Справа № 815/1700/18
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2020-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2020 р.м.ОдесаСправа № 815/1700/18
Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

при секретарі - П`ятіній В.В.,

за участю представників позивача Белік А.Г., Якименко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАТЛАНТІК» до Одеського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У квітні 2018 року ТОВ «УКРАТЛАНТІК» звернулось з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 00831530 від 22.03.2018, винесене на підставі акта перевірки № 100/28-10-49-14 від 17.11.2018 «Про результати позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «УКРАТЛАНТІК», податковий номер 350083785, щодо правомірності нарахування суми від`ємного значення за серпень 2017 року», висновками про результати розгляду заперечення на акт перевірки від 07.12.2017 № 54/28-10-49-14/35008375, Рішення ДФС України від 15.03.2018 № 8820/6/99-99-11-01-02-25.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що 22.11.2017 підприємством було отримано акт про результати планової виїзної документальної перевірки ТОВ «УКРАТЛАНТІК» щодо правомірності нарахування суми від`ємного значення за серпень 2017 року № 110/28-10-49-14 від 17.11.2017. Підприємство позивача надало заперечення на акт перевірки, проте доводи, що наведені в запереченні, не були взяті до уваги контролюючим органом. Підприємство позивача подало скаргу на податкове повідомлення-рішення № від 11.12.2017 до ДФС України. Рішенням ДФС України від 15.03.2019 № 8820/6/99-99-11-01-02-25 частково враховано аргументи платника податків та скасовано рішення в частині неправомірного нарахування штрафної санкції у розмірі 25% та в частині заниження податкових зобов`язань з ПДВ по господарським операціям з ПАТ «Рубіжанський картонно тарний комбінат», в іншій частині рішення залишено без змін. 29.03.2018 позивач отримав податкове повідомлення-рішення № від 22.03.2018, в якому відкориговано суму завищення бюджетного відшкодування з ПДВ та суму штрафної санкції у відповідності з рішенням ДФС України. Позивач не погоджується із висновками контролюючого органу та вважає податкове повідомлення рішення таким, що належить до скасування. Представник позивача зазначає, що під звичайною ціною слід розуміти ціну, яка визначена сторонами у цивільно-правовому договорі, яка водночас повинна відповідати ринковій ціні. Положення ПК України не містять норм щодо визначення формалізованої процедури доведення факту, що договірні ціни не відповідають ринковим цінам. Тобто нормами чинного законодавства встановлено, що кожна договірна ціна і є звичайна ціна, бо вона є ринкова і є базою оподаткування ПДВ. Представник позивача зазначає, що у Офісу ВПП ДФС не має повноважень щодо визначення рівня «звичайної ціни». Відповідач, для встановлення факту заниження ринкової ціни, зіставляв умови постачання готової продукції платника податків з іншими платниками податку, які здійснюють постачання. Проте, на думку позивача, наявність лише цієї умови не є достатньою підставою для порівняння цін на відповідних ринках. Зіставленню підлягають умови договорів, принципи формування собівартості, територіальне розташування (розвиненість) інфраструктури, доступ до транспортних шляхів. Представник позивача зазначає, що основним аргументом контролюючих органів є постачання позивачем водонагрівачів власного виробництва на ТОВ «Атлантик-Гейзер» за цінами, нижче звичайних цін. На думку податкових органів, вказане порушення призвело до завищення від`ємного значення ПДВ на загальну суму 2 519 116, 00 грн. Для визначення звичайних цін податкові органи використали інформацію про роздрібні ціни на продукцію компанії з інтернет-джерел. ТОВ «УКРАТЛАНТІК» уважав, що економічні умови договору, за яким було здійснено поставку водонагрівачів відрізняються від умов, які були використані податковими органами, які порівнювані. Щодо висновків контролюючого органу про завищення ПДВ на 2 170, 00 грн за рахунок включення до складу податкового кредиту податкових накладних на придбання товару, по яким станом на 17.11.2017 зупинено реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, представник позивача вказав, що 30.11.2017 зазначені податкові накладні були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, тобто на момент розгляду заперечення позивача щодо висновків акта перевірки - 05.12.2017, інформація щодо рішень про реєстрацію податкових накладних мала бути перевірена контролюючим органом та врахована при прийнятті податкового повідомлення-рішення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 30 жовтня 2019 року визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 23.03.2018 № прийняте Одеським управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- аналіз інформації з декількох інтернет-ресурсів: www.atlantic-ukraine.com, www.atlantic-market.com.ua, www.comfy.ua;

