Справа № ЗД/460/1/20
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2020-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2020 рокуЛьвівСправа № ЗД/460/1/20 пров. № А/857/2131/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Шевчук С.М., Іщук Л.П.

з участю секретаря судового засідання: Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Національного агентства з акредитації України на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 23 січня 2020 року з питань забезпечення позову (постановлена головуючим-суддею Дудар О.М. у м. Рівне до пред`явлення позову) за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнестандарт»,

в с т а н о в и в :

23.01.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнестандарт» (далі - ТзОВ «Рівнестандарт», товариство) звернулося в суд із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Національного агентства з акредитації України (далі - НААУ) про скасування атестата про акредитацію ООВ, яким скасовано атестат про акредитацію ООВ №10271, дійсний до 30.06.2024, з 23.01.2020 та про скасування атестата про акредитацію ООВ, яким скасовано атестат про акредитацію ООВ №201277, дійсний до 07.11.2024, з 23.01.2020, до набрання рішенням суду по справі за позовом ТзОВ «Рівнестандарт» про їх скасування законної сили та у вигляді зобов`язання НААУ негайно розмістити інформацію на власному веб-сайті в розділі «Призупинені та скасовані атестати про акредитацію ООВ у 2016-2020 роках» (https://naau.org.ua/pryzupvneni-skasovani-oov-u-2016-rotsi/) інформацію про зупинення дії рішень НААУ про скасування атестата про акредитацію ООВ, яким скасовано атестат про акредитацію ООВ №10271, дійсний до 30.06.2024, з 23.01.2020, та про скасування атестата про акредитацію ООВ, яким скасовано атестат про акредитацію ООВ №201277, дійсний до 07.11.2024, з 23.01.2020, до набрання рішенням суду по справі за позовом ТзОВ «Рівнестандарт» про їх скасування законної сили, а також у вигляді зобов`язання НААУ негайно повідомити всі зацікавлені міністерства та відомства, які були ним повідомлені про прийняті рішення, що дія таких зупинена до набрання законної сили рішенням по суті даної справи.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач покликається на явні ознаки протиправності оспорюваних рішень, оскільки товариство було позбавлене права на участь у їх прийнятті. Оспорювані рішення безпосередньо впливають на господарську діяльність товариства, оскільки фактично забороняють його діяльність у сфері оцінки відповідності, що є основним видом економічної діяльності. Крім того, прийняттям оспорюваних рішень 49 працівників ТзОВ «Рівнестандарт» позбавляються гарантованого Конституцією України права на працю. Вважає, що без вжиття заходів забезпечення позову в даній справі існує реальна загроза завдання істотної шкоди правам позивача.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 23.01.2020 клопотання було задоволено частково. Зупинено дію оспорюваних рішень до набрання законної сили рішенням суду по даній справі. У задоволенні заяви про забезпечення позову в іншій частині відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, НААУ подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить її скасувати та постановити нове судове рішення, яким скасувати заходи забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку про безпосередній вплив оспорюваних рішень на господарську діяльність товариства, оскільки діяльність у сфері оцінки відповідності може здійснюватися неакредитованими органами оцінки відповідності. При цьому, з покликанням на ч.5 ст.25 Закону України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності», скаржник вказує, що НААУ не надає дозвіл на діяльність з оцінки відповідності, агентство засвідчує компетентність органу з оцінки відповідності. Також, зазначає, що відповідно до ст.5 Закону України «Про акредитацію органів з оцінки відповідності», основним принципом акредитації є її добровільність. Крім того, в оскаржуваній ухвалі не вказано конкретних обставин щодо заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам ТзОВ «Рівнестандарт», а також не вказано чому захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Постановленням оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції фактично втрутився в реалізацію повноважень НААУ. Крім того, зупинення дії оспорюваних рішень, може призвести до сертифікації неякісної продукції, яка може потрапити на ринок України та Європейського союзу, що є прямою загрозою здоров`ю та життю людей. Додатково зазначає, що оспорювані рішення не містять очевидних ознак протиправності, з чим погодився суд першої інстанції, така оцінка повинна бути надана судом під час розгляду справи по суті. Вважає, що необґрунтоване вжиття застосованих судом першої інстанції заходів може призвести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ТзОВ «Рівнестандарт» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін. У спростування доводів апеляційної скарги зазначає, що без акредитації орган з оцінки відповідності не може здійснювати діяльність з оцінки відповідності (сертифікації) індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання. При цьому, доводи скаржника про те, що ТзОВ «Рівнестандарт» має право здійснювати таку діяльність і без атестату акредитації є безпідставними, оскільки така діяльність не матиме своїм наслідком видачу сертифікату відповідності, який приймається митними органами та сервісними центрами МВС. Стосовно доводів скаржника про втручання у дискреційні повноваження Національного агентства з акредитації України, зазначає, що вжиттям заходів забезпечення позову ніякого втручання здійснено не було, оскільки законність оспорюваних рішень буде оцінена при розгляді справи по суті. Крім того, ризик сертифікації неякісної продукції не підтверджено жодним доказом, а такі доводи ґрунтуються виключно на припущеннях. Стосовно доводів апелянта про відсутність доказів неспроможності сплачувати заробітну плату працівникам товариства, зазначає, що у даному випадку ТзОВ «Рівнестандарт» було прийнято рішення не очікувати настання наслідків, а одразу звернутися до суду з відповідною заявою.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2020 справу було призначено на 14 год 30 хв 02.04.2020.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.03.2020 було задоволено клопотання ТзОВ «Рівнестандарт» про забезпечення участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Рівненського апеляційного суду Рівненської області на 14 год 30 хв 02.04.2020.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2020 було відмовлено в задоволенні клопотання НААУ про проведення в режимі відеоконференції судового засідання по справі №3Д/460/1/20.

