Справа № 815/6557/16
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2020-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2020 р.м.ОдесаСправа № 815/6557/16

Головуючий першої інстанції Іванов Е.А.

Час та місце ухвалення судового рішення «--:--», м.Одеса

Повний текст судового рішення складений 21.02.2020р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Бітова А.І., Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Одеській області, Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Одеській області, Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

30.11.2016р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Одеській області, Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління МВС України в Одеській області №77о/с від 05.08.2016р. про звільнення його з 06.11.2015р. у запас Збройних Сил України за п.64 «г» (через скорочення штатів), згідно з п.п.10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ»; поновлення його на посаді старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління ГУМВС України в Одеській області з 06.11.2015р.; зобов`язання начальника Головного управління МВС України в Одеській області задовольнити його рапорт згідно п.9 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію», та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнити його за п.64 «з» (у зв`язку з переходом на роботу до іншого відомства); зобов`язання Головного управління Національної поліції в Одеській області розглянути його заяву від 07.11.2015р. про прийом на службу, а також про призначення його на посаду слідчого управління Національної поліції в Одеській області; зобов`язання начальника Головного управління МВС України в Одеській області перерахувати його загальний робочий стаж роботи в системі МВС (вислугу років), додавши до нього строк вимушеного прогулу; вважати вимушеним прогул у зв`язку з виданням наказу №77о/с від 05.08.2016р. та стягнути з Головного управління МВС України в Одеській області на його користь грошове утримання з 04.05.2016р. до моменту винесення відповідного рішення.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10.04.2017р. залишено без розгляду позов в частині зобов`язання начальника Головного управління МВС України в Одеській області задовольнити рапорт, поданий підполковником міліції ОСОБА_1 згідно п.9 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнити за п.64 «з» (у зв`язку з переходом на роботу до іншого відомства) та зобов`язання Головного управління Національної поліції в Одеській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.11.2015р. про прийом на службу, а також про призначення його на посаду слідчого управління Національної поліції в Одеській області з підстав пропущення строку подання позовної заяви.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25.04.2017р. визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області №77о/с від 05.08.2016р. про звільнення підполковника ОСОБА_1 старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління Головного управління МВС України в Одеській області з 06.11.2015р. у запас Збройних Сил України за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів), згідно з п.п.10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ; поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління Головного управління МВС України в Одеській області з 05.08.2016р.; стягнуто з Головного управління МВС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.08.2016р. по 25.04.2017р. у розмірі 8044,40грн. з урахуванням відрахувань (податків) по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 18 % та воєнного збору у розмірі 1,5 %; в частині поновлення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 1 (один) місць у розмірі посадового окладу в сумі 950грн. допущено негайне виконання судового рішення; в іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.07.2017р. скасовано ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10.04.2017р. в частині залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Одеській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.11.2015р. про прийом на службу, а також про призначення його на посаду слідчого управління Національної поліції в Одеській області, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду в цій частині.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.07.2017р. постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25.04.2017р. залишено без змін.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28.09.2017р. позов в частині зобов`язання Головного управління Національної поліції в Одеській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.11.2015р. про прийом на службу, а також про призначення його на посаду слідчого управління Національної поліції в Одеській області, у зв`язку з повторною неявкою позивача - залишено без розгляду.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2019р. скасовано ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28.09.2017р. про залишення позову без розгляду, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Крім того, постановою Верховного Суду від 24.08.2019р. скасовано постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25.04.2017р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.07.2017р. в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 05.08.2016р. по 25.04.2017р., та направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.02.2020р. стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.08.2016р. по 25.04.2017р. у розмірі 58372,20 грн. з утриманням з вказаної суми всіх податків, внесків та зборів; зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 до лав Національної поліції, як такого, що виявив бажання проходити службу в поліції; допущено негайне виконання судового рішення в частині стягнення середнього заробітку в сумі 6658,50грн. за час вимушеного прогулу за 1 (один) місць.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідачі подали апеляційні скарги, в яких посилаються на помилкове застосування судом першої інстанції при вирішені справи вимог законодавства, неповне з`ясування обставин справи, внаслідок чого просять рішення суду скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню.

Верховний Суд, скасовуючи постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25.04.2017р. в частині позовних вимог щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виходив з того, що наказом Міністерства внутрішніх справ України №260 від 06.04.2016р. затверджено Порядок і умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання. Вказаний Порядок був опублікований та, відповідно, набрав чинності, 27.05.2016р. (Офіційний вісник України від № 39).