- проведеним аналізом ринкових цін на продукцію, вироблену ТОВ "Укратлантік" встановлено, що ринкова ціна на аналогічну продукцію є значно вищою ніж одна реалізація ТОВ "Атлантік-Гейзер", тобто не відповідає рівню ринкових цін.

12.05.2020 до суду апеляційної інстанції від відповідача надійшло клопотання за вх. № 9282/20 про відкладення розгляду справи на іншу дату, обґрунтоване запровадженням з 12.03.2020 по 22.05.2020 карантину на території України через спалах у світі коронавірусу (COVID-19). При цьому, заявник посилається на постанову Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19».

Розглянувши подане клопотання, колегія суддів не знаходить підстав для його задоволення, оскільки вказаними актами не зупинено (призупинено) функціонування органів державної влади, в тому числі судів, які наразі працюють в звичайному режимі, але з дотриманням норм, попереджуючих розповсюдження інфекції.

Більше того, на своєму засіданні 17.03.2020 Рада суддів Україні рекомендувала судам продовжувати здійснювати правосуддя, незважаючи на епідемію коронавірусу и карантин, однак, по можливості, здійснювати судовий розгляд справи в порядку письмового провадження без участі сторін.

При цьому, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не позбавлений права прийняти участь у справі в режимі відеоконференції.

А відтак, з метою дотримання строку розгляду апеляційної скарги, передбаченого частиною 1 статті 309 КАС України, на підставі пункту 2 частини 1 статті 311 КАС України, суд вважає за можливе розглянути цю справу.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що на підставі наказу Офісу великих платників податків ДФС від 19.10.2017 № 2332 та направлень від 20.10.2017 № 307, № 308 та від 10.11.2017 № 334, посадовими особами Одеського управління Офісу великих платників ДФС проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «УКРАТЛАНТІК» щодо правомірності нарахування суми від`ємного значення за серпень 2017 року.

17.11.2017 за результатами проведеної перевірки посадовими особами Одеського управління ВПП ДФС складено акт № 110/28-10-49-14/35008375 згідно з висновками якого:

Документальною позаплановою перевіркою зазначені порушення ТОВ «УКРАТЛАНТІК» пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 189.1 статті 189, пункту 198.5, пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1, пункту 200.4 статті 200, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту серпня 2017 року з податку на додану вартість на загальну суму 2 579 311, 00 грн, що призвело до завищення суми податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку за серпень 2017 року, яка відображена у рядку 20.2 Декларації ПДВ на загальну суму 2579 311 грн.

28.11.2017 позивач надав заперечення № 371 на акт перевірки.

11.12.2017 начальником Одеського офісу великих платників податків ДФС, на підставі акта перевірки № 110/28-10-49-14/35008375 від 17.11.2017, висновку про результати розгляду заперечення від 07.12.2017 № 54/28-10-49-14/35008375, прийнято податкове повідомлення рішення, яким встановлено порушення пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1, пункту 200.4 статті 200, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України та зменшено позивачу суму бюджетного відшкодування з ПДВ у сумі 2 579 311, 00 грн та застосовано штрафні санкції на суму 1 289 656, 00 грн.

