Справа № 380/2525/20
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2020-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/2525/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2020 року

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сидор Н.Т., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в задоволенні пунктів 3, 4, 5, 13 та 14 запиту на інформацію від 08.02.2020 (вхідна реєстрація військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 222 н/т від 10.02.2020) позивача;

- визнати протиправними дії відповідача щодо ненадання перших 10 аркушів відповіді на запит на інформацію від 08.02.2020 (вхідна реєстрація військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 222 н/т від 10.02.2020) позивачу;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиконання обов`язку оприлюднювати інформацію на виконання вимог статті 15 Закону України Про доступ до публічної інформації;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиконання обов`язку оприлюднювати інформацію у формі відкритих даних на виконання вимог Положення затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 835 Про затвердження Положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних;

- визнати протиправними дії відповідача щодо нероз`яснення позивачу порядку оскарження відмови задоволення запиту на інформацію у листі - відповіді на інформаційний запит від 02.03.2020 № 50/02/33-333;

- зобов`язати відповідача надати позивачу достовірну та повну інформацію на пункти 3, 4, 5, 13 та 14, згідно інформаційного запиту від 08.02.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 08.02.2020 звернувся до відповідача з запитом про надання публічної інформації, проте відповідач відмовив у задоволенні запиту з різних причин. Зокрема, у п. 3 інформаційного запиту позивач просив надати копії договорів щодо надання товарів, послуг за весь період з 2017-2019 років. Відповідач відмовив в задоволенні п. 3 інформаційного запиту, посилаючись на те, що кількість сторінок, які необхідно скопіювати, складає 6750 аркушів. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки в листі-відповіді на запит не посилався на нормативно-правовий документ, яким встановлено розмір плати на копіювання або друк, а відтак відповідач зобов`язаний надати запитувану інформацію безкоштовно. У п. 4 інформаційного запиту позивач просив надати інформацію про весь перелік нерухомого майна військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, яке перебуває в оренді, користуванні, власності або в балансоутриманні такого майна. Відповідач відмовив у задоволенні п. 4 запиту на інформацію, віднісши запитувану позивачем інформацію до інформації з обмеженим доступом, посилаючись на інтереси національної безпеки. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки запитувана інформація, на його переконання, жодним чином не може бути віднесена до інформації з обмеженим доступом, а також у зв`язку з тим, що відповідач не обґрунтував, яка шкода могла бути нанесена національній безпеці у разі задоволення п. 4 інформаційного запиту. У п. 5 інформаційного запиту позивач просив надати інформацію про дати підписання трьох річних контрактів нещодавно звільнених військовослужбовців за контрактом Національної гвардії України, а саме: гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які проходили військову службу в м. Ужгороді. Відповідач відмовив у задоволенні п. 5 інформаційного запиту посилаючись на те, що в запитуваній інформації міститься інформація про персональні дані громадян. Позивач вважає таку відмову безпідставною, оскільки просив надати інформацію лише про дати підписання контрактів, що не містить персональних даних громадян. У п. п. 13, 14 позивач просив надати всі звіти щодо задоволення запитів на інформацію, а також їх кількість за весь період з 2017 по 2019 роки, та інформацію про отримане майно військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України за весь період з 2017 по 2019 роки, з будь яких джерел їх надходжень. Відповідач відмовив у задоволенні п.п. 13-14 інформаційного запиту, посилаючись на те, що аналогічну відповідь надано на п. 6 в листі-відповіді військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 02.03.2020 № 50/02/33-333. У свою чергу, відмовляючи позивачу в задоволенні п. 6 інформаційного запиту посилався на те, що у вимозі неконкретизовані періоди та вид джерел, з яких отримані кошти, а також з тих підстав, що запитувану позивачем інформацію необхідно додатково створити, для чого провести аналітичну обробку даних. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки в п. 14 запиту чітко визначено «з будь-яких джерел їх надходження» та чітко конкретизовано періоди «за весь період з 2017 по 2019 роки». Також позивач не погоджується з твердженням відповідача, що запитувана інформація потребує додаткового створення та аналітичної обробки даних, оскільки на вимогу п. 10 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідач зобов`язаний створювати та оприлюднювати запитувану позивачем інформацію згідно з п. 13 запиту.

