Справа № 580/3386/19
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3386/19 Суддя (судді) першої інстанції: А.М. Бабич
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г. В.

суддів Парінова А. Б., Собківа Я. М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області

на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2019 року

у справі №580/3386/19 (розглянуто у порядку письмового провадження)

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2019 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ), з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області (надалі - відповідач , ГУ ДФС у Черкаській області), в якому просив суд :

визнати протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення від 17.07.2019 року Головного управління ДФС у Черкаській області про збільшення грошових зобов`язань за 2018 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки: №0-2324 на суму 2029,04грн. та №0-2324 на суму 30179,88грн.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що спірними рішеннями відповідач нарахував позивачу податок на нерухоме майно на об`єкти нерухомості сільськогосподарського призначення, які відповідно до вимог податкового законодавства не є об`єктами оподаткування, оскільки відносяться до будівель і споруд, що призначені для сільськогосподарського виробництва.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 17.07.2019 Головного управління ДФС у Черкаській області () про збільшення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошових зобов`язань за 2018 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки: №0-2324 на суму 2029,04грн. та №0-2324 на суму 30179,88грн.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог. Свої вимоги обґрунтовує тим, що підпунктом «ж» 266.2.2 пунктом 266.2 статті 266 ПК України визначає, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, до переліку даних будівель кузня, гараж та навіс тракторного стану, майстерня, склад не входять. Розширення на дану нерухомість поняття 1271.9- Будівлі сільськогосподарського призначення інші, лише з підстав входження даної нерухомості до цілісного майнового комплексу є законодавчо необґрунтованим. Доказів використання даних будівель безпосередньо в своїй сільськогосподарській діяльності позивачем не надано та відповідно не досліджено судом.

Крім того, апелянт зазначає, що Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 визначає будівлі за кодом 1242 «Гаражі», 1252 «Резервуари, силоси та склади». Позиція суду в оскаржуваному рішенні щодо віднесення нежилавої нерухомості позивача (гараж, навіс тракторний, склад) до 1271.9- Будівлі сільськогосподарського призначення інші є необґрунтованою.

На адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти задоволення апеляційної скарги у повному обсязі.

Апелянтом заявлено клопотання про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні, колегія суддів відхиляє його, як необґрунтоване, оскільки судом першої інстанції розглянуто справу в порядку письмового провадження без виклику сторін, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач до 10.09.2018 був власником об`єктів нежитлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1: буд.НОМЕР_2, площею 121,8 кв.м. (ваги з приміщенням); буд. НОМЕР_3, площею 935,2 кв.м. (свинарник); буд.НОМЕР_4, площею 909,1 кв.м. (телятник); буд.НОМЕР_5, площею 163,5 кв.м. (кузня); буд.НОМЕР_6, площею 2431,9 кв.м. (гараж та навіс тракторного стану, майстерня, склад), буд.НОМЕР_7, площею 4280,40 кв.м. (зерносклад, критий тік); буд.НОМЕР_8, площею 686,3 кв.м. (літній лагер СТФ); буд.НОМЕР_9, площею 884,8 кв.м. (літній лагер, тамбур, кухня, веранда); буд.43, площею 665 кв.м. (піднавіс для сіна, силосна яма).

Контролюючим органом на підставі відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 17.07.2019 року прийнято податкові повідомлення-рішення, якими нарахував грошові зобов`язання за 2018 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки: №0-2324 на суму 2029,04грн; №0-2324 на суму 30179,88грн; №0-2324 на суму 8252,65грн; №0-2324 на суму 10980,37грн; №0-2324 на суму 11281,93грн; №0-2324 на суму 8516,98грн; №0-2324 на суму 11605,83грн; №0-2324 на суму 53119,76грн; №0-2324 на суму 1511,54грн.

Не погоджуючись з вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями позивачем подано скаргу до Державної податкової служби України (надалі - ДПС України), за результатом розгляду скарги ДПС України прийнято рішення від 07.10.2019 року № №ІХ-199-00-08-0504-14, яким скасовано податкові повідомлення-рішення: №0-2324, №0-2324, №0-2324, №0-2324, №0-2324, №0-2324, №0-2324, а податкові повідомлення-рішення №0-2324 та №0-2324 - залишені без змін, а скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково.

