Справа № 460/3259/19
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2020-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/3259/19 пров. № А/857/3327/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Поліської митниці Держмитслужби на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 січня 2020 року, ухвалене головуючим суддею Щербаковим В. В. у м. Рівне, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови,-

В С Т А Н О В И В:

08 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Рівненської митниці ДФС (правонаступником якої є Поліська митниця ДФС), в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 10 липня 2019 року № UA204000/2019/000673/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів транспортних засобів комерційного призначення № UA204000/2019/00685.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що ним при здійсненні митного оформлення сільськогосподарської техніки надано всі необхідні та достатні документи в підтвердження заявленої її митної вартості за основним методом, однак, відповідач, всупереч вимогам Митного кодексу України, безпідставно прийняв оскаржуване рішення та неправомірно застосував резервний метод визначення митної вартості товарів, імпортованих позивачем.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 09 січня 2020 року позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Поліська митниця ДФС подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що декларантом не надано всіх необхідних документів для визначення митної вартості товарів за ціною договору, а надані документи містять розбіжності, які, на думку митного органу, не дозволяють перевірити правильність митної вартості товару. Вказує на те, що позивачем під час здійснення митного оформлення не надано фактуру від 15 квітня 2019 року №SRRIJA SLA NR.:25424172, міжнародну товаротранспортну накладну від 15 квітня 2019 року б/н на вагу товарів, що вилучалися, виписки з бухгалтерської документації продавця, висновки про якісні та вартісні характеристики та копію експортної декларації країни відправлення, а тому митна вартість правомірно визначена за резервним методом.

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому її заперечує, покликається на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 15 квітня 2019 року громадянин ОСОБА_1 придбав у фірми UAB "DUSETAI" у м. Каунас, Литва, сільськогосподарську техніку на суму 7310,00 євро та фрези до неї за 900,00 євро. Дана сума коштів була оплачена ним на рахунок продавця згідно з касовим ордером серії DUS №1035 від 15 квітня 2019 року.

09 липня 2019 року для митного оформлення зазначених товарів декларантом ОСОБА_2 до Рівненської митниці ДФС була подана митна декларація типу ІМ40 №UA204010/2019/223529 із комплектом товаросупровідних документів за заявленою митною вартістю за ціною договору в розмірі 8210,00 Євро.

Для підтвердження заявленої митної вартості товару до митниці разом з митною декларацією декларантом були подані, зокрема, наступні документи: рахунок-фактура від 15 квітня 2019 року №20190415, рахунок-фактура від 15 квітня 2019 року № 20190416, корекційна фактура №1 від 15 квітня 2019 року, товарно-транспортна накладна від 15 квітня 2019 року, касовий ордер серії DUS №1035 від 15 квітня 2019 року, договір на перевезення вантажу №8 від 10 квітня 2019 року, рахунок-фактура на здійснення перевезення вантажу №9 від 15 квітня 2019 року, лист продавця від 03 липня 2019 року б/н тощо.

За результатами перевірки правильності визначення декларантом митної вартості товару, визначеного у декларації, відповідачем запропоновано надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару згідно з частиною третьою статті 53 Митного кодексу України, а саме: фактуру від 15 квітня 2019 №SRRIJA SLA NR.:25424172, міжнародну товаротранспортну накладну від 15 квітня 2019 року б/н на вагу товарів, що вилучалися, виписки з бухгалтерської документації продавця, які містять інформацію щодо числових значень складових вартості імпортованого товару на заявлених комерційних умовах поставки, висновки про вартісні та якісні характеристики оцінюваного товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; копію експортної митної декларації країни відправлення.

Підставою для вимоги про надання додаткових документів стало те, що відповідно до протоколу про порушення митних правил від 16 квітня 2019 року №0175/20400/19 вилучено фактуру від 15 квітня 2019 року № SRRIJA SLA NR.:25424172 на загальну вартість товарів 37440 EUR, яку до митного оформлення не подано. Крім цього до митного оформлення подано корегуючу фактуру від 03 липня 2019 року №1, у якій добавлено окремий товар акумулятор JAP, при цьому загальна вартість фактури не змінилася (7310 EUR). Згідно листа від 03 липня 2019 року зазначено, що ківш TF21 не є окремим товаром, а ним комплектується міні-трактор марки ISEKI, модель TF-21F, однак згідно протоколу ківш вилучено, як окремий товар, згідно з інвойсом від 15 квітня 2019 року №SRRIJA SLA NR.:25424172. Вага товарів заявлена до митного оформлення не відповідає вазі товарів, що були вилучені за протоколом про порушення митних правил від 16 квітня 2019 року № 0175/20400/19, при цьому до митного оформлення не подано документ CMR б/н від 15 квітня 2019 року на вагу товарів, що вилучалися. Постановою Рівненського міського суду від 10 травня 2019 року (справа №569/8370/19) встановлено, що імпортер громадянин ОСОБА_3 придбав у Литві сільськогосподарську техніку за вартістю 37440 EUR для її реалізації на території України. Відповідач вважає, що документи попередньої господарської операції відображають вартість та характер операції позивача, відповідно вважає вказаних осіб пов`язаними.

