Справа № 2а-17744/10/2670
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2020-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 травня 2020 року

Київ

справа №2а-17744/10/2670

адміністративне провадження №К/9901/18822/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Шевцової Н. В.,

суддів - Радишевської О. Р., Смоковича М. І.,

розглянув у порядку письмового провадження заяву Державної фінансової інспекції в Житомирській області (правонаступником якої є Північний офіс Держаудитслужби) про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 23 вересня 2015 року в справі №2а-17744/10/2670

за позовом Державної фінансової інспекції в Житомирській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Васьковицьке каміння» про стягнення заборгованості в розмірі 487 499,00 грн,

УСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

1. У грудні 2010 року Державна фінансова інспекція в Житомирській області (далі - позивач, Держфінінспекція, правонаступник - Північний офіс Держаудитслужби) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Васьковицьке каміння» (далі - відповідач, ТОВ «Васьковицьке каміння») про стягнення в дохід Васьковицького сільського бюджету - 292 499,40 грн, Коростенського районного бюджету - 73 124,85 грн, Житомирського обласного бюджету - 121 874,75 грн, на загальну суму 487499,00 грн.

2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ТОВ «Васьковицьке каміння» не сплатило втрат до місцевих бюджетів в сумі 487 499,00 грн, в тому числі: Васьковицького сільського бюджету - 292499,40 грн, Коростенського районного бюджету - 73124,85 грн, Житомирського обласного бюджету - 121874,75 грн, чим порушено пункт 4 «Порядку визначення втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, які підлягають відшкодуванню», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 1997 року №1279 та пункту 7 Розпорядження голови Житомирської обласної державної адміністрації від 12 березня 2010 року № 46 «Про надання земельних ділянок в оренду, надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердження технічної документації із землеустрою та зміну цільового призначення земельних ділянок».

3. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову, зокрема з підстав того, що ТОВ «Васьковицьке каміння» не є підконтрольною установою. Крім того, позивач не наділений правом звернення до суду в цій категорії справ, оскільки дії відповідача, пов`язані із несплатою коштів, контроль за надходженням яких має здійснювати Державний комітет України із земельних ресурсів (далі - Держкомзем).

ІІ. Фактичні обставини, встановлені судами попередніх інстанцій

4. Контрольно-ревізійним управлінням в Житомирській області проведено ревізію дотримання бюджетного законодавства фінансовим управлінням Коростенської районної державної адміністрації в Житомирській області за період з 01 жовтня 2007 року по завершений звітний період 2010 року, за результатами якої складено акт від 23 липня 2010 року №06-08-09/042.

5. Актом ревізії установлено, що розпорядженням голови Житомирської обласної державної адміністрації від 12 березня 2010 року № 46 «Про надання земельних ділянок в оренду, надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердження технічної документації із землеустрою та зміну цільового призначення земельних ділянок» ТОВ «Васьковицьке каміння» затверджено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок, які розташовані в межах Васьковицької сільської ради, площею 18,00 га, на землі промисловості, та згідно цього ж розпорядження затверджено суму відшкодування місцевим бюджетам втрат сільськогосподарського виробництва в розмірі 487 499,00 грн.

6. На підставі акта ревізії позивачем на адресу начальника фінансового управління Коростенської районної державної адміністрації було направлено вимогу від 06 серпня 2010 року № 06-08-17/5859 про усунення порушень виявлених ревізією, якою, зокрема, вимагалося опрацювати матеріали ревізії та вжити заходи щодо усунення виявлених порушень, розглянути питання щодо притягнення до відповідальності винних осіб та забезпечити надходження до відповідних бюджетів втрат сільськогосподарського виробництва у сумі 487 499,00 грн шляхом проведення з ТОВ «Васьковицьке каміння» претензійно-позовної роботи.

7. Вимога не була виконана в добровільному порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

8. Судами попередніх інстанцій установлено, що розпорядженням голови Житомирської обласної державної адміністрації від 12 березня 2010 року №46 змінено цільове призначення земельних ділянок з ведення особистого селянського господарства під виробництво будівельних матеріалів, що перебувають у власності, зокрема, ТОВ «Васьковицьке каміння» на землях Васьковицької сільської ради Коростенського району та затверджено розрахунки втрат.

9. За розрахунком вартості втрат сільськогосподарського виробництва на земельній ділянці, пов`язаних з вилученням сільськогосподарських угідь, яка розміщена на території Васьковицької сільської ради Коростенського району і передбачена для зміни цільового призначення власної земельної ділянки ТОВ «Васьковицьке каміння», погодженим, зокрема, з директором ТОВ «Васьковицьке каміння» та скріпленим печаткою, розмір втрат за земельні ділянки загальною площею 18,00 га становить 487 499,00 грн.

