Справа № 640/9398/20
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2020-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про забезпечення адміністративного позову

12 травня 2020 року м. Київ № 640/9398/20

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Погрібніченко І.М. розглянувши заяву про забезпечення адміністративного позову у справі

за позовомОСОБА_1
доПершої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур
третя особа про Прокуратура м. Києва визнання протиправним та скасування рішення від 10.04.2020 року № 311, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, в якому просить:

визнати протиправним та скасування рішення Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 10.04.2020 № 311;

зобов`язати Першу кадрову комісію з атестації прокурорів регіональних прокуратур призначити ОСОБА_1 новий час (дату) повторного проходження (складання) етапу атестації - іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

Також позивачем було подано до суду клопотання про забезпечення позову, шляхом:

- заборони Офісу Генерального прокурора видавати наказ про звільнення ОСОБА_1 на підставі Рішення Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 10.04.2020 № 311 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки»;

- заборони прокуратурі міста Києва видавати наказ про звільнення ОСОБА_1 на підставі Рішення Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 10.04.2020 № 311 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки».

Дана заява обґрунтована тим, що позивачем оскаржується рішення Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 10.04.2020 № 311, яким його не було допущено до етапу проходження співбесіди та визнано таким, що неуспішно пройшов атестацію.

Дане рішення позивач вважає протиправним, оскільки прийняття його відповідачем відповідно до п. 6 Розділу І «Загальні положення» Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 № 221 є підставою для видання наказу Генерального прокурора, керівника регіональної (обласної) прокуратури про звільнення відповідного прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».

Таким чином, на думку позивача, оскаржуване рішення по своїй суті тягне за собою подальше порушення його прав, а саме воно є підставою для звільнення.

Отже, невжиття заходу забезпечення позову шляхом заборони Офісу Генерального прокурора та прокуратурі міста Києва видавати накази про звільнення позивача на підставі оскаржуваного Рішення, може призвести до неможливості виконання судового рішення у разі його задоволення, та до неможливості поновлення порушених прав та інтересів.

За таких обставин, позивач вважає, що є всі підстави вважати, що в разі невжиття заходів забезпечення позову буде завдано шкоду його законним правам та інтересам.

Розглянувши заяву про забезпечення адміністративного позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно ч. 1 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) виключено;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Тобто, вжиття заходів забезпечення позову, які передбачені ч. 1 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України можливі лише за наявності обставин, що визначені ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених КАС України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Необхідно зазначити, що при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

За своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Із вищенаведеного випливає, що, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Як вказано вище, заявник просить забезпечити позов, шляхом заборони Офісу Генерального прокурора та прокуратурі міста Києва видавати наказ про звільнення позивача на підставі Рішення Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 10.04.2020 № 311 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки».

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову обґрунтовано існуванням очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення та існуванням обставин, що ускладнять чи унеможливлять виконання рішення суду.

Вирішуючи подану позивачем заяву про вжиття заходів забезпечення позову, суд виходить з наступного.

25 вересня 2019 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-IX (далі - Закон №113-ІХ), яким запроваджено реформування системи органів прокуратури.

Прийняття вказаного Закону спрямовано на запровадження першочергових і тимчасових заходів, пов`язаних передусім із кадровим перезавантаженням органів прокуратури шляхом атестації чинних прокурорів, а також надання можливості всім доброчесним кандидатам, які мають належні теоретичні знання та практичні навивки, на конкурсних засадах зайняти посаду прокурора у будь-якому органі прокуратури. Основною метою законопроекту є створення передумов для побудови системи прокуратури, діяльність якої базується на засадах ефективності, професійності, незалежності та відповідальності.

Зокрема, згідно з пункту 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2010 року № 1697.

За приписами пункту 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Пунктом дев`ятим розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ передбачено, що атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором.

Так, Порядок проходження прокурорами атестації, затверджено наказом Генерального прокурора 03 жовтня 2019 року № 221 (далі - Порядок).

Відповідно до вказаного Порядку атестація прокурорів - це встановлена розділом II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (далі - Закон) та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.

Проведення атестації прокурорів та слідчих регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних) забезпечують кадрові комісії Офісу Генерального прокурора, а прокурорів та слідчих місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) - кадрові комісії обласних прокуратур.