Листом від 10 липня 2019 року № 1 декларант повідомив, що фактура від 15 квітня 2019 року № SRRIJA SLA NR.:25424172 на загальну вартість 37440 євро у імпортера ОСОБА_1 відсутня, а джерело інформації про вагу товару, зазначену у протоколі про порушення митних правил №0175/20400/19 від 16 квітня 2019 року, декларанту не відоме. Повідомлено митний орган про відсутність у імпортера документів інших, окрім наданих.

10 липня 2019 року Рівненська митниця ДФС прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA204000/2019/000673/2, згідно з яким митна вартість сільськогосподарської техніки визначена за резервним методом та видала картку відмови у митному оформленні (випуску) товарів № UA204000/2019/00685.

При цьому, для визначення митної вартості оцінюваного товару використано вартість, що містилась у фактурі від 15 квітня 2019 року № SRRIJA SLA NR.:25424172, а саме, 37440 євро із додаванням транспортних витрат в розмірі 650 євро, за шостим (резервним) методом визначення митної вартості товарів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався тим, що митна вартість імпортованих позивачем товарів, що вказана у митній декларації ІМ40 №UA204010/2019/223529, визначена за основним методом і до митної декларації додано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про їх митну вартість за ціною договору, а відтак, відповідачем безпідставно визначено митну вартість ввезених позивачем товарів із застосуванням резервного методу.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 Митного кодексу України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою (частина перша статті 52 Митного кодексу України).

Частинами другою-шостою статті 53 Митного кодексу України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Відповідно до частин першої-третьої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з частинами шостою та сьомою статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

За приписами частини восьмої статті 57 Митного кодексу України, у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, основним методом визначення митної вартості товарів є метод - за ціною договору. Обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Відтак, рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у правильності визначення декларантом митної вартості.

Як встановлено з матеріалів справи, на підтвердження митної вартості сільськогосподарської техніки позивачем надано, зокрема, рахунок-фактуру від 15 квітня 2019 року №20190415, рахунок-фактуру від 15 квітня 2019 року № 20190416, корекційну фактуру №1 від 15 квітня 2019 року, згідно з якими вартість сільськогосподарської техніки становить 8210,00 Євро.

Згідно з наданим прибутковим касовим ордером серії DUS №1035 від 15 квітня 2019 року ОСОБА_1 сплачено фірмі UAB "DUSETAI" 7310 євро згідно з рахунком-фактурою від 15 квітня 2019 року №20190415 та 900 євро згідно з рахунком-фактурою від 15 квітня 2019 року № 20190416, всього 8210,00 Євро.

Вказані документи містять ідентифікуючі дані придбаної позивачем сільськогосподарської техніки та зазначені в них відомості не спростовані митним органом, оскільки ним не надано суду доказів підтвердження чи непідтвердження обставини відчуження фірмою UAB "DUSETAI" позивачу сільськогосподарської техніки та отримання або неотримання нею від позивача коштів в сумі 8210,00 Євро або іншої суми за її відчуження.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що митний орган мав можливість перевірити задекларовану вартість імпортованої сільськогосподарської техніки, оскільки вказані вище документи містять відомості про юридичну особу продавця та її адресу, однак, жодних заходів щодо уточнення дійсної вартості імпортованого товару відповідачем вжито не було.

Слід зазначити, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 Митного кодексу України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

Така позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій, зокрема, у постанові від 08 жовтня 2019 року у справі № 803/776/17.

Як підтверджується матеріалами справи, при постановленні вимоги про надання додаткових документів та при винесенні рішення про коригування митної вартості, митним органом використано документи та інформацію, які не мають відношення до позивача, ним не сформовані та до митного оформлення не подавались, зокрема, протокол про порушення митних правил від 16 квітня 2019 року №0175/20400/19 та постанову Рівненського міського суду від 10 травня 2019 року в справі №569/8370/19.

