Справа № 280/4394/18
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2020-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 травня 2020 року м. Дніпросправа № 280/4394/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Комар Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року (головуючий суддя Артоуз О.О.)

у справі № 280/4394/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 25 травня 2018 року № 009 за формою «Ф», від 14 листопада 2017 року № 1281-13 за формою «Ф», від 14 листопада 2017 року № 1278-13 за формою «Ф», згідно яким ГУ ДФС у Запорізькій області визначено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» у сумі 11656,00 грн. за 2017 рік, у сумі 1003,87 грн. за 2016 рік, у сумі 887,31 грн. за 2015 рік, відповідно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником з моменту надання їй у власність земельної ділянки площею 2,000 га. сільськогосподарського призначення за межами м. Кам`янка-Дніпровська для ведення особистого селянського господарства. Позивач зазначає, що у її власності знаходиться домогосподарство, у якому вона займається діяльністю з обробки та зберігання зерна, тому, на нежитлові (сільськогосподарські) будівлі, які розташовані на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 , а саме: їдальня, склади, навіс, бригадний дім, вагова, погріб, кузня, розповсюджується дія положень пп. ж пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України. З огляду на те, що на об`єкти нерухомості, на які було нараховане податок, законодавцем встановлено пільги, у контролюючого органу були відсутні підстави для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26.12.2018 адміністративний позов задоволено.

Суд виходив з того, що позивачеві надано земельну ділянку площею 2,000 га під господарськими будівлями і дворами у власність для ведення особистого селянського господарства, а із пояснень представника позивача судом з`ясовано, що позивач займається діяльністю з обробки та зберігання зерна, що підпадає під законодавче визначення сільськогосподарського товаровиробника.

Також, суд, посилаючись на Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, затверджений наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, встановив, що належні позивачу будівлі відносяться до групи «Будівлі нежитлові інші» (код 127), клас Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства (код 1271), який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, і дійшов висновку, що ці будівлі призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову. Відповідач зазначає, що фактично за наявною податковою інформацією позивач не є сільськогосподарським товаровиробником, тому на належні позивачу об`єкти нерухомості не розповсюджуються положення пп. «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст. 266 Податкового кодексу України.

Відповідач про час і місце судового засідання повідомлений судом належним чином. Від відповідача надійшло письмове клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

Представники позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечують, просять залишити рішення суду без змін як законне та обґрунтоване.

Відповідно до ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, згідно договору купівлі-продажу від 03.07.2008 ВКМ №565464 позивач - ОСОБА_1 придбала об`єкти нерухомості за адресою АДРЕСА_1 склад, В- склад, Г- АДРЕСА_2 , Д- вагова, Д1- навіс, З- склад, И кузня, Т- погріб.

Право власності позивача на означене нерухоме майно підтверджено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, копія якого міститься в матеріалах справи.

Розпорядженням голови Кам`янко-Дніпровської районної державної адміністрації № 604 від 23.12.2008 «Про затвердження технічної документації та надання земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_1 » позивачеві надано земельну ділянку площею 2,000 га під господарськими будівлями і дворами у власність для ведення особистого селянського господарства.

Відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення від 25.05.2018 № 009 за формою «Ф», від 14.11.2017 № 1281-13 за формою «Ф», від 14.11.2017 № 1278-13 за формою «Ф», якими позивачу - ОСОБА_1 визначено суми грошового зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» у сумі 11656,00 грн. за 2017 рік, у сумі 1003,87 грн. за 2016 рік, у сумі 887,31 грн. за 2015 рік, відповідно.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд не погоджується з судом першої інстанції про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Спірним у межах даної справи є питання, чи є належне позивачу на праві власності нерухоме майно об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Пунктом 12.3 ст.12 ПК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Згідно рішень Кам`янсько-Дніпровської міської ради від 16.01.2015 № 11 та від 07.07.2015 № 10 ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території Кам`янсько-Дніпровської міської ради Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області на 2015 -2016 роки визначена у розмірі 0,1% розрахунку за 1 кв.м. нежитлової нерухомості від мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного року.

Рішенням Кам`янсько -Дніпровської міської ради від 11.07.2017 № 8 ставка такого податку з 2017 року визначена у розмірі 0,1% розрахунку за 1 кв.м. нежитлової нерухомості від мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного року.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України), базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

Відповідно до пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За правилами пп.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України).

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначені певні, конкретні, умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування вказаним вище податком.

Відповідно до пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, визначальним в даному випадку є наявність одночасно двох умов, а саме: 1) суб`єкт, який володіє такою нерухомістю, повинен мати статус сільськогосподарського товаровиробника; 2) об`єкт нерухомості (будівля, споруда) має бути призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності такого сільськогосподарського товаровиробника.

За визначенням в пп. 14.1.235 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

З приводу вказаної норми суд першої інстанції дійшов висновку, що наведене визначення застосовується виключно для цілей глави 1 «Спрощена система оподаткування, обліку та звітності» розділу ХІV Податкового Кодексу України «Спеціальні податкові режими», а до спірних правовідносин щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не застосовується, оскільки вказаний податок відноситься до розділу ХІІ «Податок на майно» Податкового кодексу України.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки застереження у наведеному положенні щодо цілей глави 1 розділу XIV Податкового кодексу України не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін сільськогосподарський товаровиробник має інше змістовне навантаження.

Відповідно до п.п.5.2, 5.3 ст. 5 ПК України на які посилається і суд першої інстанції, у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу; інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років» сільськогосподарський товаровиробник це фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Крім того, законодавцем, з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Згідно з абз.2 ст.1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Таким чином, аналіз наведених правових норм в їх сукупності діє підстави для висновку, що законодавець визначає правовий статус сільськогосподарського товаровиробника як юридичну особу чи фізичну особу, що здійснюють виробництво, переробку, постачання чи реалізацію сільськогосподарської продукції, тобто займаються відповідною сільськогосподарською діяльністю, як то вірно вказав суд першої інстанції.

Разом з тим, сама по собі наявність у особи в користуванні або власності відповідних земель (в спірному випадку земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства) не є достатньою умовою для набуття цією особою статусу сільськогосподарського товаровиробника.

Висновок суду першої інстанції, що позивач здійснює діяльність з обробки та зберігання зерна, що підпадає під законодавче визначення сільськогосподарського товаровиробника, ґрунтується виключно на поясненнях представника позивача, які не є належними та допустимими доказами в розумінні ст.т.73, 74 КАС України.

Інші докази в матеріалах справи відсутні, сторонами не подані, зокрема, позивачем, в тому числі, на вимогу апеляційного суду.

Отже, з огляду на встановлені у справі фактичні обставини, приймаючи до уваги, що позивачем не надано суду належних доказів, що він є сільськогосподарським товаровиробником, апеляційний суд вважає, що позивач не відповідає вимогам, які ставляться до суб`єкта - власника об`єктів нежитлової нерухомості, для звільнення його від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу положень пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Така позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій, зокрема, у постанові від 24 лютого 2020 року у справі № 500/2407/18.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції зробив помилковий висновок про звільнення об`єкта нерухомості, який перебуває у власності позивача від оподаткування податком на нерухоме майно з підстав використання такого об`єкта позивачем для здійснення сільськогосподарської діяльності. Покладені позивачем в обґрунтування позовних вимог обставини, з якими погодився суд першої інстанції, не є підставою для визнання протиправними та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Суд першої інстанції під час розгляду справи не в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до ст.317 КАС України є підставою для скасування рішення суду з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року у справі № 280/4394/18 скасувати, прийняти нове рішення.

В позові відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко