посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право, зокрема, складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону; видавати обов`язкові для виконання приписи щодо: а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; б) зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельних норм, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт; забороняти за вмотивованим письмовим рішенням керівника органу державного архітектурно-будівельного контролю чи його заступника експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію.

Відповідно до пункту 2 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553 (далі по тексту - Порядок № 553), державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за дотриманням, зокрема, вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, державних стандартів і правил, технічних умов, інших нормативних документів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, архітектурних, інженерно-технічних і конструктивних рішень, застосування будівельної продукції.

Відповідно до п.7 Порядку № 553 підставами для проведення позапланової перевірки, крім іншого, є, зокрема, вимога правоохоронних органів про проведення перевірки. У даному випадку матеріалами справи беззаперечно підтверджено, що підставою для призначення та проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 слугувало звернення Якимівського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області № 2022/63/06-2019 від 04.03.2019 р. (а.с.94), направленого в рамках кримінального провадження, внесеного до ЭРДР за № 0000666 від 04.12.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.272 КК України (Порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою).

Пунктами 16-22 Порядку № 553 визначено, що за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою інспекції складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком. У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил або приписом про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт.

Таким чином, апеляційним судом підтверджується правомірність призначення та проведення відповідачем позапланової перевірки на належному ФОП ОСОБА_1 об`єкті нерухомості на предмет дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час розміщення/будівництва будівель та споруд АГЗП, і складення за результатами вказаної перевірки Акту, протоколів, постанов та Приписів.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції в частині правильності встановлених відповідачем під час перевірки фактичних обставин і обгрунтованість кваліфікації судом дій позивача як вчинення правопорушення, передбаченого абз.2 п.3 ч.2 ст.2 та абз.3 п.4 ч.2 ст.2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», з застосуванням до позивача штрафних санкцій у розмірі 1728900,00 грн. (а.с.111-112) та у розмірі 1728900,00 грн (а.с.119-120) - судова колегія перш за все звертає увагу на положення ст.7 Закону № 3038-VI, якою передбачено, що управління у сфері містобудівної діяльності та архітектурно-будівельного контролю здійснюється, зокрема, шляхом: контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування (далі - вихідні дані), проектної документації; надання (отримання, реєстрації), повернення (відмови у видачі) чи анулювання (скасування реєстрації) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів.

Відповідно до статті 32 Закону №3038-VI усі об`єкти будівництва поділяються на I, II, III, IV і V категорії складності.

Категорія складності об`єкта будівництва визначається відповідно до будівельних норм та державних стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об`єкта будівництва. Віднесення об`єкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності здійснюється проектною організацією і замовником будівництва, а порядок віднесення об`єктів до IV і V категорій складності визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, на виконання вимог наведених вище положень закону, постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2011 №557 затверджено Порядок віднесення об`єктів будівництва до IV і V категорія складності, відповідно до підпункту 1 пункту 6 цього якого - до V категорії складності відносяться об`єкти будівництва, які згідно із Законом України від 18.01.2001 №2245-III "Про об`єкти підвищеної небезпеки" (далі - Закон №2245-III) є об`єктами підвищеної небезпеки.

Визначення «об`єкту підвищеної небезпеки» наведено у статті 1 Закону №2245-III, яка вказуєна те, що «об`єкт, на якому використовуються, виготовляються, переробляються, зберігаються або транспортуються одна або кілька небезпечних речовин чи категорій речовин у кількості, що дорівнює або перевищує нормативно встановлені порогові маси, а також інші об`єкти як такі, що відповідно до закону є реальною загрозою виникнення надзвичайної ситуації техногенного та природного характеру», а небезпечною речовиною вважається: хімічна, токсична, вибухова, окислювальна, горюча речовина, біологічні агенти та речовини біологічного походження (біохімічні, мікробіологічні, біотехнологічні препарати, патогенні для людей і тварин мікроорганізми тощо), які становлять небезпеку для життя і здоров`я людей та довкілля, сукупність властивостей речовин і/або особливостей їх стану, внаслідок яких за певних обставин може створитися загроза життю і здоров`ю людей, довкіллю, матеріальним та культурним цінностям.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про об`єкти підвищеної небезпеки" будівництво (реконструкція) об`єктів підвищеної небезпеки здійснюється суб`єктами господарювання відповідно до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

За правилами частин 1 та 2 статті 37 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (Закон №3038-VI) право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням або зареєстрованою декларацією про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах будівництва, що належать до IV і V категорій складності, підключення об`єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Дозвіл на виконання будівельних робіт видається органами державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Визначення поняття будівельних робіт наведене у постанові Кабінету Міністрів України "Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт" від 13.04.2011 №466 (далі - Порядок №466), якою затверджено Порядок виконання підготовчих та будівельних робіт.