Так, протоколом про порушення митних правил від 16 квітня 2019 року № 0175/20400/19 встановлено вчинення громадянином Республіки Білорусь ОСОБА_4 дій, спрямованих на переміщення товару з приховуванням від митного контролю шляхом подання до митного органу документів, що містять неправдиві відомості щодо відправника, отримувача, кількості вантажних місць та вартості товару.

Відповідно до вказаного протоколу вилучено фактуру від 15 квітня 2019 року № SRRIJA SLA NR.:25424172 на загальну вартість товарів 37440 євро, яку до митного оформлення не подано.

Апеляційний суд звертає увагу, на ту обставину, що зазначена фактура виписана на товари, отримувачем яких є ОСОБА_5 , а відправником UAB «LITECHNIJA», відтак, така не могла бути подана позивачем до митного оформлення.

Суд вважає безпідставними покликання митного органу на те, що відповідно до протоколу про порушення митних правил від 16 квітня 2019 року № 0175/20400/19 ківш TF21 вилучено як окремий товар згідно інвойсу від 15 квітня 2019 року №SRRIJA SLA NR.:25424172 з огляду на відсутність обгрунтування посадовою особою митного органу його вилучення як окремої одиниці. При цьому, згідно з листом продавця від 03 липня 2019 року ківш TF21 не є окремим товаром, ним комплектується міні-трактор марки ISEKI, модель TF-21F.

Покликання митного органу на те, що вага товарів заявлена до митного оформлення не відповідає вазі товарів, що були вилучені за протоколом про порушення митних правил від 16 квітня 2019 року № 0175/20400/19 суд також не бере до уваги, з огляду на відсутність в протоколі відомостей про проведення посадовою особою при вилученні товарів їх зважування.

При цьому, як зазначив суд першої інстанції, відповідачем не доведено пов`язаності осіб, а саме, громадянина ОСОБА_6 та позивача, відповідно безпідставним є покликання відповідача на постанову Рівненського міського суду від 10 травня 2019 року (справа №569/8370/19), у якій встановлено обставини щодо придбання імпортером - громадянином ОСОБА_7 у Литві сільськогосподарської техніки вартістю 37440 EUR для її реалізації на території України.

З огляду на викладене, позивачем подано митному органу всі належні та допустимі докази на підтвердження ціни придбаної сільськогосподарської техніки.

Зазначені документи не містять розбіжностей щодо вартості та вказують, що їх дані піддаються обчисленню.

Крім цього, у рішенні про коригування митної вартості товарів від 10 липня 2019 року № UA204000/2019/000673/2 зазначено про неможливість застосування другого-п`ятого методів визначення митної вартості у зв`язку з відсутністю інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари та даних, на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно з четвертим та п`ятим методами.

При прийнятті цього рішення відповідачем використано вартість, що містилась у фактурі від 15 квітня 2019 року № SRRIJA SLA NR.:25424172, а саме, 37440 євро із додаванням транспортних витрат в розмірі 650 євро, за шостим (резервним) методом визначення митної вартості товарів.

При цьому, відповідачем не обґрунтовано згідно вимог Митного кодексу України алгоритм формування кінцевої визначеної митної вартості сільськогосподарської техніки, жодних розрахунків посадовою особою не наведено, вартість взята із рахунку-фактури, яка не стосується позивача.

Таким чином, митним органом не надано обґрунтованих пояснень щодо визначення митної вартості ввезеного позивачем товару.

З огляду на викладене, митний орган, визначаючи необхідним застосування одного із другорядних методів визначення митної вартості товарів, виходив виключно із аргументів, які при їх системному аналізі не можуть належним чином підтвердити обґрунтованість застосовуваного методу. Неправильний вибір необхідного до застосування методу визначення митної вартості товарів призвів до незаконності проведеного митним органом коригування митної вартості товарів. Як наслідок, митним органом порушено вимоги принципу обґрунтованості при виконанні покладених на неї обов`язків.

Вказана позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій, зокрема, у постанові від 23 липня 2019 року у справі №1140/3242/18.

За таких обставин, слід погодитися із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено наявності у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару із застосуванням першого методу, а саме, заявлення позивачем неповних та/або недостовірних відомостей про його митну вартість та відсутність у документах, поданих до митного оформлення, відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена, або підлягає сплаті за товари.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про протиправність прийнятих відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів від 10 липня 2019 року № UA204000/2019/000673/2 та картки відмови у митному оформленні (випуску) товарів № UA204000/2019/00685, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Поліської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 січня 2020 року у справі № 460/3259/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 13.05.2020