Справа № 148/501/20
Суддя: Саламаха О. В.
Дата ухвалення: 2020-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 148/501/20
Провадження №2-а/148/8/20
РІШЕННЯ

Іменем України

04 травня 2020 року м. Тульчин

Тульчинський районний суд

Вінницької області в складі: судді Саламахи О.В.,

за участю: секретаря: Немирівської Ю.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області сержанта поліції 1-го батальйону 3-ї роти Швеця Леоніда Олександровича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

До Тульчинського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області сержанта поліції 1-го батальйону 3-ї роти Швеця Леоніда Олександровича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення про скасування постанови.

Позовна заява мотивована тим, що відповідачем 16.03.2020 винесено поставу про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі ЕАК № 2252225, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 255 грн.

Згідно вказаної постанови, позивач керував транспортним засобом Toyota Camry, державний номерний знак НОМЕР_1 , в населеному пункті позначеному дорожнім знаком 5.45 Писарівка, автомобільна дорога М12 406 км, зі швидкістю 74 км/год, чим перевищив швидкість на 24 км. Швидкість вимірювалась за допомогою приладу TRUCАМ000542, чим порушив п.12.4 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) - порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозволено швидкість не більше 50 км/год.).

Позивач вважає, що відповідачем при розгляді зазначеної справи допущено ряд порушень процесуальних норм, а також його прав, зокрема після зупинки транспортного засобу, працівник поліції повідомив, що позивача зупинено за перевищення швидкісного режиму, при цьому не повідомивши яким чином зафіксовано перевищення швидкісного режиму, за допомогою яких технічних засобів, не пред`явивши документи про сертифікацію технічних засобів та законність їх використання.

В подальшому на вимогу іншого працівника поліції ОСОБА_1 надано водійське посвідчення та через деякий час повернуто документи разом з постановою про накладення адміністративного стягнення. За цей час працівниками поліції не повідомлено хто розглядає справу, за якою статтею здійснюється розгляд справи, не повідомлено про права, не продемонстровано та не досліджено жодного доказу винуватості, не заслухано пояснень та не надано можливості заявити клопотання чи запросити захисника.

Крім того, оскаржувана постанова серії ЕАК № 2252225 від 16.03.2020, не відповідає вимогам статті 283 КУпАП, оскільки в постанові немає зазначення чітко визначеного місця вчинення адміністративного правопорушення, а вимірювання швидкості руху автомобіля проведено за допомогою несертифікованого технічного засобу, а як наслідок, в матеріалах справи відсутні будь-які законні і об`єктивні докази наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Вказані обставини змусили ОСОБА_1 , звернутися до суду з даним позовом, просить скасувати постанову серії ЕАК № 2252225 від 16.03.2020.

Позивач і відповідач у судове засідання не з`явилися про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч. 4 ст. 229 КАС України, судом не здійснювалося.

Поштове відправлення з позовною заявою і додатками надіслано за допомогою засобів поштового зв`язку, відправлення за № 030, 313, надіслано на адресу відповідача та доставлено, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, однак станом на 04.05.2020, - момент розгляду справи, відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав, поважних причин неподання відзиву суду не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у зв`язку з чим, зазначені обставини суд розцінює як фактичне визнання позову.

Дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В силу вимог встановлених ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху: створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам. При цьому водій має право відступати від вимог Закону та відповідно правил дорожнього руху лише в умовах дії непереборної сили або коли іншими засобами неможливо запобігти власній загибелі чи каліцтву громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Отже, згідно Конституції та Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський, під час виконання своїх службових обов`язків, зобов`язаний діяти виключно на підставі у порядку у межах повноважень та у спосіб визначений Конституцією України, Законами України, зокрема Кодексом України про адміністративні правопорушення КУпАП, іншими нормативно-правовими актами, що регламентують діяльність поліції.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до постанови серії ЕАК № 2252225 від 16.03.2020, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Згідно тексту зазначеної постанови ОСОБА_1 керував транспортним засобом Toyota Camry, державний номерний знак НОМЕР_1 , в населеному пункті позначеному дорожнім знаком 5.45 Писарівка, автомобільна дорога М12 406 км, зі швидкістю 74 км/год, чим перевищив швидкість на 24 км. Швидкість вимірювалась за допомогою приладу TRUCАМ000542, чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) - порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозволено швидкість не більше 50 км/год.) (а.с. 8).

Так, у пункті 1.3 Правил дорожнього руху, зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до пункту 11 частини першої статті 23 ЗУ «Про Національну поліцію», встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Частиною 1 статті 122 КУпАП, встановлено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками

Пунктом 5 розділу IV Інструкції «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» за № 1395 від 07.11.2015, передбачено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Згідно п. 12.4 Правил дорожнього руху, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

В силу ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З приводу доводів позивача щодо неправомірності розгляду справи на місці зупинки транспортного засобу суд зазначає наступне.