31.03.2020 НААУ подало заяву про відкладення розгляду справи посилаючись на спалах епідемії коронавірусу.

У зв`язку із наведеним вище, колегія суддів ухвалила відкласти справу на 14 год 30 хв 30.04.2020.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2020 було задоволено клопотання ТзОВ «Рівнестандарт» про забезпечення участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції від 06.04.2020 в приміщенні Рівненського апеляційного суду Рівненської області на 14 год 30 хв 30.04.2020.

Проте, 29.04.2020 ТзОВ «Рівнестандарт» подало клопотання про відкладення розгляду справи покликаючись на погіршення стану здоров`я адвоката Лавренчук Т.В. та неможливості за один день укласти угоду з іншим представником та уповноважити його на представництво інтересів товариства.

НААУ 24.04.2020 також подало клопотання про відкладення судового засідання, проте 29.04.2020 на адресу Восьмого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі скаржника.

Справу було відкладено на 14 год 30 хв 07.05.2020 та повідомлено сторін засобами електронного зв`язку на адреси, вказані у заявах сторін від 30.04.2020.

Витягом з листа відділу забезпечення роботи першої судової палати Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.05.2020 вбачається, що ТзОВ «Рівнестандарт» отримало повідомлення про виклик 01.05.2020 о 09 год 57 хв директором ОСОБА_1 , а тому відповідно до ч.3 ст.126 та п.2 ч.1 ст.127 КАС України товариство вважається належним чином повідомленим про розгляд справи.

04.05.2020 від ТзОВ «Рівнестандарт» надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, в якому просило визначити відповідальним за її проведення під час судового засідання Господарський суд Рівненської області, а у разі його зайнятості або технічної неможливості проведення будь-який з наступних судів, а саме : Рівненський міський суд Рівненської області, Рівненський апеляційний суд або Рівненський окружний адміністративний суд.

Ухвалою від 04.05.2020 клопотання ТзОВ «Рівнестандарт» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції було задоволено. Доручено Господарському суду Рівненської області забезпечити проведення судового засідання в режимі відеоконференції о 14 год 30 хв 07.05.2020.

04.05.2020 надійшло клопотання НААУ про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою від 04.05.2020 у задоволенні клопотання НААУ було відмовлено у зв`язку з відсутністю технічної можливості проведення одночасно судових засідань в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та в приміщенні Господарського суду Рівненської області.

05.05.2020 від НААУ надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх відсутності за наявними в матеріалах справи доказами.

07.05.2020 від ТзОВ «Рівнестандарт» надійшло клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату, обґрунтоване погіршенням стану здоров`я адвоката Лавренчук Т.В. та не можливістю брати участь у судовому засіданні адвоката Бляшина М.С.

Колегія суддів звертає увагу, що явка сторін в судове засідання судом обов`язковою не визнавалася, сторони не позбавлено було права подати додатково письмові пояснення по суті справи або повідомити про наявність інших доказів правомірності своїх дій, які не були раніше подані до суду, якщо б вважали це за необхідне.

В судове засідання в приміщенні Господарського суду Рівненської області представник позивача не з`явився.

Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до рішення Ради суддів України № 19 від 17.03.2020 затверджено Рекомендації щодо встановлення особливого режиму судів України задля убезпечення населення України від поширення гострих респіраторних захворювань та коронавірусу COVID-19, який віднесено до особливо небезпечних інфекційних хвороб, відповідно до яких рекомендовано, зокрема здійснювати судовий розгляд справ без участі сторін.

Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, беручи до уваги, що апеляційне провадження ініційоване саме НААУ, яке виклало свої доводи в апеляційній скарзі, а від ТзОВ «Рівнестандарт» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому викладені усі пояснення стосовно доводів скаржника, враховуючи можливість розгляду справи без надання усних пояснень представниками сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін.