Відповідно до пункту 2 Порядку №466 будівельними роботами є роботи з нового будівництва, реконструкції, технічного переоснащення діючих підприємств, реставрації, капітального ремонту.

Крім того, Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства на виконання вимог статті 31 Закону №3038-VI затверджено Порядок розроблення проектної документації на будівництво обєктів (наказ №45 від 16.05.2011р.), відповідно до пункту 1 якого (Порядку) реконструкція обєктів будівництва також охоплюється поняттям будівництва.

Відповідно до пункту 3.21 ДБН А.2.2-3-2014 "Склад та зміст проектної документації на будівництво" під реконструкцією розуміється перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкту будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, в наслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його технікоекономічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг.

За матеріалами справи встановлено, що позивачем по справі у колишнього власника-фізичної особи ОСОБА_2 придбано було майновий комплекс - павільйон по ремонту транспорту СТО НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та окремо було куплено установку автомобільного газозаправного пункту (АГЗП), яка в подальшому встановлювалася на вже існуючій територіїї СТО.

У даній справі, судова колегія акцентує увагу на тому, що вирішуючи по суті ініційований позивачем спір, суд першої інстанції не піддавав сумніву та не обговорював факт непричетності ОСОБА_1 до встановлення автомобільного газозаправного пункту на території існуючої СТО за адресою: АДРЕСА_1 . Єдине згадування судом першої інстанції по тексту рішення (а.с.185) пояснень представника позивача про те, що «жодних будівельних робіт в розумінні Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» щодо автомобільного газозаправного пункту за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі по улаштуванню фундаментів ним не здійснювалося, також не здійснювалися будь-які роботи з установки цією модульною АГЗП, оскільки на момент його придбання, він вже був встановлений» - не може слугувати беззаперечним доказом того, що ФОП ОСОБА_1 в дійсності не здійснювалося розміщення об`єкту АГЗП на теріторії існуючої СТО. Крім того, зазначені пояснення представника позивача також спростовуються тим, що саме ідентифікацію обєкта господарської діяльності та паспорт потенційно небеспечного обєкта, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , затверджувалися саме ФОП ОСОБА_1 (а.с.39-49). Згідно ідентифікації і Декларації безпеки, ОСОБА_1 АГЗП була віднесена до об`єктів підвищеної небезпеки другого класу, а відповідно до експертного висновку від 30.10.2018 р № 12.3-15-07-0078.18 Декларації безпеки АГЗП - цей об`єкт зазначено як об`єкт підвищеної небезпеки (а.с.52, 128).

В контексті наведеного у попередньому абзаці, звертає на себе увагу також зміст листа ТОВ «СТРОЙГРАД СТАР» вих№2 від 15.05.2019 р. (а.с.134), в якому викладено обставини розроблення проектної документаціїпо реконструкції існуючої станції технічного обслуговування на АДРЕСА_1, яка здійснювалася ТОВ «СТРОЙГРАД СТАР» згідно укладеного з замовником ОСОБА_2 в особі її представника за довіреністю від 16.05.2018 на ОСОБА_1 Договору на проектування № 38 від 19.07.2018. Зокрема, в цьому листі зазначається про те, що проектна документація по реконструкції існуючої СТО передбачала перепланування в межах існуючої будівлі без зміни функціонального призначення, і саме по проханню представника замовника ОСОБА_1 на схемі генплану було передбачено місце для подальшого встановлення АГЗП, як перспективну одиницю забудови території після подальшого проходження процедури зміни цільового призначення земелної ділянки, отримання містобудівних умов та обмежень на розміщення АГЗП, розробки робочого проекту, проходження експертизи (обов`язково) та отримання дозволу на будівництво АГЗП.. В цьому ж листі зазначається про те, що у зв`язку з тим, що проектна документація на будівництво автозаправочного пункту не була розроблена і визначити його тип без відповідної проектної документації не можливо, його умовно було названо на схемі генплану - «газовий модуль», хоча в державних будівельних нормах це поняття відсутнє. Також зазначено, що на період проектування, виконання та закінчення будівельних робіт, який контролював безпосередньо ОСОБА_1 на території вищезазначеної земельної ділянки, автогазозаправного пункту не було , що також підтверджено технічним звітом з фотографіями.