Окрім цього, позивач акцентує увагу на тому, що відповідачем задоволено виключно п. 15 інформаційного запиту, хоча в листі-відповіді від 02.03.2020 № 50/02/33-333 не вказано, що така вимога задовольняється, а також не вказано додаток, що надається з листом-відповіддю. Позивач вважає, що у будь-якому випадку відповідач при наданні відповіді зобов`язаний надати перші 10 аркушів запитуваної позивачем інформації безоплатно. Разом з цим позивач зазначає, що перед поданням інформаційного запиту намагався отримати публічну інформацію з офіційного веб-сайту суб`єкта владних повноважень військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, однак позивачем встановлено, що такого сайту не існує. Також позивач не знайшов необхідної інформації на порталі відкритих даних за посиланням: data.gov.ua. Таким чином, позивач вважає, що його право на отримання публічної інформації у формі відкритих даних порушено у зв`язку з бездіяльністю відповідача, який зобов`язаний оприлюднювати публічну інформацію на офіційному веб-сайті відомства та на порталі відкритих даних, але таких дій не вчиняв.

Також позивач вказує на те, що відповідачем у листі-відповіді від 02.03.2020 № 50/02/33-333 не роз`яснено порядку оскарження відмови у задоволенні запиту на інформацію.

Відповідач позов не визнає. У відзиві на позовну заяву (вх. № 3077ел від 24.04.2020) стосовно вимоги у п. 3 інформаційного запиту надати копії договорів щодо надання товарів, послуг за весь період з 2017-2019 років представник відповідача зазначає, що військова частина товарів не надає, а може їх лише отримувати. Попри це, позивачу надана відповідь, що за інформацією відповідальних працівників структурних підрозділів військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України кількість сторінок документів, які необхідно скопіювати, складає 6750 аркушів. Вказано, що надання зазначеної інформації буде можливим після оплати фактичних витрат, пов`язаних з копіюванням та друком та у разі надання згоди оплатити фактичні витрати, пов`язані з копіюванням та друком, запропоновано позивачу повідомити військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України для встановлення конкретного розміру плати та надання відповідних реквізитів. При цьому представник відповідача зауважує, що з інформаційним запитом з отриманням великої кількості копій документів позивач звертається не вперше. Такі дії позивача, військова частина НОМЕР_1 характеризує як недобросовісні та такі, які порушують саме право на отримання інформації, її володіння та маніпулятивні, що можуть ввести суд в оману.

Щодо вимоги у п. 4 інформаційного запиту надати інформацію про весь перелік нерухомого майна військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, яке перебуває в оренді, користуванні, власності або в балансоутриманні такого майна, представник відповідача зазначає, що переліку (списку) всього нерухомого майна військової частини НОМЕР_1 не створювала та для його створення необхідно провести додатково аналітичну обробку даних. Більше того, жодним нормативно-правовим документом не передбачено обов`язку військової частини володіти створеним всім переліком (списком) нерухомого майна. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» під нерухомим майном (нерухомістю) розуміють земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці і невід`ємно пов`язані з нею, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Покликається на те, що у зв`язку з тим, що позивачем нечітко викладені в п. 4 інформаційного запиту вимоги, неможливо зрозуміти суть (зміст) запиту, зокрема яку саме інформацію запитувач хоче отримувати. Відтак, припускаючи, що позивач мав на меті отримати інформацію про житлово-комунальне забезпечення військової частини, відповідач надав відповідь, що у відповідності до Наказу МВС від 27.05.2016 № 432 «Про затвердження Переліку відомостей, що становлять службову інформацію в системі Міністерства внутрішніх справ України» службовою інформацією є документи та заходи щодо медичних, транспортних, поштових, телекомунікаційних, житлово-комунальних, побутових, ремонтних та інших послуг в особливий період для закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС. Представник відповідача пояснює, що обмеження доступу до цієї інформації насамперед пов`язано з безпекою (конфіденційністю) військовослужбовців та об`єктів військової частини від несанкціонованого доступу до них, здійснення диверсій та інших підривних дій зі сторони агресора - Російської Федерації. Відтак, відповідач вважає, що не надання інформації, пов`язаної із житлово-комунальним забезпеченням військовослужбовців, їх штатним розписом, відомості про об`єкт, що підлягає охороні та обороні військовою частиною НОМЕР_1 у відповідності Наказу MBС від 27.05.2016 № 432 є правомірним.

Щодо вимоги у п. 5 інформаційного запиту надати інформацію про дати підписання трьох річних контрактів нещодавно звільнених військовослужбовців за контрактом Національної гвардії України, а саме: гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які проходили військову службу в м. Ужгороді, представник відповідача зазначає, що у задоволенні такої відмовлено з огляду на те, що дати підписання контрактів колишніми військовослужбовцями Національної гвардії України належать до персональних даних, що у свою чергу є конфіденційною інформацією про фізичну особу.