15.03.2018 ДФС України прийнято рішення № 8820/6/99-99-11-01-02-25 про результати розгляду скарги ТОВ «Укратлантік» згідно з яким, ДФС скасувала ППР Офісу ВПП ДФС від 11.12.2017 № у частині застосування штрафної санкції 25 % та у частині визначення податкового зобов`язання з ПДВ за рахунок невизнання перевіркою взаємовідносин з ТОВ «Рубіжанський картонно-тарний комбінат» з відповідною частиною штрафної санкції з вказаного податку, а в іншій частині зазначене ППР - залишила без змін.

22.03.2018 начальником Одеського офісу великих платників податків ДФС, на підставі акта перевірки № 110/28-10-49-14/35008375 від 17.11.2017, висновку про результати розгляду заперечення від 07.12.2017 № 54/28-10-49-14/35008375, рішення ДФС України про результати розгляду скарги від 15.03.2018 № 8820/6/99-99-11-01-02-25, прийнято податкове повідомлення рішення, яким встановлено порушення пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1, пункту 200.4 статті 200, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України та зменшено позивачу суму бюджетного відшкодування з ПДВ у сумі 2521 286, 00 грн та застосовано штрафні санкції на суму 630 321,00 грн.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на час прийняття відповідачем податкового-повідомлення рішення № від 11.12.2017, висновки відповідача щодо неправомірного включення до складу податкового кредиту податкових накладних, що отримані від ТОВ «УКР-ФЛЕКС» на загальну суму ПДВ 2169,9 грн, по яким зупинено реєстрацію були такими, що не відповідають дійсності, оскільки податкові накладні були зареєстровані в ЄРПН 30.11.2017, а також з того, що під звичайною ціною слід розуміти ціну, яка визначена сторонами у цивільно-правовому договорі, яка водночас повинна відповідати ринковій ціні.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Податкового кодексу України.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (тут і далі в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

За правилами пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки..

Згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Відповідно пунктів 44.1, 44.2 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

За змістом підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

На підставі пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

За правилами пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

За змістом пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

На підставі пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

За правилами статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (тут і далі в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно з частинами 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Варто відзначити, що висновки відповідача, зазначені в акті перевірки, які стали підставою, для прийняття відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з приводу завищення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту, що призвело до завищення суми податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню ґрунтуються на тому, що ТОВ «УКРАТЛАНТІК» реалізує продукцію власного виробництва, а саме водонагрівачі побутові електричні в асортименті та електричні конвектори та комплекти підставок ТОВ «Атлантік-Гейзер» за цінами, що не відповідають рівню ринкових цін. Вказані висновки відповідач зробив на підставі аналізу інформації з декількох інтернет-ресурсів: www.atlantic-ukraine.com, www.atlantic-market.com.ua, www.comfy.ua.

В ході судового розгляду суд встановив, що 28.12.2007 між ТОВ «УКРАТЛАНТІК» та ТОВ «Атлантик-Гейзер» укладено договір поставки № 1, згідно з пунктом 2.1 якого продавець зобов`язується поставити покупцю, а покупець зобов`язується купити (прийняти і оплатити) у Продавця Продукцію (електричні водонагрівачі та інша продукція, вказана у Додатку № 1 до Договору) у відповідності до умов цього Договору.

Пунктом 2.2 Договору передбачено, що продукція та дійсні ціни Продавця на продукцію, вказані у Додатку № 1 до цього договору, який може час від часу змінюватись продавцем, про що буде належним чином повідомлено покупцю.

За змістом пункту 2.3 Договору, продавець зобов`язується здійснювати постачання продукції для розповсюдження на території України виключно покупцю. Таке обмеження не стосується постачання Продукції іншим покупцям для її подальшого розповсюдження за межами України.

На підставі пункту 2.4 Договору, покупець зобов`язується не придбавати та не розповсюджувати продукцію інших виробників та постачальників, окрім продукції, яка не виробляється продавцем, та за умови погодження стратегічної необхідності розповсюдження такої продукції покупцем Радою директорів Покупця.