Таким чином, вищенаведеним повністю та беззаперечно підтверджено, що встановленням автомобільного газозаправного пункту (АГЗП) на території СТО НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 - безпосередньо займався сам позивач ОСОБА_1 , який не отримав не тільки дозволів на будівництво АГЗП, а й не оформив до наступного часу договір на користування вказаною земельною ділянкою, що підтверджується: договором оренди землі (а.с.174-178) та заявою ОСОБА_1 (а.с.179), а також не вирішував питання зміни цільового призначення земелної ділянки і інших питань, які передбачені ст.26 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності», що було б підставою для отримання від відповідача відповідного дозволу.

Отже, оскільки встановлення (розміщення) на території СТО газозаправного пункту та переобладнення приміщення операторської, призначеного для технологічних операцій з приймання, зберігання та заправлення транспортних засобів зрідженим газом - призвело до зміни функціонального призначення СТО, з відповідною зміною основних техніко-економічних показників, а саме: зміни умов користування земельної ділянки, яка згідно договору оренди з Попоніною (а.с.180-181) надавалася в оренду для розміщення майнового комплекму СТО, зміни виду послуг та тощо - встановлення позивачем АГЗП (обладнання для технологічних операцій з приймання, зберігання та заправлення зрідженим газом (пропан-бутаном) транспортних засобів) на території існуючої СТО, беззаперечено зобовязувало позивача отримати дозвіл на виконання будівельних робіт від органу державного архітектурно-будівельного контролю, який (до речі) позивач не зміг би отримати до розроблення проектної документації і її затвердження.

Відповідач звертав увагу суду першої та апеляційної інстанціх на те, що вказана правова позиція викладена у рішенні Касаційного адміністративного суд у складі Верховного Суду при розгляді аналогічної справи №823/1850/16 від 21.08.2019, в якому суд відступив від викладеного у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі N 816/1533/17 висновку, які саме і бралися до уваги судом першо інстанції в оскаржуваному відповідачем рішенні. У даній справі, касаційний суд акцентував увагу на тому, що «розміщення (встановлення) додаткового обладнання для технологічних операцій з приймання, зберігання та заправлення зрідженим газом (пропан-бутаном) транспортних засобів на діючій АЗС призведе до зміни її основних техніко-економічних показників, а саме: збільшення потужності (місткості (ємності) резервуарів та кількості автозаправок), обсягу послуг, загальної кількості працюючих тощо. Тому встановлення (розміщення) на діючу АЗС (як об`єкт підвищеної небезпеки) стаціонарного заправника газу моделі СЗГ-1-10, призначеного для технологічних операцій з приймання, зберігання та заправлення транспортних засобів зрідженим газом (пропан-бутаном) та виготовленого згідно ТУ У 28.1-2:2015 "Заправники газом стаціонарні" призвело до зміни функціонального призначення АЗС, внаслідок чого відбулися зміни основних техніко-економічних показників, а тому відноситься до реконструкції та потребує дозволу Державної архітектурно-будівельної інспекції України».

В частині застосування методичного посібника «Деякі особливості визначення класу наслідків (відповідальності) та категорії складності об`єктів будівництва», схваленого рішенням НТР від 10.12.2015 № 88 - суд касаційної інстанції чітко зазначав, що цей документ носить рекомендаційний характер та не може бути підставою для порушення встановленої процедури (порядку) у разі необхідності погодження обгрунтованого відхилення від чинних державних будівельних норм, в тому числі і на основі розробленої Концепції, оскільки за визначенням ч.1 ст.1 Закону України "Про будівельні норми" від 05.11.2009 р. № 1704-VI будівельні норми - затверджений суб`єктом нормування підзаконний нормативний акт технічного характеру, що містить обов`язкові вимоги у сфері будівництва, містобудування та архітектури; державні будівельні норми - нормативний акт, затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, містобудування та архітектури, а як передбачено ч.5 ст.10 Закону України "Про будівельні норми", обгрунтовані відхилення від будівельних норм, що забезпечують дотримання встановлених вимог безпеки у спосіб, не передбачений будівельними нормами, можуть бути погоджені суб`єктом нормування відповідно до встановленого ним порядку.

Порядок розгляду в Мінрегіонбуді звернень щодо відхилень від діючих державних будівельних норм затверджено Наказом Мінрегіонбуду №301 від 04.07.2008р. (в редакції наказу від 16.09.2013р. №450), але у даному випадку позивач не звертався до Мінрегіонбуд щодо облаштування АГЗП) на території існуючій СТО НОМЕР_1 з відхиленням від діючих ДБН і рішення про можливість такого відхилення щодо даного питання не приймалось.