Відмова відповідача у задоволенні п.п. 13, 14 інформаційного запиту надати всі звіти щодо задоволення запитів на інформацію, а також їх кількість за весь період з 2017 по 2019 роки; інформацію про отримане майно військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України за весь період з 2017 по 2019 роки, з будь яких джерел їх надходжень, мотивована тим, що порушені у запиті питання передбачають необхідність створення нової інформації, що не передбачено Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Щодо покликання позивача на те, що відповідачем протиправно не надано перших 10 аркушів відповіді на запит на інформацію, представник відповідача стверджує, що військова частина не відмовляла в наданні копій 10 сторін і таку вимогу позивач не ставив.

Щодо оприлюднення інформації на офіційному веб-сайті та порталі відкритих даних та щодо виконання обов`язку оприлюднювати інформацію у формі відкритих даних представник відповідача зазначає, що відповідно до п.п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів.

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України відноситься до юридичної особи, яка фінансується з державного бюджету, тому оприлюднює інформацію щодо використання бюджетних коштів. Відтак, зазначає, що твердження позивача щодо наявності у військової частини НОМЕР_1 обов`язку оприлюднювати всю публічну інформацію є хибним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства у сфері доступу до публічної інформації.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка виявилась у нероз`яснені позивачу права на оскарження прийнятого ним рішення у листі-відповіді на запит, датованого 02.03.2020 №50/02/33-333, представник відповідача зазначає, що це є правом розпорядника інформації, а не обов`язком. У зв`язку з наведеним, у задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі.

Щодо процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом справи, слід зазначити наступне.

Ухвалою судді від 06.04.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

08.02.2020 позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України із запитом про надання публічної інформації, що згідно з реєстраційним штампом відповідача зареєстрований 10.02.2020 за вхідним номером 222 н/т (а.с. 24).

Відповідно до інформаційного запиту позивач просив надати інформацію (документи), а саме:

1) завірені копії протоколів тендерної комісії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо оголошення переможця торгів, за весь період 2017, 2018 та 2019 років;

2) інформацію про проведені всі тендерні закупівлі (включаючи товари, послуги), включаючи інформацію про учасників торгів та переможців, включаючи і допорогові суми, які не були висвітлені на електронних майданчиках;

3) надати копії договорів щодо надання товарів, послуг за весь період з 2017-2019 років;

4) інформацію про весь перелік нерухомого майна військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, яке перебуває в оренді, користуванні, власності або в балансоутриманні такого майна;

5) інформацію про дати підписання трьох річних контрактів нещодавно звільнених військовослужбовців за контрактом Національної гвардії України, а саме: гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які проходили військову службу в м. Ужгороді;

6) інформацію про отримані кошти військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України з будь яких джерел;

7) інформацію про Реєстр наборів даних, які перебувають у володінні розпорядника інформації;

8) інформація про систему обліку, види інформації, яка зберігається розпорядником;

9) всі установчі документи, які знаходяться у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України;

10) інформацію про кількість коштів отриманих військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України з державного бюджету України;

11) інформацію про кількість коштів витрачених з фонду заробітної плати (грошового забезпечення військової частини;

12) інформацію про суми коштів, витрачених військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України на сплату судового збору;

13) всі звіти щодо задоволення запитів на інформацію, а також їх кількість за весь період з 2017 по 2019 роки;

14) інформацію про отримане майно військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України за весь період з 2017 по 2019 роки, з будь яких джерел їх надходжень.

Разом із листом - відповіддю на даний запит, просив надати йому копію даного зареєстрованого інформаційного запиту.

У листі від 02.03.2020 № 50/02/33-333 стосовно надання документів, запитуваних у п. 3 інформаційного запиту позивача, відповідач зазначив, що за інформацією відповідальних працівників структурних підрозділів військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, кількість сторінок документів, які необхідно скопіювати складає 6750 аркушів. Надання зазначеної інформації буде можливим після оплати запитувачем фактичних витрат, пов`язаних з копіюванням та друком. Поряд з цим у разі надання згоди оплатити фактичні витрати, пов`язані з копіюванням та друком, запропоновано повідомити військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України для встановлення конкретного розміру плати та надання відповідних реквізитів.

Щодо надання інформації, запитуваної у п. 4 інформаційного запиту позивача відповідачем повідомлено, що у відповідності до Наказу МВС від 27.05.2016 № 432 «Про затвердження Переліку відомостей, що становлять службову інформацію в системі Міністерства внутрішніх справ України» службовою інформацією є документи та заходи щодо медичних, транспортних, поштових, телекомунікаційних. житлово-комунальних, побутових, ремонтних та інших послуг в особливий період для закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС. Поряд з цим, відповідач, покликаючись на положення ч. 2 ст. 6 Закону № 2939-VІ про обмеження доступу до інформації, зазначив, що надати запитувану інформацію військова частина не може.

