Справа № 640/14261/19
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2020-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2020 року м. Київ № 640/14261/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Держаної міграційної служби України,

Головного управління Державної міграційної служби в м. Києві,

Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області

про визнання протиправним висновку службового розслідування, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Держаної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби в м. Києві, в якому просить: визнати протиправним та скасувати висновок службового розслідування щодо законності документування паспортом громадянина України для виїзду за кордон позивача, ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлений Головним управлінням Державної міграційної служби України в місті Києві 09 червня 2016 року та затверджений Державною міграційною службою України 21 червня 2016 року, яким визнано недійсним паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 від 27 травня 2015 року; зобов`язати Державну міграційну службу України письмово повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України, Українське бюро Інтерполу та територіальні органи Державної міграційної служби України про дійсність паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 від 27 травня 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідачами не було повідомлено останнього про існування спірного висновку, про наявність якого позивач дізнався з листа Державної міграційної служби України від 14 травня 2019 року.

Ознайомившись з висновком від 09 червня 2016 року, позивач вважає, що останній є протиправним та підлягає скасуванню, позаяк ґрунтується на безпідставних сумнівах відповідачів щодо належності позивача до громадянства України. Пояснив, що вилучення та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон є протиправним та таким, що порушує права особи, гарантовані Конституцією України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог у відзиві на позов представник Державної міграційної служби України вказує, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Оскільки в органах Державної міграційної служби відсутнє підтвердження належності позивача до громадянства України відповідно до статті 3 Закону України "Про громадянство України" або прийняття позивача до громадянства України за відповідним Указом Президента відповідно до статті 9 Закону України "Про громадянство України", отже оформлення позивачу паспорту громадянина України відбулось з порушенням вимог законодавства, що є підставою для визнання його недійсним.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року в задоволенні клопотань Державної міграційної служби України та Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про розгляд справи в судовому засіданні за участі сторін відмовлено.

В судовому засіданні 21 листопада 2019 року без виходу до нарадчої кімнати частково задоволено клопотання представника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про заміну відповідача та залучено останнього до участі у розгляді справи в процесуальному статусі співвідповідача.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов, представник Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області вказує, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон використовується позивачем за відсутності законодавчо визначених підстав, що є підставою для визнання недійсним такого паспорту громадянина України для виїзду за кордон.

У відповіді на відзиви представник позивача зазначає, що відповідачами не наведено наявності підстав, визначених Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2014 року №152.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

21 червня 2016 року Державна міграційна служба України затвердила висновок службового розслідування підстав документування паспортом громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 №71, складений Головним управлінням Державної міграційної служби в м. Києві 09 червня 2016 року.

Вказаним висновком встановлено, зокрема, наступне: визнати недійсним та таким, що підлягає вилученню та знищенню, паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 від 27 травня 2015 року, орган видачі - 8030, оформленого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; орієнтувати керівників Г (У )ДМС України в областях, місті Києві на виявлення та вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Палестини, як оформленого і виданого з порушенням вимог чинного законодавства України; в установленому порядку направити повідомлення про визнання вказаного паспорта недійсним до Адміністрації Державної прикордонної служби України та Укрбюро Інтерполу; на виконання доручення Державної міграційної служби України від 02 жовтня 2016 року № Д/152/2.1-15 копію затвердженого висновку службового розслідування направити до Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві для вирішення питання щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідно до вимог статті 214 Кримінального процесуального кодексу України; про прийняте рішення поінформувати ОСОБА_1 із зазначенням підстав його прийняття.

Вважаючи протиправними дії відповідачів щодо складення та затвердження спірного висновку, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд зауважує, що відповідачами не надано доказів направлення позивачу копії висновку №71 від 21 червня 2016 року, одночасно позивач вказує, що про наявність зазначеного висновку дізнався в липні 2019 року, з огляду на що суд вважає, що позивачем не пропущений строк звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до пункту 1 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2014 року №152 (далі - Порядок №152), паспорт громадянина України для виїзду за кордон (далі - паспорт для виїзду за кордон) є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на ім`я якої він оформлений, і дає право такій особі на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Пунктом 8 частини 1 пункту 55 Порядку №152 визначено, що паспорт для виїзду за кордон вважається недійсним та знищується в разі: оформлення паспорта з порушенням вимог законодавства.

Згідно з пунктом 56 Порядку №152, у разі оформлення паспорта для виїзду за кордон з порушенням вимог законодавства керівник територіального органу чи підрозділу ДМС проводить службове розслідування. За результатами розслідування складається висновок у двох примірниках, який надсилається до ДМС для затвердження керівником відповідного структурного підрозділу апарату ДМС. Перший примірник затвердженого висновку зберігається в ДМС, другий - у територіальному органі або підрозділі ДМС.