Згідно п. 2.3 рішення Конституційного суду України (далі - КСУ) 26.05.2015 у справі № 5-рп/2015, зазначено, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу (у редакції Закону №767-VII від 23.02.2014), визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Таким чином, КСУ зазначив, що перелік адміністративних правопорушень, які підлягають розгляду у скороченому провадженні (тобто фіксація адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення) є вичерпним і може бути змінений лише законом, зокрема, такий перелік порушень передбачений ч. 1 та ч. 2 ст. 258 Кодексу (у редакції Законами № 767-VII від 23.02.2014).

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.2015 за № 596-VIII, внесено зміни до ч. 2 ст. 258 КУпАП та передбачено, що скорочене провадження у справах про адміністративне правопорушення застосовується і до правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Таким чином, згідно з положеннями ч. 2, 3, 4, 5 вказаної статті Законом встановлені випадки здійснення скороченого провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення, в тому числі, справи за ч. 1 ст. 122 КУпАП, відносно позивача.

Рішенням КСУ від 26.05.2015 у по справі № 5-рп/2015, приймалось до внесення змін до ч. 2 ст. 258 КУпАП, в редакції Закону від 14.07.2015 за № 596-VIII, а тому на ці випадки не поширюються.

У зв`язку з цим, відповідач мав право розглянути справу у скороченому провадженні на місці вчинення правопорушення винісши постанову у справі про адміністративне правопорушення, тому ці обставини не можуть служити підставами для скасування постанови.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 15.03.2018 по справі № 554/5558/16-а, від 12.03.2018 по справі № 751/6165/17.

Також, згідно правової позиції висловленої Верховним Судом 18.02.2020 у постанові по справі за № 524/9827/16-а, ненадання інспектором поліції можливості особі, яка притягалася до адміністративної відповідальності, скористатися правом на правову допомогу є порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, внаслідок ненадання відповідачем відзиву та будь-яких інших матеріалів щодо розгляду останнім даної справи, суд позбавлений можливості перевірити правильність та послідовність здійснення процесуальних дій, в тому числі розгляду заяв, клопотань позивача, можливості надання пояснень і забезпечення можливості реалізувати право на отримання правової допомоги, а також забезпечення інших прав останнього, передбачених ст. 268 КУпАП.

Стосовно правових підстав застосування лазерного вимірювача швидкості ТRUCAM000542, суд вважає необхідним зазначити таке.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 за № ІІА-МІ/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У З197-12.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 за № 1362 пристрій TruCam виключений з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки.

Проте, чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Тобто, вказана процедура проводилась виключно відносно тих засобів вимірювальної техніки, які планувалося серійно виробляти в Україні або ввозити на територію України відповідними партіями.

Всі прилади, що використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції, пройшли повірку. Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05.04.2012 за № 437 і становить 1 рік.

Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08.02.2016 за № 193.

За таких обставин, суд вважає, що застосування працівниками поліції під час фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, приладу TruCam LTІ 20/20 є правомірним, однак дослідити у судовому засіданні показники пристрою ТRUCAM000542, а також технічну документацію щодо своєчасності проходження останнім повірки, не є можливим внаслідок ненадання відповідачем відзиву чи будь-яких інших даних чи доказів.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

На підставі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно положень ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

На підставі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В силу ч. 2 статті 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відтак для правомірного притягнення особи до адміністративної відповідальності необхідним є наявність двох критеріїв: 1) належним чином зафіксований вчинення правопорушення та 2) додержання процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Фіксація вчинення адміністративного правопорушення позивачем, а не притягнення до адміністративної відповідальності, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі, дана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладених в постанові від 31.07.2018 у справі № 712/5675/17.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Так, оскаржувана постанова містить посилання на використання під час фіксації адміністративного правопорушення приладу ТRUCAM000542, однак не зважаючи на своєчасне повідомлення про час і місце розгляду справи, будь-які докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення не надано, а також не надано будь-яких заперечень щодо аргументів останнього наведених у позовній заяві.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення, сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Згідно ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

На підставі ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06.12.1998 Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Враховуючи наведене, а також відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача, належних і допустимих доказів вини позивача, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відтак, виходячи з наведеного суд вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження в адміністративній справі - закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19, 62 Конституції України, ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 9, 121, 245, 247, 251, 258, 280, 283 КУпАП, ст. 18, 73-77, 90, 205, 241-246, 268, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов - задовольнити.

Постанову серії ЕАК № 2252225 від 16.03.2020, винесену сержантом поліції 1-го батальйону 3-ї роти Управління патрульної поліції у Вінницькій області Швецем Леонідом Олександровичем про накладення на ОСОБА_1 , адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн., за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, - скасувати.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням п. 3 Розділу VI Прикінцеві положення КАС України.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду, з урахуванням п. 3 Розділу VI Прикінцеві положення КАС України.

Суддя Тульчинського районного суду

Вінницької області О.В. Саламаха