10. Отже, нарахована сума втрат ТОВ «Васьковицьке каміння» складає 487 499,00 грн, однак відповідачем не перераховано жодних коштів ні до сільського, ні до районного, ні до обласного бюджетів, що підтверджується довідкою №4 щодо надходження коштів від відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва по Коростенському району за період з 01 жовтня 2007 р. по 01 червня 2010 року.

ІІІ. Короткий зміст рішень судів і мотиви їхнього ухвалення

11. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 липня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2014 року, позовні вимоги задоволено.

11.1. Стягнуто з ТОВ «Васьковицьке каміння» в дохід Васьковицького сільського бюджету - 292 499,40 грн, Коростенського районного бюджету - 73 124,85 грн, Житомирського обласного бюджету - 121 874,75 грн, а всього на загальну суму у розмірі 487 499,00 грн.

12. Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач має право звернення до суду на підставі пункту 10 статті 10 Закону України «Про державну контрольно - ревізійну службу в Україні», згідно з якою органи державної контрольно-ревізійної служби мають право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

13. 23 вересня 2015 року постановою Вищого адміністративного суду України скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 липня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2014 року.

13.1. Прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову Державної фінансової інспекції в Житомирській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Васьковицьке каміння» про стягнення заборгованості відмовлено.

14. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд касаційної інстанції виходив з того, що право органу контрольно-ревізійної служби звертатися до суду надано у разі незабезпечення виконання вимоги щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства саме з питань збереження і використання активів.

15. Зважаючи на межі компетенції Держкомзему щодо контролю за дотриманням порядку визначення та відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва фізичними та юридичними особами, касаційний суд не погодився із позицією судів попередніх інстанцій щодо наявності у органу контрольно-ревізійної служби у спірних правовідносинах повноважень на звернення до суду із позовом про стягнення з суб`єкта господарювання коштів, несплачених ним як відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва у зв`язку з вилученням сільськогосподарських угідь як основаного засобу виробництва в сільському господарстві.

ІV. Короткий зміст вимог заяви

16. Не погоджуючись із постановою суду касаційної інстанції, Державна фінансова інспекція в Житомирській області звернулася із заявою про її перегляд Верховним Судом України з підстави неоднакового застосування Вищим адміністративним судом України одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, а саме - статті 8, пункту 10 статті 10 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939 «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

17. На обґрунтування заяви представник Держфінінспекції посилався на правові позиції Верховного Суду України, викладені в постановах, зокрема, від 15 квітня 2015 року в справах № 21-40а14, 21-63а14, від 13 травня 2014 року в справі № 21-89а14, від 20 травня 2014 року в справі № 21-93а14, 28 жовтня 2014 року в справі № 21-462а14, від 18 листопада 2014 року в справі №21-461а14, від 26 травня 2015 року в справі 21-330а13, якими підтверджено право органу державного фінансового контролю звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

18. Представник Держфінінспекції також зазначив, що позиція суду касаційної інстанції в цій справі суперечить правовій позиції, викладеній в ухвалі Вищого адміністративного суду України в справі № 826/1569/15, якою залишено без змін судові рішення попередніх інстанцій про задоволення аналогічного позову, заявленого до іншого суб`єкта господарювання, порушення якого виявлено в межах цієї ж ревізії і обставини порушення якого є аналогічними.

19. Заява представника Держфінінспекції містить клопотання про розгляд справи за участі представників позивача.

V. Рух заяви в суді касаційної інстанції

20. Ухвалою судді Верховного Суду України Самсіна І. Л. від 04 липня 2016 року відкрито провадження в справі та витребувано її матеріали.

21. 20 грудня 2016 року до Верховного Суду України надійшов відзив на заяву про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 23 вересня 2015 року в справі № 2а-17744/10/2670, в якому представник відповідача просив залишити заяву без задоволення та здійснювати розгляд справи за участю представника ТОВ «Васьковицьке каміння».

22. 05 травня 2017 року розпорядженням в.о. керівника апарату Верховного Суду України було призначено повторний автоматизований розподіл цієї судової справи (судді-доповідач Кривенда О. В.).

23. 10 травня 2017 року зазначену справу разом із заявою та долученими до неї матеріалами передано судді-доповідачу.

24. Ухвалою від 19 червня 2017 року справу було призначено до розгляду на 11 липня 2017 року у відкритому судовому засіданні.

25. 11 липня 2017 року розгляд справи було відкладено на 25 липня 2017 року.

26. 25 липня 2017 року розгляд справи відкладено у зв`язку з необхідністю звернутися до відповідних фахівців Науково-консультативної ради при Верховному Суді України стосовно підготовки наукового висновку.