За правилами пункту 2.5 Договору, покупець зобов`язується придбавати та розповсюджувати, починаючи з 01 січня 2008 року мінімальну річну кількість 150 000 одиниць продукції, поставленої продавцем.

Згідно з пунктом 6.1 договору, покупець зобов`язується нести будь-які зобов`язання щодо після продажного обслуговування по відношенню до продукції. Після подальшого продажу продукції Покупцем, Покупець здійснюватиме пост-продажну підтримку (обслуговування) та нестиме витрати на таке обслуговування Продукції.

В ході судового розгляду також надано додаток № 55 від 13.12.2016 до Договору поставки № 1 від 28.12.2007, в якому вказані ціни на продукцію, за якими ТОВ «Атлантик-Гейзер» у серпні 2017 року поставлялася відповідна продукція.

15.11.2011 між ТОВ «УКРАТЛАНТІК» та ТОВ «Атлантик-Гейзер» укладено договір поставки № 3, згідно з пунктом 2.1 якого постачальник зобов`язується поставити покупцю, а покупець зобов`язується купити (прийняти і оплатити) у постачальника Продукцію (електричні конвектори та інша продукція, вказана у Додатку № 1 до Договору) у відповідності до умов цього Договору.

Відповідно до пункту 2.2 Договору передбачено, що продукція та чинні ціни постачальника на продукцію, вказані у Додатку № 1 до цього договору, який може час від часу змінюватись постачальником, про що буде належним чином повідомлено покупцю.

Крім того, надано додаток № 16 від 01.09.2015 до Договору поставки № 3 від 15.07.2011, в якому вказані ціни на продукцію, за якими ТОВ «Атлантик-Гейзер» у серпні 2017 року поставлялася відповідна продукція.

На підтвердження виконання умов вказаних договорів, позивач надав суду наступні докази: податкові накладні за серпень 2017 року, видаткові накладні за серпень 2017 року, оформлені за договором поставки № 1 від 28.12.2007, розрахунки коригування до податкових накладних, які оформлені у відповідності до норм законодавства та по яких відхилень не встановлено, що підтверджується висновком експерта № 18 Е від 31.05.2019.

За змістом підпункту 14.1.71 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу.

У разі якщо ціни (націнки) на товари (роботи, послуги) підлягають державному регулюванню згідно із законодавством, звичайною вважається ціна, встановлена відповідно до правил такого регулювання. Це положення не поширюється на випадки, коли встановлюється мінімальна ціна продажу або індикативна ціна. У такому разі звичайною ціною вважається ціна, визначена сторонами договору, але не нижче за мінімальну або індикативну ціну.

На підставі підпункту 14.1.129 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, ринкова ціна - ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.

З огляду на висновок експерта № 18 Е від 31.05.2019, операції з постачання товарів між ТОВ «УКРАТЛАНТІК» та ТОВ «Атлантик-Гейзер» не відповідають пункту 39.2.1.1 і 39.2.1.5 пункту 39.2.1 статті 39 Податкового кодексу України, а отже, не є контрольованими.

За правилами частини 1 статті 10, частини 1 статті 11, частини 1 статті 12 Закону України «Про ціни і ціноутворення» суб`єкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують: вільні ціни; державні регульовані ціни.

Вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Державні регульовані ціни запроваджуються на товари, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, мають істотну соціальну значущість, а також на товари, що виробляються суб`єктами, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку.

Державні регульовані ціни можуть запроваджуватися на товари суб`єктів господарювання, які порушують вимоги законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно до частини 2, частини 3 статті 189 Господарського кодексу України ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін.

Суб`єкти господарювання використовують у своїй діяльності вільні та державні регульовані ціни.

Згідно з частинами 1, 2 статті 190 Господарського кодексу України (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні регульовані ціни.

Вільні ціни визначаються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб`єкта господарювання.