Щодо надання інформації на п. 5 інформаційного запиту повідомлено, що в запитуваній інформації міститься інформація про персональні дані громадян, що в силу ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних» може бути поширена без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи лише у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Стосовно надання інформації по п. 12-14 повідомлено, що аналогічну відповідь надано на п. 6 цього листа.

У свою чергу, відмовляючи позивачу в задоволенні п. 6 інформаційного запиту посилався на те, що постановою ПВАС України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» № 10 зазначено, що у разі якщо порушені у запиті питання передбачають необхідність вжиття спеціальних дій, а саме: узагальнення, аналітична обробка даних га формування відповідних висновків, вбачається, що в такому разі у відповідь необхідно створити нову інформацію, що не передбачено Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Тому, у зв`язку з тим, що запитувану позивачем інформацію необхідно додатково створити, для чого провести аналітичну обробку даних, відмовлено у наданні такої інформації.

Покликаючись на не дотримання відповідачем як розпорядником інформації вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI та порушенням таким чином прав позивача як запитувача інформації, останній звернувся з цим позовом до суду.

Вирішуючи даний спір, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулюються Законом України "Про інформацію" від 02.10.1992 № 2657-ХІI (далі Закон № 2657-ХІI) .

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, врегульовано Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI (далі - Закон №2939-VI).

Відповідно до ст. 1 Закону №2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ст. 12 Закону №2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них (ч. 1 ст. 13 Закону №2939-VI)

Статтею 3 Закону № 2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом, визначення розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє, максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації.

Відповідно до ст. 5 Закону №2939-VI одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.

У свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

У відповідності до ч. 1 ст. 20 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частиною 4 тієї ж статті закріплено, що у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Отже, усі мають право звертатись із інформаційними запитами до суб`єктів владних повноважень та інших розпорядників публічної інформації, які у свою чергу зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту, а у випадках визначених ч. 4 ст. 20 Закону № 2939-VI на протязі 20 робочих днів, надати на нього відповідь.

Водночас, відповідно до положень ч. 1 ст. 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації», відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень:

1) ненадання відповіді на запит;

2) ненадання інформації на запит;

3) безпідставна відмова у задоволенні запиту на інформацію;

4) неоприлюднення інформації відповідно до статті 15 цього Закону;

5) надання або оприлюднення недостовірної, неточної або неповної інформації;

6) несвоєчасне надання інформації;

7) необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом;

8) нездійснення реєстрації документів;

9) навмисне приховування або знищення інформації чи документів.

Перелік підстав для відмови у задоволенні запиту на інформацію визначений ч. 1 ст. 22 Закону № 2939-VІ, а саме: розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Суд зауважує, що вказаний перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

При цьому, згідно з п. 4 ст. 22 Закону № 2939-VІ, у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.

Вирішуючи позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в задоволенні пунктів 3, 4, 5, 13 та 14 запиту на інформацію від 08.02.2020 (вхідна реєстрація військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 222 н/т від 10.02.2020) позивача, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що на вимогу позивача у п. 3 інформаційного запиту надати копії договорів щодо надання товарів, послуг за весь період з 2017-2019 років, відповідачем повідомлено, що за інформацією відповідальних працівників структурних підрозділів військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України кількість сторінок документів, які необхідно скопіювати, складає 6750 аркушів. Зазначено, що надання зазначеної інформації буде можливим після оплати фактичних витрат, пов`язаних з копіюванням та друком. У разі надання згоди оплатити фактичні витрати пов`язані з копіюванням та друком, запропоновано повідомити військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України для встановлення конкретного розміру плати та надання запитувачу інформації відповідних реквізитів.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача покликається на те, що згідно з п. 3 ч. 1 ст. 22 Закону № 2939-VI однією підстав для відмови у задоволенні запиту на інформацію є те, що особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені ст. 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком. Поряд з цим, зазначає, що військова частина НОМЕР_1 не відмовляла в наданні копії 10 сторінок, оскільки позивач з такою вимогою не звертався, а мав на меті задоволення запиту в повному обсязі.

Суд звертає увагу, що згідно з п. 12.4 Постанови Пленому Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» від 29.09.2016 № 10, відмова у задоволенні запиту на підставі п. 3 ч. 1 ст. 22 Закону № 2939-VI можлива лише за наявності одночасно двох обставин: встановлення розпорядником інформації розміру плати за копіювання або друк, повідомлення розпорядником інформації запитувачу інформації про розмір та способи сплати фактичних витрат на копіювання та/або друк запитаної інформації.

Таким чином, оскільки відповідач, відмовляючи у задовленні п. 3 інформаційного запиту позивача, не встановив розміру плати за копіювання або друк та не повідомив запитувачу інформації про розмір та способи сплати фактичних витрат на копіювання та/або друк запитуваної інформації, таку відмову суд вважає протиправною.

У задоволенні п. 4 інформаційного запиту позивача - надати інформацію про весь перелік нерухомого майна військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, яке перебуває в оренді, користуванні, власності або в балансоутриманні такого майна, відповідач відмовив, зазначивши, що «надати вказану інформацію не представляється можливим» (а.с. 26). При цьому, зазначив, що відповідно до Наказу МВС від 27.05.2016 № 432 «Про затвердження Переліку відомостей, що становлять службову інформацію в системі Міністерства внутрішніх справ України» службовою інформацією є документи та заходи щодо медичних, транспортних, поштових, телекомунікаційних, житлово-комунальних, побутових, ремонтних та інших послуг в особливий період для закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, та процитував положення ч. 2 ст. 6 Закону № 2939-VІ про обмеження доступу до інформації.

Суд вважає таку відмову не вмотивованою та необгрунтованою, виходячи з наступного.

За загальним правилом публічна інформація є відкритою. Винятки з цього правила встановлюються Законом № 2939-VI. Положенням ст. 6 Закону № 2939-VI, зокрема, встановлено види інформації, до якої може бути обмежено доступ, - конфіденційна, таємна та службова інформація (ч. 1), та сукупність вимог, дотримання яких є обов`язковим для обмеження доступу до таких видів інформації (ч. 2).

Так, згідно з ч. 2 ст. 6 Законом № 2939-VI обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 22 Закону № 2939-VI відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою, тобто у відмові розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність підстав обмеження у доступі, які становлять зміст "трискладового тесту".

Так, з відмови у доступі до публічної інформації повинно вбачатися:

1) якому з перелічених у п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2939-VI інтересів відповідає обмеження, а також чому обмеження доступу відповідає зазначеному інтересу (інтересам);

2) у чому конкретно полягає шкода правомірному інтересу (інтересам); яким є причинно-наслідковий зв`язок між наданням доступу та можливим настанням шкоди; чому ця шкода є істотною; яка ймовірність настання шкоди внаслідок надання доступу до інформації (п. 2 ч. 2 ст. 6 Закону № 2939-VI);

3) чому шкода від надання інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні (п. 3 ч. 2 ст. 6 Закону № 2939-VI).

Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї зі згаданих трьох підстав "трискладового тесту" означає, що законних підстав для обмеження доступу до інформації немає, а відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою.

Таким чином, належність запитуваної інформації до конфіденційної, таємної або для службового користування на підставі ст. 7, 8, 9 Закону № 2939-VI відповідно не є єдиною достатньою підставою для обмеження доступу до неї. Обмеження доступу до конкретної інформації допускається у разі, якщо за визначенням вона є конфіденційною або таємною або для службового користування та за умови застосування сукупності вимог п.1-3 ч. 2 ст. 6 Закону № 2939-VI (ч. 2 ст. 6, ч. 1 ст. 8, ч. 1 ст. 9, п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону № 2939-VI).

Зокрема, присвоєння певному документу грифу "для службового користування" (ч. 2 ст. 9 Закону № 2939-VI) саме по собі не є підставою для відмови у задоволенні запиту на інформацію у ньому, оскільки така підстава не передбачена ч. 1 ст. 22 Закону № 2939-VI. Аналогічно не може бути відмовлено у доступі до інформації тільки через те, що відповідний вид інформації включено до переліку відомостей, що становлять службову інформацію. Наявність підстав для такої відмови може бути встановлена лише шляхом застосування "трискладового тесту" (п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону № 2939-VI).

Так само лише після застосування "трискладового тесту" допустиме обмеження доступу до публічної інформації, заборона на поширення якої встановлена безпосередньо законом.

Натомість, відмовляючи у задоволенні п. 4 інформаційного запиту позивача, відповідач лише процитував положення ч. 2 ст. 6 Закону № 2939-VІ про обмеження доступу до інформації, при цьому не довів наявності трьох умов "трискладового тесту" для обмеження доступу до запитуваної позивачем інформації.

У свою чергу, незастосування "трискладового тесту" під час обмеження доступу до інформації тягне за собою неправомірність такого обмеження.

Щодо Переліку відомостей, що становлять службову інформацію, на який покликається відповідач, слід зазначити, що такий перелік слугує для розпорядників та запитувачів тільки орієнтиром щодо інформації, доступ до якої може бути обмежено, у разі, якщо застосування "трискладового тесту" в кожному конкретному випадку надасть підстави для її обмеження. Під час складання Переліку "трискладовий тест" не застосовується, оскільки йдеться про абстрактні категорії відомостей. Натомість "трискладовий тест" обов`язково застосовується у кожному випадку, коли конкретній інформації надається статус "для службового користування".