Так, з висновку службового розслідування вбачається, що 26 травня 2015 року до сектору централізованого оформлення документів Печерського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві (далі - Печерський РВ) з метою оформлення другого діючого паспорта громадянина України для виїзду за кордон, звернулася особа, яка надала документи ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Газа, Палестина.

Для оформлення паспорта для виїзду за кордон ОСОБА_1 надав відповідні документи, перелік яких визначено вимогами пункту 22 Порядку №152, також додаткові документи підтверджуючі особу, а саме: паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Центральним РВ Сімферопольсокого МУ ГУМВС України в Криму 22 липня 2010 року на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копію довідки про реєстрацію особи громадянином України, видану ГУМВС України в АР Крим від 22 липня 2010 року № 10/И-25, на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копію картки фізичної особи - платника податків, видану 22 липня 2010 року ДПА в АР Крим на ім`я ОСОБА_1 ; квитанції про сплату держмита, за послуги та вартість бланку; копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 від 26 липня 2010 року, орган видачі -0103; паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_4 від 28 березня 2012 року, орган видачі - 6390, який був вилучений Печерським РВ, згідно вирізаного перфорованого номеру на заяві-анкеті.

Згідно відповідного штампу у паспорті громадянина України місце проживання ОСОБА_1 на час звернення до Печерського РВ було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки Департаменту інформаційно-аналітичного забезпечення (ДІАЗ) МВС України № 986-25052015/00997 ОСОБА_1 на території України, станом на 25 травня 2015 року, до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи непогашеної судимості не мав та в розшуку не перебував.

26 травня 2015 року посадовими особами Печерського РВ було прийнято рішення про оформлення паспорта для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 , а персональні дані заявника передані до Державного центру персоналізації документів для виготовлення паспорта.

27 травня 2015 року на ім`я ОСОБА_1 був виготовлений паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 .

01 вересня 2015 року паспорт для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 був виданий заявнику, про що свідчить підпис у заяві-анкеті.

Рішення про оформлення та виготовлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 було прийняте посадовими особами Печерського РВ у день звернення заявника - 26 травня 2015 року, паспорт виготовлено, наступного дня - 27 травня 2015 року. Проте матеріали справи не містять документів, що підтверджують необхідність термінового виїзду за кордон, що є порушенням частини 5 пункту 4 Порядку №152.

Згідно письмової заяви на ім`я начальника Печерського РВ, ОСОБА_1 просить зазначити написання прізвища та імені латинськими літерами у паспорті громадянина України для виїзду за кордон « MOHAMMED ISHBAIR » на підставі відповідного написання у посвідці на постійне проживання в Об`єднаних Арабських Еміратах, але персональні дані особи, зазначені на копії наданого документа, не відповідають прізвищу та імені, які зазначені в паспорті громадянина України заявника, що є порушенням пункту 67 Порядку №152.

Відповідно до наданої копії довідки про реєстрацію особи громадянином України, виданої Головним управлінням Державної міграційної служби України в АР Крим від 22 липня 2010 року №10/И-25, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Газа, Палестина набув громадянство України за територіальним походженням на підставі частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України».

Підтвердити або спростувати факт прийняття рішення Головним управлінням Державної міграційної служби України в Автономній Республіці Крим щодо набуття громадянства України ОСОБА_1 на підставі частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України» та видачу йому у 2010 році ГУМВС України в Автономній Республіці Крим довідки про реєстрацію особи громадянином України від 22 липня 2010 року № 10/И-25 не вбачається за можливе, оскільки Автономна Республіка Крим визнана тимчасово окупованою територією України.

У даному випадку, з копії довідки про реєстрацію особи громадянином України вбачається, що набуття громадянства України здійснено відносно іноземного громадянина.

Інформація про народження або постійне проживання особи, її батьків або одного з них, діда чи баби, рідних (повнорідних та неповнорідних) брата чи сестри, сина чи дочки, онука чи онуки до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, відсутня.

Враховуючи викладене, факт набуття громадянства України на підставі частини 1 статті 8 України «Про громадянство України», справжність та підстави видачі довідки про реєстрацію особи громадянином України від 22 липня 2010 року № 10/И-25 викликають обґрунтовані сумніви, оскільки набуття громадянства України особами - вихідцями з країн далекого зарубіжжя відбувається шляхом прийняття їх до громадянства України (натуралізації) відповідно до статті 9 Закону України «Про громадянство України» та оформлюється указами Президента України.