Слід зазначити, що згідно з додатком № 1 до акта перевірки № 110/28-10-49-14/35008375 від 17.11.2017, відповідачем встановлено реалізацію позивачем на користь ТОВ «Атлантик-Гейзер» водонагрівачів за цінами, нижчими ніж ринкові, тобто продукції за договором № 1 від 28.12.2007.

Як вказано вище судом, вказані висновки відповідач зробив на підставі аналізу інформації з декількох інтернет-ресурсів: www.atlantic-ukraine.com, www.atlantic-market.com.ua, www.comfy.ua.

Водночас, відповідно до листа ТОВ «Венкон Маркет» від 13.04.2018, що наданий на запит представника позивача з приводу постачальника продукції торгової марки Atlantic, яка представлена на сайтах www.atlantic-ukraine.com, www.atlantic-market.com.ua, які в свою чергу містять посилання на пройм-лист компанії Венкон, постачальником вказаної продукції є ТОВ «Теплосила». Реалізацію товару ТОВ «Венкон Маркет» проводить лише кінцевим споживачам, тобто у роздріб.

Відповідно до підпункту 14.1.129 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, для встановлення факту заниження суб`єктом господарювання ринкової ціни контролюючий орган повинен не просто співставити ринкові ціни різних постачальників на аналогічну продукцію, а й обов`язково врахувати та порівняти економічні (комерційні) умови, в яких склалися відповідні ринкові ціни.

Враховуючи приписи договору поставки № 1 від 28.12.2007, ТОВ «УКРАТЛАНТІК», який є виробником водонагрівачів, на території України поставляє вказану продукцію виключно ТОВ «Атлантик-Гейзер», яке в свою чергу, зобов`язується не придбавати аналогічну продукцію у інших постачальників та придбавати мінімальну річну кількість 150 000 одиниць продукції.

Тобто, ТОВ «Атлантик-Гейзер» є дистриб`ютором, тобто оптовим покупцем ТОВ «УКРАТЛАНТІК», який, у тому числі, несе зобов`язання щодо пост-продажного обслуговування продукції за власні кошти.

Тоді як, відповідач, для порівняння цін, за якими ТОВ «УКРАТЛАНТІК» реалізує продукцію ТОВ «Атлантик-Гейзер» та інші постачальники реалізують продукцію, що вироблена ТОВ «УКРАТЛАНТІК», використав інформацію з мережі Інтернет щодо роздрібних цін, за якими продукція придбана суб`єктами господарювання у інших постачальників реалізовується кінцевим споживачам.

При цьому колегія суддів враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 10.12.2019 у справі П/811/1512/14, згідно з яким право платника ПДВ на формування податкового кредиту виникає лише у разі реального (фактичного) вчинення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) для використання в своїй господарській діяльності.

Такі господарські операції пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Водночас, прибутковість кожної окремої операції не є обов`язковою ознакою господарської діяльності, яка може включати і окремі збиткові операції, здійснення яких викликано об`єктивними причинами.

Відтак продаж платником ПДВ продукції за ціною, нижчою собівартості, не можна розглядати як операцію поза межами його господарської діяльності. Адже до факторів ціноутворення, крім рівня витрат, пов`язаних із виробництвом товару, належать:

- рівень попиту на продукцію;

- кон`юнктура ринку;

- платоспроможність покупця;

- обсяги виробництва та складські запаси продавця;

- інші умови, які об`єктивно впливають на формування ціни.

Отже, висновки податкового органу з приводу того, що ТОВ «УКРАТЛАНТІК» реалізує продукцію власного виробництва, а саме водонагрівачі побутові електричні в асортименті та електричні конвектори та комплекти підставок ТОВ «Атлантік-Гейзер» за цінами, що не відповідають рівню ринкових цін є помилковими та такими, що спростовуються наведеними судом доказами та фактичними обставинами.