Відповідно до п. 6 вказаного Порядку атестація включає такі етапи:

1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;

2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки;

3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

Аналогічні норми містяться і в Законі № 113-ІХ, відповідно до п. 13 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» якого передбачено, що атестація прокурорів включає такі етапи:

1) складення іспиту у формі анонімного письмового тестування або у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Результати анонімного тестування оприлюднюються кадровою комісією на офіційному вебсайті Генеральної прокуратури України або Офісу Генерального прокурора не пізніше ніж за 24 години до проведення співбесіди;

2) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

Атестація може включати інші етапи, непроходження яких може бути підставою для ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації прокурором. Перелік таких етапів визначається у Порядку проходження прокурорами атестації, який затверджує Генеральний прокурор.

Пунктом 16 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ передбачено, що за результатами складення прокурором іспиту відповідна кадрова комісія ухвалює рішення щодо допуску прокурора до проведення співбесіди. Якщо прокурор за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, встановлений згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, це є підставою для недопущення прокурора до етапу співбесіди і ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором.

Відповідно до п. 17 та п. 7, 8 Порядку кадрові комісії за результатами атестації прокурора ухвалюють одне із таких рішень: рішення про успішне проходження прокурором атестації або рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Кадрові комісії за результатами атестації подають Генеральному прокурору інформацію щодо прокурорів, які успішно пройшли атестацію, а також щодо прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію.

Повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів забороняється.

Якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних або інших причин, незалежних від членів комісії та прокурора, комісія призначає новий час (дату) складання відповідного іспиту для прокурора.

Суд звертає увагу, що відповідно до п. 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із наступних підстав:

1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію;

2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури;

3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, який успішно пройшов атестацію;

4) ненадання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі.

Таким чином, вказане вище свідчить про те, що у разі прийняття відповідною кадровою комісією рішення неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, останній підлягає звільненню на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".

Суд зазначає, що ОСОБА_1 , станом на час звернення до суду займає посаду начальника управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури м. Києва, на яку був призначений наказом прокурора м. Києва від 27.07.2018 року № 1668к.

Як вбачається з позовної заяви та заяви про забезпечення позову, позивача, відповідно до Графіку складання іспитів, затвердженого 20.02.2020 Головою першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур (відповідно до протоколу засідання першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 20.02.2020 № 1), було включено до групи 2 під № 333 для проходження іспитів 04.03.2020 року.

04.03.2020 року позивачем успішно було складено перший іспит на виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, у зв`язку з чим його було допущено до здачі того ж дня другого іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

У той же час, за наслідками проходження другого іспиту Комісією 10.04.2020 року прийнято рішення № 311 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки» (далі - оскаржуване рішення), згідно з яким ОСОБА_1 не допущено до етапу проходження співбесіди та визнано таким, що неуспішно пройшов атестацію.

Вказане рішення ОСОБА_1 оскаржено до суду та є предметом розгляду даної справи, протиправність якого обґрунтовано, зокрема, неврахуванням відповідачем обставин неналежної роботи технічної системи при складанні іспиту прокурором та наявність при цьому підстав для його повторного проведення.

Суд звертає увагу, в силу приписів п. 7 Порядку комісія призначає новий час (дату) складання відповідного іспиту для прокурора якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних або інших причин, незалежних від членів комісії та прокурора.

При цьому, складання такого іспиту можливо лише за умови обіймання особою відповідної посади прокурора.

У той же час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення тягне за собою настання для позивача наслідків у вигляді звільнення з посади на підставі п.9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру".

Зважаючи на ту обставину, що на час подачі позову та вирішення заяви про його забезпечення оскаржуване рішення щодо позивача реалізовано не було, а звільнення його з займаної посади унеможливить виконання судового рішення (у разі задоволення позову) в частині зобов`язання відповідача вчинити певні дії пов`язані з проведенням нового іспиту, суд приходить до переконання про існування обставин, що свідчать про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, що передбачені п.1 ч.2 ст.150 КАС України.

При вирішенні питання щодо вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, суд оцінив, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти та дійшов висновку, що вжиття вказаних заходів забезпечення адміністративного позову буде мати наслідком виключно збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Водночас, невжиття таких заходів, очевидно, може призвести до того, що захист прав, свобод та інтересів заявника, на захист яких подається адміністративний позов, буде істотно ускладнено, а для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, зокрема, шляхом можливого оскарження наказу про звільнення, прийнятого на підставі оскаржуваного рішення.