При цьому, слід зазначити, що передбачена законом можливість відхилення від ДБН лише дозволяє, за умови дотримання відповідної процедури, виконувати будівельні роботи з відхиленням від тих чи інших державних будівельних норм, але таке відхилення не відміняє положень закону, за якими виконання будівельних робіт можливе лише за умови отримання відповідного дозволу органу державного архітектурно-будівельного контролю і не дозволяє виконання будівельних робіт без такого дозволу.

Стосовно визначення класу наслідків (відповідальності) та категорії складності об`єктів будівництва, окрім вищенаведених положень Законів «Про регулювання містобудівної діяльності» та «Про об`єкти підвищеної небезпеки», а також доводів відповідача, судова колегія також бере до уваги приписи Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, за тверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1442 (далі - Порядок № 1442), в якій АЗС поділяються на стаціонарні, пересувні та контейнерні, і «стаціонарною» вважається комплекс споруд для приймання та відпуску нафтопродуктів з наземним або підземним розміщенням резервуа рів і з не зблокованими з ними паливо-, масло- та газороздаваль- ними колонками, яка є об`єктом дорожнього сервісу. А «контейнерними» вважаються установки для відпуску нафтопродуктів, які складаються з резервуара і паливо роздавальної колонки, зблокованих в єдиному контейнері, використання яких дозволяється лише в автогосподарствах, на промислових і сільсько господарських підприємствах, платних стоянках автомобілів, моторних човнів і катерів, пристанях, у гаражних кооперативах та сільській місцевості, де відсутні стаціонарні АЗС.

Виходячи з наявних матеріалах письмових доказів, розміщена за адресою: АДРЕСА_1 на території СТО НОМЕР_1 АГЗП є стаціонарною, і відповідно, розміщення автомобільного газозаправного пункту (АГЗП) має здійснюватися відповідно до Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки», що передбачає проведення їх ідентифікації в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2002 року № 956 «Про ідентифікацію та декларування безпеки обєктів підвищеної небезпеки».

Відповідно до п. 16 Порядку № 1442, на території СТО НОМЕР_1 автомобільний газозаправний пункт за адресою: АДРЕСА_1 - беззаперечено належить до об`єктів підвищеної небезпеки, оскільки не підпадає під визначення «контейнерного», отже має бути віднесений до класу наслідків (відповідальності) ССЗ та ІV або V категорії складності.

Підсумовуючи вищевикладене у сукупності з висновками Верховного Суду у справі №823/1850/16 від 21.08.2019, в якому судова палата Касаційного адміністративного суда сформувала правовий висновок про те, що «розміщення виконаного цілісним заводським виробом стаціонарного заправника газом на раніше введеній в експлуатацію автомобільній заправній станції є її реконструкцією, здійснення якої в силу закону відноситься до будівельних робіт і потребує отримання дозволу органу державного архітектурно-будівельного контролю» - судова колегія визнає, що відповідачем правомірно було прийнято рішення про притягнення позивача до відповідальності за правопорушення у сфері містобудівної діяльності за здійснення робіт по встановленню на територіїї СТО НОМЕР_1 автомобільного газозаправного пункту (АГЗП) без отримання дозволу на виконання будівельних робіт державного архітектурно-будівельного контролю та за початок експлуатації вказаного АГЗП без введення в експлуатацію.

Одночасно судова колегія звертає увагу на те, що питання наявності передбачених законом підстав для видачі позивачу дозволу Головного управління Держпраці у Запорізькій області на виконання робіт підвищеної небеспеки та експлуатації АГЗП, також як і погодження та дозвіл на експлуатацію Головним Управлінням Державної служби з надзвичайних ситуацій у Заполрізькій області - не було предметом розгляду у цій справі, і питання отримання таких дозволів та погоджень підлягає самостійному вирішенню у встановленому законом порядку.

Встановлені під час апеляційного перегляду даної справи обставини дають судовій колегії підстави для висновку про те, що судом першої інстанції неправильно у цій справі встановлено фактичні обставини та помилково застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права, що є підставою для скасування оскаржуваного відповідачем судового рішення з ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 242, 315, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області - задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 року - скасувати.

Відмовити у задоволені адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасуванні постанов головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу №2 Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області Корнієнка Євгена Івановича від 20.05.2019 №19/1008-1.18/162 та №18/1008-1.18/161 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, і про визнання протиправними та скасуванні приписів головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу №2 Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області Корнієнка Євгена Івановича від 06.05.2019 №16 та №17 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов