Справа № 140/3652/19
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2020-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/3652/19 пров. № А/857/3010/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16.01.2020р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській обл. про визнання протиправною відмови в призначенні дострокової пенсії за віком, зобов`язання призначити дострокову пенсію за віком як батькові, який здійснював виховання п`ятьох і більше дітей (суддя суду І інстанції: Плахтій Н.Б., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 16.01.2020р., м.Луцьк; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

09.12.2019р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України у Волинській обл. щодо відмови йому в призначенні дострокової пенсії за віком відповідно п.3 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язати пенсійний орган призначити та виплачувати позивачу дострокову пенсію за віком, як батьку, який здійснював виховання п`ятьох і більше дітей до шестирічного віку, відповідно до п.3 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 13.11.2019р.; стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати по сплаті судового збору (а.с.3-6).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.1-1а).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 16.01.2020р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.61-62).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив позивач ОСОБА_1 , який покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права (неправильне тлумачення закону) та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.67-69).

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що виходячи із змісту п.3 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», матері п`ятьох і більше дітей надається право вибору особи, яка буде одержувати дострокову пенсію за віком: вона сама (якщо досягла віку 50 років і має стаж роботи не менше 15 років) або батько дітей (якщо він досяг віку 55 років і має не менше 20 років страхового стажу). Тобто, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» поширив дану соціальну гарантію також на батька дітей (за вибором матері) і не встановив обмежень матері у праві на вибір іншого виду пенсії по іншому закону, зокрема по Закону України «Про пенсійне забезпечення»; не передбачає відсутність права батька п`ятьох і більше дітей на цю дострокову пенсію у разі відмови матері від цієї пенсії на користь іншого виду дострокової пенсії.

Відсутність такого застереження в цьому Законі дає можливість делегувати батьку, який досяг 55 років та має 20 років страхового стажу, право на отримання дострокової пенсії.

Дружина апелянта отримує пенсію по нормах Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та умови виходу на дострокову пенсію багатодітних матерів. Отже, право виходу на пенсію відповідно до п.3 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вона не використала, надавши згоду на призначення пенсії з цих підстав своєму чоловікові - батькові дітей, який здійснював їх виховання. Вказаними нормами Закону визначено спеціальне суб`єктивне право батька (за вибором матері), як одного з членів подружжя, що здійснювало виховання дітей, на призначення дострокової пенсії за віком, і допустимість реалізації цього права не може ставитися в залежність від реалізації матір`ю свого права на призначення дострокової пенсії за віком, передбаченого іншими нормами законодавства, якщо вона скористалася своїм правом і відмовилася від пенсії, передбаченою п.3 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 12.11.2013р. у справі № 21-373а13.

Відповідачем ГУ ПФ у Волинській обл. скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.83-88).

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.47-54).

13.11.2019р. позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення йому дострокової пенсії за віком як батькові, який виховав п`ятьох і більше дітей до шестирічного віку (а.с.28). До заяви додав трудову книжку, свідоцтва про народження дітей, свідоцтво про шлюб та згоду дружини на призначення пенсії (а.с.28-58).

Листом відповідача ГУ ПФ України у Волинській обл. № 25040 від 22.11.2019р. відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії згідно п.3 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з тим, що дружина використала своє право на призначення пенсії (незалежно від виду) до досягнення віку, передбаченого ст.26 цього Закону (а.с.9).

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що за змістом п.3 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» дострокова пенсія за віком призначається одному з батьків за вибором матері у випадку досягнення встановленого віку та наявності відповідного страхового стажу.

Як слідує з матеріалів справи, дружині позивача ОСОБА_7 призначено, починаючи з 25.11.2005р., пенсію по віку відповідно до п.«ж» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як багатодітній матері, яка працювала в сільському господарстві, про що свідчить довідка № 2018/02-11-14 від 13.11.2019р. (а.с.30).