27. 25 липня 2017 року ухвалою Верховного Суду України доручено членам Науково-консультативної ради при Верховному Суді України за адміністративно-правовою спеціалізацією підготувати науковий висновок щодо норм матеріального права, які неоднаково застосовано судом касаційної інстанції у подібних правовідносинах, а саме статті 8, пункту 10 статті 10 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-ХІІ «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

28. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон №2147-VIII), яким КАС України викладено в новій редакції.

29. Підпунктом 1 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII) установлено, що заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України в адміністративних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

30. 08 лютого 2018 року справу № 2а-17744/10/2670 передано до Верховного Суду (суддя-доповідач Олендер І. Я.).

31. 08 червня 2018 року на адресу Верховного Суду надійшло клопотання представника ТОВ «Васьковицьке каміння» про розгляд справи з повідомленням та викликом її учасників.

32. 25 червня 2018 року на адресу Верховного Суду надійшло клопотання представника ТОВ «Васьковицьке каміння» про розгляд справи у розумний строк.

33. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, який здійснено на підставі розпорядження від 21 січня 2020 року № 109/0/78-19, у зв`язку зі зміною спеціалізації, визначено новий склад суду: суддю-доповідача Шевцову Н. В., суддів Бевзенка В. М., Данилевич Н. А.

34. Протоколами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, який здійснено на підставі розпоряджень від 07 травня 2020 року № 753/0/78-20 та № 758/0/78-20 у зв`язку настанням інших обставин, які унеможливлюють участь судді в розгляді справ, що може мати наслідком порушення строку розгляду, визначено новий склад суду: суддю-доповідача Шевцову Н. В., суддів Радишевську О. Р., Смоковича М. І.

VI. Джерела права й акти їхнього застосування

35. Конституція України від 28 червня1996 року №254к/96-ВР

Частина друга статті 19. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

36. Кодекс адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом)

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 237 заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана виключно з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

37. Закон України «Про державну контрольно-ревізійну службу» від 26 січня 1993 року № 2939-XII (далі - Закон № 2939-ХІІ, назва і текст у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин).

37.1. Частиною першою статті 2 визначено, що Головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб`єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

37.2. На підставі статті 10 Головному контрольно-ревізійному управлінню України, контрольно-ревізійним управлінням в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійним підрозділам (відділам, групам) у районах, містах і районах у містах надається право, зокрема:

- пред`являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства (Пункт 7);

- у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, одержані підконтрольними установами, за незаконними угодами, без встановлених законом підстав та з порушенням чинного законодавства (Пункт 8);

- звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів (Пункт 10);

- проводити у суб`єктів господарювання, які мали правові відносини з підконтрольною установою, зустрічні звірки з метою документального підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з`ясування їх реальності та повноти відображення в обліку підконтрольної установи (Пункт 12);

37.3. Частиною другою статті 15 установлено, що законні вимоги службових осіб державної контрольно-ревізійної служби є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що ревізуються.

38. Відповідно до пункту 4 Порядку визначення втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, які підлягають відшкодуванню, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 1997 року №1279 (у редакції, чинній на момент формування позивачем вимоги про усунення порушень) відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, спричинених вилученням сільськогосподарських і лісових угідь для цілей, не пов`язаних із веденням сільського і лісового господарства, провадиться юридичними і фізичними особами в двомісячний термін після затвердження в установленому порядку проекту відведення їм земельних ділянок, а у випадках поетапного освоєння відведених угідь для добування корисних копалин відкритим способом - у міру їх фактичного надання.

39. Контроль за дотриманням порядку визначення та відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, які підлягають відшкодуванню, здійснює Державний комітет із земельних ресурсів.

40. Відповідно до підпункту 30 пункту 4 Положення про Державний комітет України із земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 2008 року №224 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Держкомзем відповідно до покладених на нього завдань здійснює в межах своїх повноважень контроль за додержанням встановленого законодавством порядку визначення розміру та відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

41. Згідно з пунктом 19 Порядку проведення інспектування державною контрольно-ревізійною службою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550, якщо під час ревізії виявлено факти порушення законодавства, вжиття заходів щодо яких не належить до компетенції органів служби (зокрема, з питань обігу готівки, валютних операцій, формування об`єкта та/або бази оподаткування, ціноутворення, управління державним майном, дотримання антимонопольного законодавства та інших), посадові особи служби невідкладно письмово повідомляють про це керівнику органу служби чи його заступнику, які забезпечують інформування відповідних державних органів про такі факти.

VІІ. Позиція Верховного Суду

42. В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 19 квітня 2016 року в справі № 826/1569/15, яку додано на підтвердження неоднакового застосування норм матеріального права, цей касаційний суд, залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій, погодився з їх висновками про задоволення позовних вимог.

43. Вирішуючи спір в справі № 826/1569/15, суди дійшли висновку, що Держфінінспекція має право звернення з позовом до адміністративного суду про стягнення збитків, оскільки ТОВ «ВВА Граніт» як підконтрольна установа не виконала законну вимогу позивача від 06 серпня 2010 року № 06-08-17/5859.

44. У справі, що розглядається, за аналогічних обставин суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій, дійшов висновку про те, що установлене у статті 10 Закону № 2939-ХІІ, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, право органу контрольно-ревізійної служби пред`являти вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства лише з питань збереження і використання державної власності та фінансів та, відповідно, звертатися до суду у разі незабезпечення виконання вимоги щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства саме з питань збереження і використання активів.

45. Крім того, касаційний суд зазначив, що, зважаючи на межі компетенції Держкомзему щодо контролю за дотриманням порядку визначення та відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва фізичними та юридичними особами, подання позову про стягнення з суб`єкта господарювання несплачених ним коштів як відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва у зв`язку з вилученням сільськогосподарських угідь як основаного засобу виробництва в сільському господарстві знаходиться поза межею компетенції органу державного фінансового контролю, встановленою Законом № 2939-ХІІ.

46. Із наведених судових рішень убачається, що суд касаційної інстанції у подібних правовідносинах неоднаково застосував приписи пункту 10 статті 10 Законом № 2939-ХІІ в частині наявності у органу державної контрольно-ревізійної служби права звернення до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

47. Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах, колегія суддів Верховного Суду виходить із такого.

48. Орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного та місцевих бюджетів, і в разі виявлення порушень законодавства має право пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

49. При виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначити їх розмір у встановленому законодавством порядку та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

50. Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що орган державного фінансового контролю проводить державний фінансовий контроль щодо підконтрольних установ. Його право вимоги передбачено статтею 10 Закону № 2939-XII і можуть бути адресовані виключно підконтрольним установам, а звернення до суду в інтересах держави можливе лише у випадку незабезпечення такими установами вимог щодо усунення порушень законодавства з питань збереження і використання активів, виявлених під час здійснення державного фінансового контролю.

51. Відповідна правова позиція відповідає правовим позиціям Верховного Суду України, викладеним в постановах зокрема, від 15 квітня 2015 року в справах № 21-40а14, 21-63а14, від 13 травня 2014 року в справі № 21-89а14, від 20 травня 2014 року в справі № 21-93а14, 28 жовтня 2014 року в справі № 21-462а14, від 18 листопада 2014 року в справі №21-461а14, від 26 травня 2015 року в справі 21-330а13, якими підтверджено право органу державного фінансового контролю звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

52. У справі, що розглядається, Держфінінспекція (так само як і правонаступники) не мають права на звернення до адміністративного суду з позовом до непідконтрольної установи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Васьковицьке каміння» про стягнення коштів у зв`язку із несплатою останнім коштів як відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва у зв`язку з вилученням сільськогосподарських угідь як основаного засобу виробництва в сільському господарстві.

53. Відповідно до частини першої статті 50 КАС України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом) сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Позивачем в адміністративній справі можуть бути, зокрема суб`єкти владних повноважень при здійсненні ними владних управлінських функцій на підставі законодавства.

54. Проте спір за позовом суб`єкта владних повноважень - Держфінінспекції про стягнення коштів, звернений до непідконтрольної установи, не має ознак публічно-правового характеру, оскільки нормами спеціального законодавства визначено, що контроль за дотриманням порядку визначення та відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, які підлягають відшкодуванню, здійснює Державний комітет із земельних ресурсів.

55. Доводи позивача, що ТОВ "Васьковицьке каміння" є підконтрольною установою є безпідставними, оскільки відповідач не здійснював жодного збереження і використання активів державної або комунальної форми власності. Фактично відповідач не здійснив оплату обов`язкового платежу, контроль за сплатою якого покладено на інший державний орган - Державний комітет із земельних ресурсів.

56. Отже, у справі, що розглядається, висновок Вищого адміністративного суду України про безпідставність задоволення позовних вимог судами попередніх інстанцій, відповідає чинному на час виникнення спірних правовідносин законодавству України та встановленим фактичним обставинам у справі.

57. З огляду на викладене висновок суду касаційної інстанції у справі, що розглядається, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, а тому у задоволенні заяви позивача слід відмовити.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, викладеній згідно із Законом України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII, статтями 241- 243 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Державної фінансової інспекції в Житомирській області (правонаступником якої є Північний офіс Держаудитслужби) про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 23 вересня 2015 року в справі №2а-17744/10/2670 відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 2 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач: Н. В. Шевцова

Судді: О. Р. Радишевська

М. І. Смокович