У той же час, суд не погоджується з доводами позивача щодо наявності очевидних ознак протиправності рішення відповідача, оскільки такі обставини, з урахуванням доводів викладених в адміністративному позові та заяві про його забезпечення, можуть бути встановлені судом лише за наслідками розгляду даної адміністративної справи.

При цьому, вирішуючи питання про вид забезпечення позову суд виходить з наступного.

Відповідно до п.3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.

Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором.

За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Згідно приписів ст.10 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції чинній на даний час) у системі прокуратури України діють обласні прокуратури, до яких належать прокуратури областей, прокуратура Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, Київська міська прокуратура.

При цьому, до повноважень керівника обласної прокуратури віднесено призначення на адміністративні посади та звільнення з адміністративних посад прокурорів у випадках та порядку, встановлених цим Законом (п.7 ч.1 ст.11).

Як вбачається з матеріалів справи позивач обіймає посаду керівника структурного підрозділу прокуратури міста Києва. При цьому, на даний час Київська міська прокуратура не утворена, а її повноваження здійснює прокуратура міста Києва.

У той же час відповідно до ст.10 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції, що діяла до 25.09.2019 року) у системі прокуратури України діють регіональні прокуратури, до яких належать прокуратури областей, Автономної Республіки Крим, міст Києва і Севастополя.

Регіональну прокуратуру очолює керівник регіональної прокуратури - прокурор області, Автономної Республіки Крим, міст Києва і Севастополя, який має першого заступника та не більше трьох заступників.

Відповідно ж до п.7 ст.11 вказаного Закону керівник регіональної прокуратури призначає на адміністративні посади та звільняє з адміністративних посад прокурорів, у випадках та в порядку встановлених цим Законом.

Посада керівника підрозділу регіональної прокуратури в силу п.9 ч.1 ст.39 Закону віднесена до адміністративних посад у регіональній прокуратурі, призначення прокурорів на яку здійснюється керівником регіональної прокуратури (абз.2 ч.4 ст.39).

За приписами п.2 ч.2 ст.51 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції, що діяла до 25.09.2019 року) особами, які в установленому цим Законом порядку приймають рішення про звільнення прокурора з посади, є: керівник регіональної прокуратури - стосовно прокурорів відповідної регіональної прокуратури та прокурорів місцевих прокуратур, які розташовані у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної регіональної прокуратури.

Отже, повноваженнями щодо звільнення позивача з займаної адміністративної посади регіональної прокуратури, в тому числі і на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру", наділений її керівник, а не Генеральний прокурор.

При цьому, заходи забезпечення позову, про які просить заявник, у відповідності до п.4 ч.1 ст.151 КАСУ можуть бути застосовані тільки до прокуратури міста Києва в особі її уповноваженого керівника шляхом заборони йому вчиняти відповідні дії, що стосуються предмета спору та не можуть стосуватися керівника Офісу Генерального прокурора, оскільки до повноважень останнього не віднесено видання наказів про звільнення позивача.

Відтак, суд вважає за можливе забезпечити позов шляхом заборони прокуратурі міста Києва в особі її уповноваженого керівника видавати наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури м. Києва за п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» на підставі Рішення Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 10.04.2020 № 311 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки» до набрання законної сили рішенням у даній справі.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 150-154, 156, 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

УХВАЛИВ:

Заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заборонити прокуратурі міста Києва в особі її уповноваженого керівника видавати наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури м. Києва за п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» на підставі Рішення Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 10.04.2020 № 311 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки» до набрання законної сили рішенням у даній справі.

В задоволенні решти заяви про забезпечення позову - відмовити.

Стягувач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Боржник: Прокуратура міста Києва (, 03150, м. Київ, вул. Предславинська, 45/9).

Ухвала набирає чинності з 12.05.2020 року і підлягає негайному виконанню на підставі ч. 1 ст. 156 Кодексу адміністративного судочинства України

Ухвала може бути пред`явлена до виконання до 12.05.2023 року.

Відповідно до частини статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя І.М. Погрібніченко