До того ж за змістом пункту 71.1 статті 741 Податкового кодексу України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів, що координується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Статтею 72 Податкового кодексу України (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла: від платників податків та податкових агентів; від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та Національного банку України; від банків, інших фінансових установ - інформація про наявність та рух коштів на рахунках платника податків; від органів влади інших держав, міжнародних організацій або нерезидентів; за наслідками податкового контролю; для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності також використовується інша інформація, оприлюднена як така, що підлягає оприлюдненню відповідно до законодавства та/або добровільно чи за запитом надана контролюючому органу в установленому законом порядку.

За змістом пункту 74.1 статті 74 Податкового кодексу України зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики.

Так, інформація, отримана за результатом аналізу перевіряючими окремих веб-сторінок у мережі Інтернет не є податковою інформацію в розумінні Податкового кодексу України та не може бути підставою для висновків контролюючого органу щодо порушення платником податків норм податкового законодавства.

Стосовно доводів контролюючого органу, які наведені в акті перевірки від № 110/28-10-49-14/35008375 від 17.11.2017, щодо неправомірного включення до складу податкового кредиту податкових накладних, що отримані від ТОВ «УКР-ФЛЕКС» на загальну суму ПДВ 2169,9 грн, по яким зупинено реєстрацію, варто зазначити таке.

На підставі пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

За правилами пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

23.08.2017 ТОВ «УКР-ФЛЕКС» складено податкову накладну № 620 про поставку на адресу ТОВ «УКРАТЛАНТІК» товару на загальну суму 8094,72 грн, у тому числі ПДВ 1349,12 грн.

30.08.2017 ТОВ «УКР-ФЛЕКС» складено податкову накладну № 738 про поставку на адресу ТОВ «УКРАТЛАНТІК» товару на загальну суму 4925,16 грн, у тому числі ПДВ 820,86 грн.

Відповідно до квитанцій від 14.09.2017 та 15.09.2017 зупинено реєстрацію податкових накладних № 620 від 23.08.2017 та № 738 від 30.08.2017.

30.11.2017 комісією ДФС України прийнято рішення № 340001/37029994 та № 340004/37029994 про реєстрацію в ЄРПН податкових накладних № 738 від 30.08.2017 та № 620 від 23.08.2017.

При цьому відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що станом на прийняття відповідачем податкового-повідомлення рішення № від 11.12.2017, висновки відповідача щодо неправомірного включення до складу податкового кредиту податкових накладних, що отримані від ТОВ «УКР-ФЛЕКС» на загальну суму ПДВ 2169,9 грн, по яким зупинено реєстрацію були такими, що не відповідають дійсності, оскільки податкові накладні були зареєстровані в ЄРПН 30.11.2017.

Отже, станом на час прийняття рішення про зменшення суми бюджетного відшкодування ТОВ «УКРАТЛАНТІК», порушення, яке у тому числі, стало підставою для прийняття такого рішення було усунутим.

Згідно з пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі "ZWIERZYСSKI v. POLAND", Арр. 34049/96, 19 June 2001 позбавлення майна, може бути виправданим, лише якщо воно відбувається в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Крім того, будь-яке втручання у право власності має відповідати критерію пропорційності.

Під час втручання необхідно дотримуватися "справедливої рівноваги" між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основних прав людини (рішення у справі CASE OF PRESSOS COMPANIA NAVIERA S.A. AND OTHERS v. BELGIUM, App. № 17849/91, 20 November 1995). Цю рівновагу буде порушено, якщо людині доведеться нести надто специфічний або надмірний тягар.

При цьому, розглядаючи питання, які мають загальний інтерес, органи державної влади повинні діяти коректно і дуже послідовно (рішення у справі "BEYELER v. ITALY", App. № 33202/96, 5 January 2000). Крім того, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок

Крім цього, згідно п. 17 рішення у справі «POLIMERKONTEYNER, TOV v. UKRAINE», Арр. 23620/05, 24 November 2016, будь-яке втручання, включаючи те, яке виникло в результаті заходів для забезпечення сплати податків, не повинно порушувати «справедливого балансу» між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Важливість забезпечення такого балансу в цілому відображається в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на зацікавлену особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Доводи апеляційної скарги.

