Справа № 300/2243/19
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2020-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 рокуСправа № 300/2243/19 пров. № А/857/1240/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача - Качмара В.Я.,

суддів - Курилець А.Р., Старунського Д.М.,

при секретарі судового засідання - Пильо І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2019 року (суддя Микитин Н.М., м.Івано-Франківськ) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - ГУПФ) в якому просив:

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у зарахуванні до стажу, що дає право на призначення та обрахунку пенсії за віком, періоди роботи з 01.05.1989 по 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі чи в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі в пільговому обчисленні з розрахунку один рік за один рік і шість місяців;

зобов`язати ГУПФ зарахувати до стажу, що дає право на призначення та обрахунок пенсії за віком вказані вище періоди роботи у пільговому обчисленні, з моменту призначення пенсії, з 12.07.2010.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2019 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В доводах апеляційної скарги посилаючись на окремі обставини справи та норми матеріального права вказує, що на працівників, які працювали вахтовим методом в районах Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі не поширюються додаткові пільги, передбачені статтею 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» (далі - Указ-1), зокрема, зарахування одного року роботи у вказаних районах за один рік і шість місяці роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність. Виходячи з цього вказав, що cтаж роботи позивача в районах Крайньої Півночі підтверджується трудовою книжкою, а тому безпідставно не взяті для зарахування до трудового стажу період роботи в районах Крайньої півночі та районах прирівняних до них у відповідності з чинним законодавством.

Такі висновки суду першої інстанції, з огляду на встановлені обставини та матеріали справи є помилковими, з таких міркувань.

Апеляційним судом, з врахуванням встановленого судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУПФ та з 12.07.2010 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV; а.с.24-30).

У липні 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою в якій зазначив, що згідно поданих ним для призначення пенсії документів він працював в районах Крайньої Півночі, що підтверджується записами у трудовій книжці. На підставі цього, просив надати інформацію чи зараховані ці періоди в півтора кратному розмірі для обрахунку стажу роботи.

01.08.20199 листом №898/0-15 ГУПФ надано відповідь, про те, що пільгове обчислення стажу поширюється тільки на працівників, які уклали письмові строкові договори про роботу на Крайній Півночі і в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі і проводиться на підставі трудової книжки або довідки, де зазначено періоди роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі, а також право на користування пільгами. В зв`язку з цим пенсія призначена та виплачується згідно чинного законодавства (а.с.10).

Як вбачається з записів трудової книжки від 02.07.1968 (далі - Трудова книжка) позивач, у спірний період з 13.05.1989 по 01.10.1991 - прийняти на роботу у Виробниче об`єднання «Пурнефтеспецстрой» трест «Пурнефтеспецстрой» механізованих робіт район Крайньої Півночі водієм першого класу на всі марки машини по вахтовому методу в порядку переводу та 01.10.1991 звільнений по переводу у зв`язку з ліквідацією підприємства та тієї ж дати прийнятий на роботу по переводу водієм першого класу по вахтовому методу роботи (а.с.38).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

За правилами абзаців першого та другого пункту 5 «Прикінцевих положень» Закону №1058-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу-1, постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 №1908-VІІ «Про розширення пільг на осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і у місцевостях, що прирівнюються до районів Крайньої Півночі» (далі - Указ-2).

Абзацом третім пункту 5 «Прикінцевих положень» Закону №1058-IV передбачено, що пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Статтями 1-4 Указу-1 встановлено надання всім робітникам і службовцям державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій наступних пільг: виплату надбавок до заробітної плати; надання додаткових відпусток; можливість об`єднання відпусток, але не більш як за три роки; виплату різниці між розміром допомоги по соціальному страхуванню і фактичним заробітком (включаючи надбавки) в разі тимчасової втрати працездатності.

У статті 5 цього Указу зазначено про надання додаткових пільг, в тому числі щодо зарахування одного року роботи у вказаних районах за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком або по інвалідності працівникам, які переводились, направлялись або запрошувались на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п`ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Водночас, у Трудовій книжці позивача відсутні відомості щодо наявності у останнього пільг, зокрема тих, що передбачені статтею 5 Указу-1.