Підсумовуючи наведене вище, беручи до уваги положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, судом апеляційної інстанції було вжито усіх заходів, визначених законом, з метою здійснення апеляційного перегляду судового рішення, яким було забезпечено позов.

Додатково слід зазначити, що поверхневі та загальні покликання на умови карантину не можуть вважатися достатньою підставою для відкладення розгляду справи. Також рекомендація Ради суддів України (лист №9рс-186/20 від 16.03.2020) не вказує на припинення судами розгляду справ, а лише встановлює особливий режим судів України, який включає в себе, зокрема, розгляд справ в режимі відеоконференції, по можливості здійснення розгляду справи без участі сторін, в порядку письмового провадження, рекомендацію учасникам судових засідань подавати до суду заяви про розгляд справи у їхній відсутності за наявними у справі матеріалами.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі сторонами не наведено, клопотань про їх витребування або долучення тощо не заявлено.

В протилежному випадку відкладення розгляду справи без пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя в умовах карантину може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи.

Додатково колегія суддів враховує, що відповідно до ч.5 ст.44 КАС України учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Він не буде відповідальним за відкладення, викликані станом його здоров`я, оскільки вони пов`язані з форс-мажорними обставинами.

Окрім цього, Європейський суд з прав людини визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі «Varela Assalino contre le Portugal» (п.28, №64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду. У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права. Європейський суд вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло ніяких питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів.

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду, є доцільнішим, ніж усні слухання; розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, викладені в апеляційній скарзі та письмовому відзиві, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу НААУ слід задовольнити, ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 23.01.2020 скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ТзОВ «Рівнестандарт» у задоволенні заяви про забезпечення позову, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що ТзОВ «Рівнестандарт» зареєстроване як юридична особа 11.09.2013. Основним видом діяльності товариства згідно коду КВЕД є 71.20 є Технічні випробування та дослідження, а згідно коду КВЕД 74.90 іншим видами діяльності є професійна наукова та технічна діяльність.

21.01.2020 НААУ прийнято рішення про скасування з 23.01.2020 атестата про акредитацію випробувальної лабораторії ТзОВ «Рівнестандарт» №201277, дійсного до 07.11.2024 та атестата про акредитацію Органу з сертифікації ТзОВ «Рівнестандарт» №1О271, дійсного до 30.06.2024.

НААУ одночасно вирішено внести до Реєстру НААУ відповідні помітки; ООВ повернути атестати про акредитацію до 07.02.2020 та до 01.02.2020 відповідно; сектору реєстру та організації робіт з акредитації внести до Реєстру НААУ відповідні зміни та направити листи до зацікавлених міністерств і відомств для інформування.

При цьому, НААУ було враховано пропозицію №2 комісії з питань, пов`язаних з діяльністю ООВ, протокол №256 від 20.01.2020, акт оцінки на місці від 29.11.2019, службові записки керівника групи аудиту Бурковського В.В. №1497 від 02.12.2019 та №0046 від 14.01.2019.

Рішення про скасування атестатів про акредитацію були надіслані на адресу ТзОВ «Рівнестандарт» 21.01.2020 за №2-2/2-0253 та №2-1/2-0255.

Задовольняючи заяву про забезпечення адміністративного позову, суд першої інстанції, враховуючи ту обставину, що станом на 22.01.2020 у штаті товариства працює 49 працівників, з яких 2 особи з інвалідністю та 2 перебувають у відпустці по догляду за дитиною, місячний фонд заробітної плати складає 224000 грн, а також те, що станом на 22.01.2020 до ТзОВ «Рівнестандарт» надійшло 30 заявок на виконання робіт з оцінки відповідності, прийшов до висновку про обґрунтованість доводів заявника, що реалізація оспорюваних рішень призведе до порушення прав товариства, зокрема, припинення господарської (підприємницької) діяльності, тобто, виконання професійних обов`язків його працівниками, наслідком вказаного стане позбавлення останніх права на працю та отримання доходу від професійної діяльності. Суд прийшов до висновку про наявність реальної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі. Крім того, вважав, що обраний спосіб забезпечення позову буде співмірним, відповідатиме критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, забезпечення збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин, запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних інтересів учасників процесу та відповідатиме інституту забезпечення позову в адміністративному судочинстві.

Проте, колегія суддів вважає, що до таких висновків суд першої інстанції прийшов з порушенням норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового, виходячи з наступного.

Згідно ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Забезпечення позову це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, а тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Відповідно до ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо : 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Підстави забезпечення позову, передбачені ч.2 ст.150 КАС України, є оціночними, а тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

За змістом ст.151 КАС України, позов може бути забезпечено у тому числі, й шляхом зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.