Як наслідок, Печерським РВ було оформлено паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 з порушенням вимог законодавства, зокрема, пунктів 1, 4 та 67 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2014 року № 152, у зв`язку з відсутністю документального підтвердження належності особи, яка надала документи на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до громадянства України.

Суд зауважує, що станом на час видачі позивачу паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 від 27 травня 2015 року документи, подані позивачем для отримання такого паспорту, сумнівів не викликали.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначаються Законом України від 18 січня 2001 року №2235-III "Про громадянство України" (далі - Закон №2235-III; тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно із статтею 3 Закону № 2235-ІІІ громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Документами, що підтверджують громадянство України, є: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; тимчасове посвідчення громадянина України; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну.

Відповідно до статті 6 указаного Закону громадянство України набувається: за народженням; за територіальним походженням; внаслідок прийняття до громадянства; внаслідок поновлення у громадянстві; внаслідок усиновлення; внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Статтею 8 Закону № 2235-ІІІ передбачено, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України.

Так, відповідно до заяви про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, копія якої долучена до матеріалів справи, позивач вказує на своє постійне проживання на території України з липня 1990 року.

Наявною в матеріалах справи копією Залізничного районного суду міста Сімферополя Автономної Республіки Крим від 30 квітня 2010 року у справі №2«о» -133/2010 рік встановлено юридичний факт постійного проживання ОСОБА_1 в Україні на території Автономної Республіки Крим в місті Сімферополі з липня 1990 року по теперішній час.

З огляду на викладене, посилання відповідачів на відсутність інформації про постійне проживання батьків позивача до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, в даному випадку, не є доказом відсутності підстав для набуття громадянства України відповідно до статті 8 Закону № 2235-ІІІ.

Так, відповідачем надано суду копію листа Адміністрації Президента України від 13 червня 2016 року №20-18/178, відповідно до якого матеріали щодо прийняття позивача до громадянства України або виходу з громадянства України на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства не надходили.

Також, відповідачем надано суду копії листів Служби безпеки України від 13 серпня 2019 року №2/3/3-24216 та від 23 серпня 2019 року №5/2/1-16933 про те, що позивач вперше перетнув державний кордон України 19 липня 2010 року авіарейсом сполучення Стамбул-Сімферополь як особа без громадянства, використовуючи паспорт № НОМЕР_5 , для перетину державного кордону використав візу (приватне запрошення). В попередні періоди позивач територію нашої держави не відвідував, державний кордон України не перетинав.

Суд зауважує, що листи Служби безпеки України отримано відповідачем в серпні 2019 року та не слугували підставою для прийняття оскаржуваного висновку.

Проте, наведена в листах Служби безпеки України від 13 серпня 2019 року №2/3/3-24216 та від 23 серпня 2019 року №5/2/1-16933 дійсно ставить під сумів факт постійного проживання позивача на території України на момент 24 серпня 1991 року.

Суд наголошує, що відповідно до статті 21 Закону №2235-III рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 8 та 10 цього Закону шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Отже, отримана відповідачами від Служби безпеки України інформація є підставою для прийняття рішення відповідно до статті 21 Закону №2235-III та, як наслідок, висновку відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2014 року №152.

З урахуванням викладеного, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про оформлення позивачу паспорту громадянина України для виїзду за кордон з порушенням норм законодавства, з підстав викладених в оскаржуваному висновку, а тому суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині скасування такого висновку.

Разом з тим, позовні вимоги про зобов`язання Державну міграційну службу України письмово повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України, Українське бюро Інтерполу та територіальні органи Державної міграційної служби України про дійсність паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 від 27 травня 2015 року, оскільки на підставі спірного висновку службового розслідування останні були повідомлені про недійсність паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 від 27 травня 2015 року, на думку суду є передчасними, а відтак не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, покладений на них обов`язок доказування не виконано та не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного висновку з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З огляду на викладене, судовий збір підлягає стягненню на користь позивача по 434,20 грн з кожного відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-243, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1.Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2.Визнати протиправним та скасувати висновок службового розслідування щодо законності документування паспортом громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлений Головним управлінням Державної міграційної служби України в місті Києві 09 червня 2016 року та затверджений Державною міграційною службою України 21 червня 2016 року, яким визнано недійсним паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 від 27 травня 2015 року.

3.В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4.Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) за рахунок бюджетних асигнувань Держаної міграційної служби України (01001, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 9, ) судовий збір в сумі 434 (чотириста тридцять чотири) грн 20 коп.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області (05152, місто Київ, вулиця Березняківська, будинок 4-а, ) судовий збір в сумі 434 (чотириста тридцять чотири) грн 20 коп.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення", Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко