Справа № 200/14042/19-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2020-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року справа №200/14042/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Ястребової Л.В., за участю секретаря судового засідання - Тішевського В.В., представника відповідача - Гузенка Р.О., діючого за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року у справі № 200/14042/19-а (головуючий суддя І інстанції - Зеленов А.С.), складене у повному обсязі 03 лютого 2020 року у м. Слов`янську Донецької області за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

04 грудня 2019 року ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про припинення нарахування і виплати ОСОБА_1 з 01 травня 2015 року щомісячних страхових виплат;

- скасувати рішення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про припинення ОСОБА_1 виплати щомісячних страхових виплат;

- зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат;

- стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті одноразової грошової допомоги та щомісячним страховим виплатам за період з 01 травня 2015 року (а.с. 4-6).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року відмовлено у задоволені позовних вимог у повному обсязі (а.с. 87-89).

Не погодившись з вищевказаним судовим рішенням в частині відмови у задоволені позовних вимог про стягнення одноразової грошової допомоги, ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального процесуального права, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги про стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті одноразової грошової допомоги в сумі 78 682,80 грн.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначає, що одноразова грошова допомога в сумі 78 682,80 грн. призначена постановою від 21 травня 2014 року відділенням Фонду м. Торез на підставі довідки МСЕК від 29 квітня 2014 року серії 10 ААА № 238798 в той час, коли органи держаної влади ще здійснювали свої повноваження у м. Донецьк.

Зазначає, що відділення фонду у м. Торез є реорганізованим, його правонаступником є Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, відтак, саме відповідач має сплатити заборгованість по одноразовій грошовій допомозі.

Посилався на висновки Верховного Суду, викладені у рішенні по зразковій справі № 805/402/18 (а.с. 95-98).

Позивач судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

12 травня 2020 року до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому наполягав на тому, що рішення суду першої інстанції прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу, наполягав на тому, що рішення суду першої інстанції прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8) є внутрішньо переміщеною особою до м. Маріуполя відповідно до довідок від 25 листопада 2014 року № та від 06 липня 2016 року № (а.с. 9, 62).

Відповідно до довідки Донецької обласної МСЕК № 5 від 29 квітня 2014 року серія 10ААА №238798 ОСОБА_1 було визначено 15% втрати професійної працездатності на період з 29 квітня 2014 року до 01 травня 2015 року з повторним переоглядом 29 квітня 2015 року (а.с.10).

Постановою начальника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Торезі від 21 травня 2014 року №0561/18325/18325/8 потерпілому ОСОБА_1 призначено одноразову допомогу в разі стійкої втрати працездатності в сумі 78682,80 грн. (а.с.12).

Постановою начальника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Торезі від 21 травня 2014 року №0561/18325/18325/7 потерпілому ОСОБА_1 призначено щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 1789,60 грн. (а.с.13).

02 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про продовження раніше призначених страхових виплат (а.с.55-56).

Постановою начальника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Маріуполі від 15 жовтня 2014 року №0546/20356/1, поновлено страхові виплати позивачу (а.с.60).

Постановою начальника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Маріуполі від 15 жовтня 2014 року №0546/20356/2 продовжено потерпілому ОСОБА_1 виплати з 01 вересня 2014 року по 30 квітня 2015 року включно (а.с.61).

Постановою начальника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Маріуполі від 03 червня 2015 року №0546/20356/4 ОСОБА_1 знято з обліку 30 квітня 2015 року та припинено всі страхові виплати з 01 травня 2015 року (а.с.65).

Листом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 05 листопада 2019 року №6-01-04/18-515 позивача повідомлено, що щомісячні страхові виплати проводились згідно довідки Донецької обласної МСЕК № 5 від 29 квітня 2014 року серія 10ААА №238798, якою було визначено 15% втрати професійної працездатності на період з 29 квітня 2014 року до 01 травня 2015 року з повторним переоглядом 29 квітня 2015 року. Із заявою до відділення про виплату раніше призначених, але не виплачених страхових виплат, позивач не звертався (а.с.14). Спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача щодо невиплати позивачу щомісячних страхових виплат та одноразової допомоги при втраті працездатності.

Суд першої інстанції відмовив у задоволені позовних вимог, посилаючись на закінчення терміну дії довідки МСЕК, що апелянтом не оскаржується.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В суді апеляційної інстанції позивач оскаржує судове рішення лише в частині відмови у задоволені позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по одноразовій допомозі в разі стійкої втрати працездатності в сумі 78682,80 грн.

Відтак, суд апеляційної інстанції надає оцінку лише вищевказаній вимозі.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-ХIV (далі - Закон № 1105-ХIV), Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону № 1105-ХIV, страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Нарахування та проведення страхових виплат урегульовано у декількох нормативних актах:

1) статті 46 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення;

2) статті 173 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), відповідно до якої шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку;

3) Законі України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі - Закон № 1105-ХІV), який із 01 січня 2015 року діє в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII та має назву "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", визначає відповідно до Конституції України та основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на момент виникнення спірних правовідносин правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві.

Порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат, визначений постановою правління Фонду соціального страхування України від 19 липня 2018 року № 11 (далі - постанова № 11).

Відповідно до п. 1.2. постанови № 11 у разі настання страхового випадку управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, або в межах повноважень відділення виконавчої дирекції Фонду в районах і містах обласного значення (далі - управління (відділення) Фонду) зобов`язані своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну потерпілому внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті особам, які мають на це право, виплачуючи, зокрема, одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого (п.п.2).

Управління (відділення) Фонду розглядають справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або осіб, які мають право на страхові виплати, за наявності усіх необхідних документів, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон) та цим Порядком і приймають відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження останнього документа (п. 1.3 Постанови № 11).

Відповідно до п. 1.4. постанови № 11 рішення про страхові виплати приймається начальником управління Фонду або за його письмовим дорученням начальником підпорядкованого відділення Фонду та оформляється постановою (у тому числі в разі призначення страхової виплати за рішенням суду), у якій зазначаються дані про потерпілого та осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою начальника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Торезі від 21 травня 2014 року №0561/18325/18325/8 потерпілому ОСОБА_1 призначено одноразову допомогу в разі стійкої втрати працездатності в сумі 78 682,80 грн. (а.с.12).

За положеннями пункту 3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105-ХІV (у редакції від 28 грудня 2014 року № 77-VIII) КМУ визначає особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення АТО або зони надзвичайної ситуації).

Визначення того, хто є внутрішньо переміщеними особами надано у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706- VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII; у редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Розпорядженням КМУ від 07 листопада 2014 року № 1085-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. У цьому переліку зазначено і м. Торецьк, Донецької області.

02 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про продовження раніше призначених страхових виплат, як внутрішньо переміщена особа з м. Торецьк до м. Маріуполь, у зв`язку з припиненням роботи органів влади на тимчасово окупованій території (а.с.55-56).

Постановою начальника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Маріуполі від 15 жовтня 2014 року №0546/20356/1, поновлено страхові виплати позивачу (а.с.60).

Постановою начальника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Маріуполі від 15 жовтня 2014 року №0546/20356/2 продовжено потерпілому ОСОБА_1 виплати з 01 вересня 2014 року по 30 квітня 2015 року включно (а.с.61).

Справа про страхові виплати потерпілого формується за бажанням потерпілого в управліннях (відділеннях) Фонду за місцем знаходженням страхувальника або за місцем його проживання (п. 1.5 Постанови № 11).

Відповідачем на вимогу суду першої інстанції надано страхову справу позивача, в ній відсутнє звернення позивача із заявою про виплату одноразової допомоги в разі стійкої втрати працездатності в сумі 78 682,80 грн. та відсутня копія постанови начальника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Торезі від 21 травня 2014 року №0561/18325/18325/8 потерпілому ОСОБА_1 , якою призначено таку допомогу.

Враховуючи те, що справа про страхові виплати формується за бажанням потерпілого в управліннях (відділеннях) Фонду за місцем знаходженням страхувальника у відповідача відсутній обов`язок самостійно перевіряти наявність заборгованостей або постанов про призначення будь-яких видів допомоги.

При цьому, у листі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 05 листопада 2019 року №6-01-04/18-515 (направлено у відповідь на його звернення) не йдеться мови про одноразову допомогу в разі стійкої втрати працездатності, яка має бути виплачена позивачу (а.с.14).

Окрім того, відповідно до п.2 постанови відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Торезі від 21 травня 2014 року №0561/18325/18325/8 зазначено, що виплата мала бути відбудетесь продовж місяця з дня призначення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності за наявності усіх необхідних документів. Отже виконання зазначених вимог мало бути до 21 червня 2014 року.

Позивачем не зазначено в позові причини не отримання спірної суми та звернення його за отриманням її як до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Торезі, так саме до відповідача як до правонаступника , який заперечує звернення позивача за отриманням спірної суми та перевірку її наявності на даний час.

Відтак, суд апеляційної інстанції констатує відсутність доказів звернення позивача до відповідача із заявою про виплату одноразової допомогу в разі стійкої втрати працездатності в сумі 78 682,80 грн. та вважає, що позовні вимоги позивача в цій частині є передчасними.

При цьому, позивач не позбавлений права на звернення до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області із заявою про виплату одноразової допомогу в разі стійкої втрати працездатності в сумі 78 682,80 грн. на підставі постанови начальника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Торезі від 21 травня 2014 року №0561/18325/18325/8 з наданням відповідних документів зазначених в п.2 постанови .

При цьому, суд апеляційної інстанції не бере до уваги посилання на висновки Верховного Суду, викладені у рішенні по зразковій справі № 805/402/18, оскільки предмети справ не є тотожними як за суб`єктним складом сторін так і предметами позовів (одноразова допомога в разі стійкої втрати працездатності та пенсійні виплати).

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, щодо необхідності відмови у задоволені позовних вимог (в частині їх оскарження до суду апеляційної інстанції), як такі, що заявлені передчасного без належного звернення до відповідача про виплату спірної допомоги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року у справі № 200/14042/19-а - залишити без змін.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошені в судовому засіданні 13 травня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення та продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України щодо запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повне судове рішення складено 14 травня 2020 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

Л.В. Ястребова