Відповідно до статті 3 Указу-2 скорочено тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу-1, з п`яти до трьох років та надавати зазначені пільги особам, які прибули в ці райони і місцевості з власної ініціативи, за умови укладення ними трудових договорів на строк три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Про надання пільг, передбачених статтями 1-4 Указу-1 незалежно від наявності письмового строкового трудового договору, а пільг, передбачених статтею 5 Указу-1, - за умови укладання трудового договору, йдеться також в Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року №530/П-28 (далі - Інструкція).

За змістом пункту 7 Інструкції трудові договори на певний строк (три або два роки) укладаються у письмовій формі міністерствами, відомствами, центральними установами, а також підприємствами, установами та організаціями, які розташовані в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з працівниками, які прибули на роботу в ці місцевості з інших районів держави.

Згідно з пунктом 6 Інструкції пільги, передбачені Указами-1, 2 надаються працівникам експедицій, цілорічних партій, нафторозвідок, загонів, які розташовані (базуються) у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а також працівникам експедицій та інших геологорозвідувальних і топографо-геодезичних організацій, які розташовані (базуються) поза районами Крайньої Півночі і місцевостями, прирівняними до районів Крайньої Півночі, направленим на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, в цілорічні партії, нафторозвідки, загони.

Відповідно до пункту 5.9 «Основних положень про вахтовий метод організації робіт», затверджених постановою Держкомпраці СРСР, Секретаріату ВЦРПС та Міністерства охорони здоров`я СРСР від 31.12.1987 №794/33-82, працівникам підприємств та організацій, які виїжджають для виконання робіт вахтовим методом у райони Крайньої Півночі або в прирівняні до них місцевості з інших районів держави, надаються пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу-1.

Отже, на працівників, які працювали вахтовим методом в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, поширюються пільги, передбачені статтями 1-4 Указу-1, а додаткові пільги, передбачені статтею 5 цього Указу, зокрема, зарахування одного року роботи у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності, не поширюються.

Спору, що місцевість, де працював позивач, і що така відносилась до районів Крайньої Півночі, між сторонами не існує.

Проте, суд першої інстанції не дав жодної оцінки записам, що містяться у Трудовій книжці позивача, що стосуються характеру роботи останнього, а саме при прийняті на роботу вахтовим медом та звільнення з місця роботи у зв`язку із ліквідацією підприємства, і в той самий час прийняття на іншу роботу теж по вахтовому методу роботи.

Разом з тим, спірні періоди роботи враховані відповідачем при розрахунку загального стажу при призначені пенсії позивача в одинарному розмірі.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку, що на працівників, які працювали вахтовим методом в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, поширюються пільги, передбачені статтями 1-4 Указу-1, а додаткові пільги, передбачені статтею 5 зазначеного Указу, зокрема зарахування одного року роботи у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності, не поширюються.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 27 жовтня 2015 року №21-3324а15, та від 13 квітня 2016 року 344/9046/15-а, Верховного Суду від 21 листопада 2018 року, 18 березня 2020 року у справах №№338/1152/14-а, 345/1785/17.

Відтак, зважаючи на відсутність у позивача права на пільги, передбачені статтею 5 Указу-1, суд апеляційної інстанції не погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову та приймає до уваги доводи скаржника, що викладені ним в апеляційній скарзі, за якими документи, що подані позивачем для призначення (перерахунку) пенсії не містять жодних відомостей, що підтверджують право працівника на пільги у вигляді зарахування до стажу роботи одного року, як один рік і шість місяців за роботу, що виконувалась в районах Крайньої Півночі, з огляду на встановлені вище обставини.

Відповідно статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених норм права, апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення), що призвело до безпідставного задоволення позову, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2019 року скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
Д. М. Старунський
Повне судове рішення складено 14 травня 2020 року.