Так, у справі, що розглядається, період вимушеного прогулу позивача тривав з 05.08.2016р. по 25.04.2017р. Тобто у період, в який набрав чинності саме спеціальний нормативно-правовий акт (з 27.05.2016 року). Враховуючи, що на момент звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ, а саме 05.08.2016р. норми спеціального нормативно-правового акту набрали законної сили, Верховний Суд дійшов висновку про протиправність застосування до спірних правовідносин судами попередніх інстанцій постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Верховним судом зазначено, що фактичні обставини справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено повно, але неправильно застосовано норми матеріального права. /т.2 а.с.79-95/

Перевіривши матеріали справи, законність обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Конституція України гарантує права та свободи людини і громадянина, а також встановлює вичерпний перелік підстав для їх обмеження.

Так, відповідно до ч.1 ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно ст. 13 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань.

Частино 1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

З 07.11.2015р. набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію», яким визначені гарантії професійної діяльності поліцейського.

Частинами 1, 2 ст.94 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Так, при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному. При цьому загальні норми можуть застосовуватися субсидіарно, тобто, в тих випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані не повністю.

Можливість субсидіарного застосування загальних правових норм до відносин публічної служби, як правило, закріплена у спеціальному законі, що регулює такий вид публічної служби. Подібна законодавча техніка спрямована на усунення прогалин у правовому регулюванні.

Так, відповідно до п.4 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються до цих правовідносин в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015р. №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ. Ця норма є відсилочною та обумовлює існування спеціального нормативно-правового акта для унормування порядку (механізму) нарахування і виплати грошового забезпечення поліцейським.

Такий Порядок і умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України №260 від 06.04.2016р. (надалі - Порядок №260).

Відповідно до п.2 вищезазначеного наказу, він набирає чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Закон України «Про Національну поліцію» був опублікований в офіційному виданні - газеті «Голос України» 06.08.2015р. (№141-142), отже, відповідно до ст.1 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону, окремі положення закону набрали чинності 07.08.2015р., а закон в цілому - 07.11.2015р.

Відповідно до п.6 розділу ІІІ Порядку №260 поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

Відповідно до ч.7 ст.15 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» накази міністерства, які є нормативно-правовими актами і пройшли державну реєстрацію, набирають чинності з дня офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими актами, але не раніше дня офіційного опублікування.

Порядок №260 був опублікований та, відповідно, набрав чинності 27.05.2016р. (Офіційний вісник України від № 39).

Так, у даній справі, період вимушеного прогулу є з 05.08.2016р. по 25.04.2017р. (день поновлення позивача на посаді постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25.04.2017р.), тобто в момент дії саме спеціального нормативно-правового акту. (з 27.05.2016р.)

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо необхідності застосування до спірних правовідносин норм Порядку №260.

Зі змісту Порядку №260 випливає, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

В свою чергу, п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100 (надалі - Порядок №100), визначено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, який підлягає присудженню на користь позивача з відповідача, необхідно застосовувати норми Порядку №260, беручи до уваги кількість календарних днів для обрахунку грошового забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 26.04.2019р. у справі №815/1829/17.

Як вбачається з довідки Головного управління МВС України в Одеській області від 06.11.2015р. №286 про грошове забезпечення ОСОБА_1 , за останні два місяці роботи йому нараховане грошове забезпечення на загальну суму 13538,80грн, враховуючи 61 календарний день, середньоденний заробіток позивача складав 221,95грн. (13538,80/61) /т.1 а.с.30/

Загальна тривалість вимушеного прогулу ОСОБА_1 у період з 05.08.2016р. по 25.04.2017р. склала 263 календарних дня, а тому сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 58372,85 грн. (221,95х263).

Отже, підлягає стягненню з Головного управління МВС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 58372,85 грн.

Слід зазначити, що як вбачається з оскарженого рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.02.2020р., при розрахунку середнього заробітку вимушеного прогулу ОСОБА_1 : 221,95х263, судом допущено арифметичну помилку та визначено суму 58372,20грн., яка може бути усунена судом першої інстанції в порядку ст.253 КАС України.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Одеській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.11.2015р. про прийом на службу, а також про призначення його на посаду слідчого управління Національної поліції в Одеській області, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 8 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015р. №580-VIII (надалі - Закон України №580-VII) визначено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Відповідно до п. 9 розділу XI Закону України №580-VII працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Згідно п.10 розділу XI Закону України №580-VII працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Пунктом 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991р. №114 (надалі - Положення №114) встановлено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до пп. «г» п.64 Положення №114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік), зокрема, через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Так, Закон України №580-VІІІ опублікований в газеті Голос України 06.08.2015р. за №141-142, отже, він набрав чинності 07.11.2015р. (окрім норм, визначених п.1 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень).