Не допускається забезпечення позову, зокрема, шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення (п.5 ч.3 ст.151 КАС України).

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Позивач у заяві про вжиття заходів забезпечення зазначив, що оспорювані рішення фактично зупинять його діяльність і призведуть до невиплати заробітної плати працівникам. Також, зазначив, що йому не зрозумілі підстави прийняття такого рішення.

Закон України «Про акредитацію органів з оцінки відповідності» визначає правові, організаційні та економічні засади акредитації органів з оцінки відповідності в Україні. У статті шостій цього Закону визначений правовий статус відповідача.

Колегія суддів зазначає, що повноваження відповідача, як суб`єкта владних повноважень у відносинах, пов`язаних з акредитацією органів з оцінки відповідності, спрямовані, в тому числі, й на прийняття рішень про акредитацію, відмову в акредитації, розширення та обмеження сфери акредитації, тимчасове зупинення і поновлення дії та скасування атестата про акредитацію.

Відповідач покликаний забезпечити проведення моніторингу за відповідністю акредитованих ним органів з оцінки відповідності вимогам акредитації шляхом здійснення нагляду, проведення повторних, позачергових та інших оцінок, а враховуючи потенційну небезпеку та наслідки, які можуть виникнути у зв`язку з недотриманням названих вимог, вжиття заходів контролю не може ставитись у залежність від можливості здійснювати позивачем його господарської діяльності.

Виходячи з наданих законом повноважень та завдань відповідача, прийняття оспорюваних рішень мало на меті зупинення діяльності позивача для недопущення подальшого порушення законодавства.

В питанні вжиття заходів забезпечення позову у подібних правовідносинах Верховний Суд сформував сталу правову позицію щодо застосування норм процесуального права, яка полягає в наступному.

Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, суд звертає увагу, що відповідно до ст.150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 по справі №826/16509/18, від 26.12.2019 по справі №640/13245/19, від 20.03.2019 по справі №826/14951/18, який колегія суддів враховує при розгляді даної справи.

Вказуючи про необхідність зупинення дії оспорюваних рішень, заявник зазначає доказів, які свідчать про очевидність ознак їх протиправності чи утруднення виконання рішення суду у подальшому, а наведені у заяві доводи стосовно безпідставності їх прийняття підлягають перевірці в ході розгляду справи по суті.

В контексті наведеного вище, додатково слід зазначити про помилковість висновків суду першої інстанції стосовно припинення господарської діяльності товариства у зв`язку з прийняттям оспорюваних рішень, оскільки згідно коду КВЕД 74.90 іншим видами його діяльності є професійна наукова та технічна діяльність.

Колегія суддів зазначає, що у разі подання позовної заяви про скасування рішень НААУ, запропоновані позивачем заходи забезпечення позову за змістом по суті співпадатимуть з предметом позову, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. За таких обставин, вжиття заходів забезпечення позову у даній справі стане саме фактичним ухваленням рішення без розгляду справи по суті, що є неприпустимим.

Суд апеляційної інстанції вважає, що чинність ухвали про забезпечення позову дає можливість здійснювати діяльність по видачі сертифікатів відповідності, що у свою чергу може спричинити негативні наслідки для інших осіб, які не беруть участь у справі.

З урахуванням наведених вище обставин, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що необґрунтоване вжиття застосованих судом першої інстанції заходів може призвести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у поданій заяві про вжиття заходів забезпечення позову не наведено будь-яких конкретних даних, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову в даному випадку може ускладнити або привести до неможливості виконання рішення суду в майбутньому.

На думку колегії суддів, у разі забезпечення позову, суд фактично надасть правову оцінку правомірності оспорюваним рішенням до розгляду справи по суті, що у свою чергу суперечитиме завданням адміністративного судочинства та інституту забезпечення позову.

У разі чинності ухвали про забезпечення позову, не перевіривши по суті чи допустило підприємство порушення вимог чинного законодавства при видачі сертифікатів, що стало підставою для прийняття оспорюваних рішень, підприємство продовжить видавати вказані дозвільні документи, що в свою чергу може спричинити біль тяжкі наслідки, ніж ті, які настали б у разі відмови у задоволенні такої заяви.

Таким чином, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, колегія суддів дійшла висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.157 КАС України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Так само вони можуть бути скасовані і за наслідками розгляду справи. Тобто, скасування заходів забезпечення позову можливе після їх застосування і дії, а не у порядку оскарження їх вжиття.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в частині скасування заходів забезпечення позову задоволенню не підлягає, так як суд першої інстанції розглядав вимогу про їх вжиття, а не скасування уже вжитих заходів.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Національного агентства з акредитації України задовольнити.

Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 23 січня 2020 року з питань забезпечення позову скасувати та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. М. Шевчук
Л. П. Іщук
Повне судове рішення складено 14.05.2020.