Посилання апелянта на аналіз інформації з декількох інтернет-ресурсів: www.atlantic-ukraine.com, www.atlantic-market.com.ua, www.comfy.ua, колегія суддів відхиляє, оскільки інформація, отримана за результатом аналізу перевіряючими окремих веб-сторінок у мережі Інтернет не є податковою інформацію в розумінні Податкового кодексу України та не може бути підставою для висновків контролюючого органу щодо порушення платником податків норм податкового законодавства.

Доводи податкового органу, що проведеним аналізом ринкових цін на продукцію, вироблену ТОВ "Укратлантік" встановлено, що ринкова ціна на аналогічну продукцію є значно вищою ніж одна реалізація ТОВ "Атлантік-Гейзер", тобто не відповідає рівню ринкових цін, є помилковими з огляду на таке.

Так, відповідно до підпункту 14.1.129 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, для встановлення факту заниження суб`єктом господарювання ринкової ціни контролюючий орган повинен не просто співставити ринкові ціни різних постачальників на аналогічну продукцію, а й обов`язково врахувати та порівняти економічні (комерційні) умови, в яких склалися відповідні ринкові ціни.

Враховуючи припису договору поставки № 1 від 28.12.2007, ТОВ «УКРАТЛАНТІК», який є виробником водонагрівачів, на території України поставляє вказану продукцію виключно ТОВ «Атлантик-Гейзер», яке в свою чергу, зобов`язується на придбавати аналогічну продукцію у інших постачальників та придбавати мінімальну річну кількість 150 000 одиниць продукції.

Отже, ТОВ «Атлантик-Гейзер» є дистриб`ютором, тобто оптовим покупцем ТОВ «УКРАТЛАНТІК», який, у тому числі, несе зобов`язання щодо пост-продажного обслуговування продукції за власні кошти.

Проте, податковий орган, для порівняння цін, за якими ТОВ «УКРАТЛАНТІК» реалізує продукцію ТОВ «Атлантик-Гейзер» та інші постачальники реалізують продукцію, що вироблена ТОВ «УКРАТЛАНТІК», використав інформацію з мережі Інтернет щодо роздрібних цін, за якими продукція придбана суб`єктами господарювання у інших постачальників реалізовується кінцевим споживачам.

Отже, висновки податкового органу з приводу того, що ТОВ «УКРАТЛАНТІК» реалізує продукцію власного виробництва, а саме водонагрівачі побутові електричні в асортименті та електричні конвектори та комплекти підставок ТОВ «Атлантік-Гейзер» за цінами, що не відповідають рівню ринкових цін є помилковими та такими, що спростовуються наведеними судом доказами та фактичними обставинами.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Отже, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАТЛАНТІК» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Стосовно розподілу судових витрат колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення.

При зверненні до суду апеляційної інстанції апелянт повинен був сплатити судовий збір у розмірі 70 911, 15 грн.

В свою чергу, П`ятий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 11.01.2020 відстрочив сплату судового збору Одеському управлінню Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби до ухвалення судом апеляційної інстанції рішення у справі.

Судові витрати розподіляються відповідно до статті 139 КАС України та відстрочена апелянту, згідно з статті 133 КАС України, сплата судового збору до ухвалення судового рішення у справі за подачу апеляційної скарги підлягає стягненню з Одеського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби у розмірі 70 911, 15 грн.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 815/1700/18 - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби () на користь Державної судової адміністрації України на рахунок №: UA90 26001, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Код класифікації доходів бюджету 22030106, судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 70 911, 15 (сімдесят тисяч дев`ятсот одинадцять) грн 15 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення та підписання повного тексту судового рішення - 13 травня 2020 року.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: Г.В. Семенюк

Суддя: С.Д. Домусчі