Отже, дружина позивача скористалась правом виходу на пенсію за віком та на момент звернення позивача за призначенням дострокової пенсії за віком вже перебувала на пенсійному забезпеченні.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у позивача відсутнє право на дострокову пенсію за віком відповідно до п.3 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки його дружина використала своє право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.«ж» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірних та обґрунтованих висновків, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначає Закон України № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 10 вказаного Закону встановлено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Статтею 26 зазначеного Закону встановлені умови призначення пенсії за віком. Зокрема, за загальним правилом особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності відповідного страхового стажу, визначеного у даній статті.

Водночас, п.3 ч.1 ст.115 наведеного Закону визначено, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

За вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю здійснювалося батьком, йому призначається дострокова пенсія за віком після досягнення 55 років та за наявності страхового стажу не менше 20 років.

Таким чином, за змістом норми п.3 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» дострокова пенсія за віком призначається одному з батьків за вибором матері у випадку досягнення встановленого віку та наявності відповідного страхового стажу.

Під час судового розгляду з`ясовано, що дружина позивача одержує з 25.11.2005р. пенсію по віку згідно п.«ж» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як багатодітна мати, що працювала у сільському господарстві.

Вона використала своє право на призначення одного із видів пенсії до досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Отже, дружина позивача скористалась правом виходу на пенсію за віком та на момент звернення позивача за призначенням дострокової пенсії за віком вже перебувала на пенсійному забезпеченні.

З огляду на викладене, у позивача відсутнє право на дострокову пенсію за віком відповідно до п.3 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки його дружина ОСОБА_7 використала своє право на отримання пенсії за віком.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що дружина позивача (мати дітей) скористалась правом на призначення даного виду пенсії, а тому відмова позивачу у призначенні пенсії є правомірною.

В частині решти покликань апелянта колегія суддів враховує, що відповідно до п.«ж» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» па пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, жінки, які працюють у сільськогосподарському виробництві та виховали п`ятеро і більше дітей, незалежно від віку і трудового стажу, в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.15 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, чинній на момент призначення дружині позивача пенсії) до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно подальшого законодавчого регулювання норми цього Закону були доповнені положеннями про те, що Закон України «Про пенсійне забезпечення» застосовується в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено розділом XIV-1 згідно із Законом України № 2148 VIII від 03.10.2017р.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається жінкам, які працюють у сільськогосподарському виробництві та виховали п`ятьох і більше дітей, - незалежно від віку і трудового стажу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, пенсія дружині позивача в 2005 році була призначена в порядку, визначеному Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (вступив в дію з 01.01.2004р.), хоча право на призначення такої визначалося за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Призначена дружині позивача пенсія і пенсія, яку ОСОБА_1 прагне отримати, є одного виду - пенсія за віком з особливістю (здійснення виховання п`ятеро і більше дітей), хоча умови призначення таких пенсій є різними.

Звідси, дружина позивача (мати дітей) скористалась правом на призначення даного виду пенсії.

Покликання апелянта на правову позицію, висловлену Верховним Судом України по аналогічній категорії справ, зокрема, в постанові від 12.11.2013р. у справі № 21-373а13, є хибним, оскільки обставини цієї справи є відмінними від обставин розглядуваної справи. Зокрема, по справі № 21-373а13 дружина позивача скористалася своїм правом на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1, тобто, її достроковий вихід на пенсію не був пов`язаний із вихованням дитини-інваліда.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача відхилені.

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, колегія суддів приходить до переконання про відсутність правових підстав для визнання неправомірними дій відповідача ГУ ПФ України у Волинській обл. щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні дострокової пенсії за віком відповідно п.3 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язання пенсійного органу призначити та виплачувати позивачу дострокову пенсію за віком, як батьку, який здійснював виховання п`ятьох і більше дітей до шестирічного віку, відповідно до п.3 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 13.11.2019р., а тому заявлений позов не підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, ч.2 ст.313, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16.01.2020р. в адміністративній справі № 140/3652/19 залишити без задоволення, а вказане рішення суду - без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складення повного тексту судового рішення: 13.05.2020р.