Тобто, тримісячний строк, протягом якого працівники міліції, що виявили бажання проходити службу в поліції, за умови їх відповідності вимогам до поліцейських, передбаченим Законом України №580-VІІІ, могли бути прийняті на службу в поліцію, закінчився 06.11.2015р., яке є останнім днем вказаного строку.

Слід зазначити, що відповідно до вищенаведених норм законодавства працівник міліції, посада якого скорочена, може бути прийнятий на службу до поліції, за умови його відповідності вимогам до поліцейських, одним із двох способів: шляхом видання наказу про призначення за його згодою або шляхом проходження конкурсу.

У першому випадку формою волевиявлення особи є надання згоди на призначення на посаду. При цьому, наданню згоди повинна передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, тобто ініціатива керівництва. Згода особи є відповіддю на цю ініціативу, а наслідком згоди є призначення особи на посаду відповідно до узгодженої пропозиції. Отже, особа, попереджена про звільнення за скороченням штатів, у цьому випадку не має можливості виявити ініціативу і своє волевиявлення здійснює шляхом згоди на ініціативу керівництва.

Така ініціатива є обов`язковою, оскільки без неї не може бути виявлено наявність чи відсутність можливості подальшого використання особи на службі відповідно до пп. «г» п.64 Положення №114.

У другому випадку необхідна ініціатива особи щодо участі в конкурсі. Спосіб виявлення такої ініціативи визначається порядком проведення конкурсу та може мати форму письмової заяви (рапорту).

З наведеного випливає, що лише якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття певних посад і не подала заяви (рапорту) про участь в конкурсі на зайняття певної посади, виникають підстави для застосування п.10 розділу XI Закону України №580-VІІІ щодо звільнення особи за скороченням штатів.

Отже, при вирішенні питання щодо звільнення позивача через скорочення штатів на підставі підпункту «г» пункту 64 Положення №114, відповідач був зобов`язаний розглянути можливість його подальшого використання на службі, оскільки такий порядок звільнення працівника міліції прямо передбачений пунктами 9-10 розділу XI Закону України №580-VІІІ, чого зроблено не було.

Враховуючи приписи п.п.9-10 розділу XI Закону України №580-VІІІ та пп. «г» п.64 Положення №114, працівник міліції міг бути звільнений зі служби в органах внутрішніх справи через скорочення штатів виключно у разі відмови від проходження служби в поліції та/або неприйняття на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, за умови відсутності можливості подальшого використання на службі.

Необхідно також зауважити, що ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Отже, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України, від 28.10.2014р. у справі №21-484а14; Верховного Суду від 27.02.2020р. у справі №804/16124/15.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач до закінчення визначеного Законом України №580-VІІІ строку, а саме 07.11.2015р., подав до Головного управління Національної МВС України в Одеській області заяву, якою виявив бажання проходити службу в поліції, що не була передана на розгляд Головного управління Національної поліції в Одеській області з незалежних від позивача причин. /т.1 а.с.105/

Відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, не надано жодних доказів з яких вбачалось би надання відповіді на заяву позивача від 07.11.2015р., тобто по суті органами державної влади не надано жодної оцінки вищезазначеній заяві (позитивної чи негативної).

Враховуючи вищевикладене та постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25.04.2017р. у цій справі, яка набрала законної сили в частині визнання протиправним та скасування наказу Головного управління МВС України в Одеській області №77 о/с від 05.08.2016р. про звільнення підполковника ОСОБА_1 старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління ГУМВС України в Одеській області з 06.11.2015 року у запас Збройних Сил України за п.64 «г» (через скорочення штатів), згідно з п.п. 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку щодо зобов`язання Головного управління Національної поліції в Одеській області розглянути питання щодо прийняття позивача до лав Національної поліції, як такого, що виявив бажання проходити службу в поліції.

На підставі викладеного, оскільки суд першої інстанції при вирішенні питання вірно застосував норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції в порядку ст.316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Одеській області, Головного управління Національної поліції в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя Крусян А.В.
Судді Бітов А.І. Яковлєв О.В.