Позивач вважаючи, що спірні податкові повідомлення-рішення (№0-2324 та №0-2324) прийнято відповідачем з порушенням норм права, звернувся з даним позовом до суду за захистом порушених прав.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що об`єкти нерухомості (кузня, гараж та навіс тракторного стану, майстерня, склад) підпадають під дію підп. «ж» 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України та відповідні нарахування позивачу спірними податковими повідомленнями-рішеннями податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки - є протиправними.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Приписи пункту 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначають, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування у відповідності до пп. 266.3.1 п. 266.1 статті 266 Податкового кодексу є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

За правилами підпункту 266.3.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

При цьому підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України закріплено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно підпункту 266.7.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Із набранням чинності вказаними положеннями ПК України 01 січня 2015 року, власники об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за виключенням випадків, визначених п. п. 266.2.2 п. 266.2 статті 266 ПК України.

Підпункт "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлює, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Згідно зі статті 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" від 23.09.2008 виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Як свідчить Національний класифікатор України ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (клас 1271). Цей клас включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін., зокрема (1271.1) Будівлі для тваринництва, (1271.2) Будівлі для птахівництва, (1271.3) Будівлі для зберігання зерна, (1271.4) Будівлі силосні та сінажні, (1271.5) Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства, (1271.6) Будівлі тепличного господарства, (1271.7), Будівлі рибного господарства (1271.8) Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва, (1271.9) Будівлі сільськогосподарського призначення інші.

Згідно з Національним класифікатором України ДК 009:2010, затвердженим наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29 листопада 2010 року №530, економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Судом першої інстанції встановлено та не спростовано відповідачем, що об`єкти нерухомості (кузня, гараж та навіс тракторного стану, майстерня, склад) входять до цілісного майнового комплексу, який переданий позивачу у власність від КСП «Україна» на підставі свідоцтва серії ВІ XVIII №013400 від 22.10.2009 про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства та акту від 26.10.2009 року, та внесений часткою статутного капіталу ПП "АНТАРИС-АГРО".

Згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач є засновником і керівником приватного підприємства "АНТАРИС-АГРО" (), основні види зареєстрованої діяльності якого полягають у сільськогосподарському товаровировирбництві (коди КВЕД 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); Код КВЕД 01.13 Вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; Код КВЕД 01.41 Розведення великої рогатої худоби молочних порід; Код КВЕД 01.46 Розведення свиней; Код КВЕД 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві; Код КВЕД 10.41 Виробництво олії та тваринних жирів; Код КВЕД 10.61 Виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості; Код КВЕД 10.81 Виробництво цукру; Код КВЕД 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; Код КВЕД 84.21 Міжнародна діяльність; Код КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт).

З аналізу матеріалів справи колегія суддів приходить до висновку, що нежитлові будівлі за аресою: АДРЕСА_1: буд.НОМЕР_2, площею 121,8 кв.м. (ваги з приміщенням); буд. НОМЕР_3, площею 935,2 кв.м. (свинарник); буд.НОМЕР_4, площею 909,1 кв.м. (телятник); буд.НОМЕР_5, площею 163,5 кв.м. (кузня); буд.НОМЕР_6, площею 2431,9 кв.м. (гараж та навіс тракторного стану, майстерня, склад), буд.НОМЕР_7, площею 4280,40 кв.м. (зерносклад, критий тік), фактично є нерухомістю сільськогосподарського товаровиробника.

В даному випадку, вищезазначена нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу положень пункту "ж" підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, а отже твердження апелянта є безпідставними.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2020 року по справі №540/2206/19, від 04 грудня 2018 року по справі №649/593/16-а, у якій судами застосовано підпункт "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України у подібних правовідносинах.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним відзиву на адміністративний позов, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Г. В. Земляна

Судді: А. Б. Парінов

Я. М. Собків