Як зазначено у п. 6.1 Постанови Пленому Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» від 29.09.2016 № 10, якщо під час розгляду справи в суді буде з`ясовано, що відмовляючи у задоволенні запиту на інформацію розпорядник не застосовував "трискладового тесту" або застосував його лише частково, то це є підставою для визнання такої відмови розпорядника протиправною. У такому разі суд також може зобов`язати розпорядника інформації повторно розглянути запит і надати на нього обґрунтовану відповідь із застосуванням "трискладового тесту" відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 2939-VI.

Таким чином, відмова відповідача у наданні публічної інформації на вимогу п. 4 інформаційного запиту позивача від 08.02.2020 (вх. № 222 н/т від 10.02.2020) з наведених ним причин є безпідставною.

Відтак, для ефективного захисту прав позивача зобов`язати відповідача повторно розглянути п. 4 інформаційного запиту позивачу і надати на нього обґрунтовану відповідь із застосуванням "трискладового тесту" відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 2939-VI

У задоволенні п. 5 інформаційного запиту позивача надати інформацію про дати підписання трьох річних контрактів нещодавно звільнених військовослужбовців за контрактом Національної гвардії України, а саме: гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які проходили військову службу в м. Ужгороді, відповідач відмовив з тих підстав, що дати підписання контрактів колишніми військовослужбовцями Національної гвардії України належать до персональних даних, що у свою чергу є конфіденційною інформацією про фізичну особу.

Надаючи правову оцінку такій відмові відповідача, суд виходить з наступного.

За визначення ч. 1 ст. 7 Закону № 2939-VI конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

Розпорядники інформації, визначені ч. 1 ст. 7 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч. 2 ст. 7 Закону № 2939-VI).

Так, відповідно до ст. 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних» поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

При цьому, відповідно до ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Водночас, суд зазначає, що згідно з ч. 7 ст. 6 Закону № 2939-VI обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Таким чином, оскільки позивач запитував інформація саме про дати підписання контрактів (день, місяць, рік) та не наполягав у наданні персональних даних, то посилання відповідача на персональні дані громадян як на підставу для відмови у задоволенні запитуваної інформації є безпідставним.

Також суд вважає безпідставною відмову відповідача у задоволенні п. п. 13, 14 запиту на інформацію, з огляду на наступне.

У п. 14 запиту позивач просив надати інформацію про отримане майно військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України за весь період з 2017 по 2019 роки, з будь-яких джерел їх надходжень.

У силу ч. 5 ст. 6 Закону № 2939-VІ не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Таким чином, відмова у наданні інформації про отримане майно військовою частиною можлива лише у випадку, якщо надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину, і у такому разі розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність підстав обмеження у доступі згідно з "трискладовим тестом".

У п. 13 запиту позивач просив надати всі звіти щодо задоволення запитів на інформацію, а також їх кількість за весь період з 2017 по 2019 роки.

Так, згідно з п. 10 ч. 1 ст. 15 Закону № 2939-VІ розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати, серед іншого, звіти, в тому числі щодо задоволення запитів на інформацію.

Тобто, обов`язок щодо оприлюднення звітів покладено на відповідача як на розпорядника інформації законом, що свідчить про протиправність відмови відповідача у наданні такої інформації.

Суд критично ставиться до твердження відповідача, що запитувану у п. п. 13, 14 запиту інформацію необхідно додатково створити, для чого провести аналітичну обробку даних, з огляду на таке.

Визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Інформація про отримане майно військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України за період з 2017 по 2019 роки та про звіти щодо задоволення запитів на інформацію з 2017 по 2019 роки - не потребує створення нової інформації у вигляді здійснення аналізу чи моніторингу за вказані періоди, а передбачає лише зведення та узагальнення інформації, якою відповідач як розпорядник інформації в силу Закону № 2939-VI зобов`язаний володіти.

Як зазначено, у п. 1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації», якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (наприклад, без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям "відображеності та задокументованості" і є публічною.

При цьому, суд зауважує, що ч. 4 ст. 20 Закону № 2939-VІ передбачено, що у разі, якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження.

З огляду на викладене, суд не вбачає перешкод для надання запитуваної позивачем інформації у п. п. 13, 14 запиту.
Відтак, позовні вимоги позивача в частині визнання протиправними дії відповідача щодо відмови в задоволенні пунктів 3, 4, 5, 13 та 14 запиту на інформацію від 08.02.2020 (вхідна реєстрація військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 222 н/т від 10.02.2020) позивача підлягають задоволенню у спосіб: визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у задоволенні пунктів 3, 4, 5, 13, 14 запиту на інформацію від 08.02.2020 (вхідна реєстрація військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 222 н/т від 10.02.2020) ОСОБА_1 .

У зв`язку з цим з метою поновлення порушених прав позивача слід зобов`язати відповідача надати достовірну та повну інформацію на пункти 3, 5, 13 запиту на інформацію від 08.02.2020 (вхідна реєстрація військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 222 н/т від 10.02.2020) позивача, з врахуванням висновків, викладених у рішенні суду, та зобов`язати відповідача повторно розглянути пункти 4, 14 запиту на інформацію від 08.02.2020 (вхідна реєстрація військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 222 н/т від 10.02.2020) позивача та надати на них обґрунтовану відповідь із застосуванням "трискладового тесту" відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 2939-VI.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо ненадання перших 10 аркушів відповіді на запит на інформацію від 08.02.2020 суд виходить з такого.

Положеннями п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом.

Частинами 1, 2 ст. 21 Закону передбачено, що інформація на запит надається безкоштовно. У разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк.

Приписами ч. 3 вказаної статті встановлено, що розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно.

З буквального тлумачення положень ч. 2 ст. 21 Закону випливає, що у разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з копіюванням документів понад встановлений обсяг. Тобто, копії десяти сторінок документу надаються безкоштовно.

Конституційний Суд України в ухвалі від 25 червня 2013 року №29-у/2013, якою відмовив у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням Міжнародної благодійної організації "Екологія-Право-Людина" щодо офіційного тлумачення положень ч.ч. 1-3 ст. 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації" зазначив, що положення ч. 2 ст. 21 Закону викладені чітко, зрозуміло і передбачають відшкодування запитувачем фактичних витрат на копіювання та друк документів понад встановлену Законом кількість сторінок, а тому не потребують офіційної інтерпретації.

За таких обставин, суд погоджується з позивачем, що 10 перших сторінок у відповідь на запит про надання публічної інформації надаються безкоштовно, тоді як відшкодування позивачем фактичних витрат на копіювання і друк документів повинно здійснюватися з одинадцятої сторінки.

Викладена позиція суду відповідає правовому висновку Верховного Суду у постанові від 27.01.2020 по справі № 815/2873/18.

Визначаючись щодо правомірності дій відповідача в контексті цієї позовної вимоги, суд враховує п. 11 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» зазначено, що «…питання щодо надання розпорядником інформації перших десяти сторінок документа (частини інформації) безкоштовно одночасно з повідомленням запитувача про необхідність відшкодування витрат або повідомленням про відмову в задоволенні запиту у зв`язку з невідшкодуванням відповідних витрат прямо Законом №2939-VІ та іншими чинними нормативно-правовими актами не врегульовано.

Однак, враховуючи міжнародно-правові стандарти у сфері доступу до публічної інформації, вважаємо, що належною практикою є надання за вимогою запитувача перших 10 сторінок безкоштовно одночасно з повідомленням про необхідність відшкодування витрат на виготовлення копій решти документів.».

З огляду на викладене, суд вбачає протиправну бездіяльність в ненаданні відповідачем безкоштовно 10 перших сторінок у відповідь на запит позивача про надання публічної інформації.

Таким чином, відповідна позовна вимога позивача підлягає задоволенню у спосіб: визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненадання перших 10 аркушів відповіді на запит на інформацію від 08.02.2020 (вхідна реєстрація військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 222 н/т від 10.02.2020) ОСОБА_1 .

Такий спосіб захисту порушених прав позивача суд пояснює тим, що за своєю правовою природою дія - це активна поведінка, а бездіяльність - пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, тобто не вчинення у встановлений законом строк дії, яку суб`єкт владних повноважень повинен вчинити.

Ненадання перших 10 аркушів відповіді на інформаційний запит позивача суд розцінює як пасивну поведінку, що є бездіяльністю, а не дією.

Щодо позовних вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиконання обов`язку оприлюднювати інформацію на виконання вимог ст. 15 Закону України Про доступ до публічної інформації та визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо невиконання обов`язку оприлюднювати інформацію у формі відкритих даних на виконання вимог Положення затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 835 Про затвердження Положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних , та суд зазначає наступне.

Вказані позовні вимоги мотивовані тим, що позивач намагався отримати публічну інформацію з офіційного веб-сайту військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, однак встановив, що такого сайту не існує. Також позивач не знайшов необхідної інформації на порталі відкритих даних за посиланням: data.gov.ua.

Відповідно до п.п. 1, 6 ч. 1 ст. 14 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Стаття 15 Закону № 2939-VI визначає перелік інформації, яка підлягає оприлюдненню розпорядниками.

Так, розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати: 1) інформацію про організаційну структуру, місію, функції, повноваження, основні завдання, напрями діяльності та фінансові ресурси (структуру та обсяг бюджетних коштів, порядок та механізм їх витрачання тощо); 2) нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності; 3) перелік та умови отримання послуг, що надаються цими органами, форми і зразки документів, правила їх заповнення; 4) порядок складання, подання запиту на інформацію, оскарження рішень розпорядників інформації, дій чи бездіяльності; 5) інформацію про систему обліку, види інформації, яку зберігає розпорядник; 5-1) перелік наборів даних, що оприлюднюються у формі відкритих даних; 6) інформацію про механізми чи процедури, за допомогою яких громадськість може представляти свої інтереси або в інший спосіб впливати на реалізацію повноважень розпорядника інформації; 7) плани проведення та порядок денний своїх відкритих засідань; 8) розташування місць, де надаються необхідні запитувачам форми і бланки установи; 9) загальні правила роботи установи, правила внутрішнього трудового розпорядку; 10) звіти, в тому числі щодо задоволення запитів на інформацію; 11) інформацію про діяльність суб`єктів владних повноважень, а саме про: їхні місцезнаходження, поштову адресу, номери засобів зв`язку, адреси офіційного веб-сайту та електронної пошти; прізвище, ім`я та по батькові, службові номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти керівника органу та його заступників, а також керівників структурних та регіональних підрозділів, основні функції структурних та регіональних підрозділів, крім випадків, коли ці відомості належать до інформації з обмеженим доступом; розклад роботи та графік прийому громадян; вакансії, порядок та умови проходження конкурсу на заміщення вакантних посад; перелік та умови надання послуг, форми і зразки документів, необхідних для надання послуг, правила їх оформлення; перелік і службові номери засобів зв`язку підприємств, установ та організацій, що належать до сфери їх управління, та їх керівників, крім підприємств, установ та організацій, створених з метою конспірації, оперативно-розшукової або контррозвідувальної діяльності; порядок складання, подання запиту на інформацію, оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, їх дій чи бездіяльності; систему обліку, види інформації, якою володіє суб`єкт владних повноважень; 12) іншу інформацію про діяльність суб`єктів владних повноважень, порядок обов`язкового оприлюднення якої встановлений законом (ч. 1 ст. 15 Закону № 2939-VI).

Інформація, передбачена ч. 1 цієї статті, підлягає обов`язковому оприлюдненню невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів з дня затвердження документа. У разі наявності у розпорядника інформації офіційного веб-сайту така інформація оприлюднюється на веб-сайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації (ч. 2 ст. 15 Закону № 2939-VI ).

Згідно із ч. 1 ст. 10-1 Закону № 2939-VI публічна інформація у формі відкритих даних - це публічна інформація у форматі, що дозволяє її автоматизоване оброблення електронними засобами, вільний та безоплатний доступ до неї, а також її подальше використання.

Розпорядники інформації зобов`язані надавати публічну інформацію у формі відкритих даних на запит, оприлюднювати і регулярно оновлювати її на єдиному державному веб-порталі відкритих даних та на своїх веб-сайтах.
Відповідно до ч. 4 ст. ст. 10-1 Закону № 2939-VI перелік наборів даних, що підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних, вимоги до формату і структури таких наборів даних, періодичність їх оновлення визначаються Кабінетом Міністрів України. При цьому до такого переліку Кабінет Міністрів України обов`язково включає інформацію, доступ до якої у формі відкритих даних передбачено законом.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 835 затверджено Положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних. Це Положення визначає вимоги до формату і структури наборів даних, що підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних, періодичність оновлення та порядок їх оприлюднення, а також перелік таких наборів даних.

Додаток до Положення (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 р. № 409 визначає перелік наборів даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних усіма розпорядники інформації (у межах компетенції). Так, оприлюдненню у формі відкритих даних підлягають: довідник підприємств, установ (закладів) та організацій розпорядника інформації та організацій, що належать до сфери його управління, у тому числі їх ідентифікаційних кодів, офіційних веб-сайтів, адрес електронної пошти, телефонів та адрес; інформація про організаційну структуру розпорядника інформації; нормативи, що затверджуються та підлягають оприлюдненню відповідно до закону розпорядником інформації; переліки національних стандартів, відповідність яким надає презумпцію відповідності продукції, пов`язаних з нею процесів або методів виробництва чи інших об`єктів вимогам технічних регламентів; звіти, у тому числі щодо задоволення запитів на інформацію; інформація про систему обліку, види інформації, яка зберігається розпорядником; реєстр наборів даних, що перебувають у володінні розпорядника інформації;

адміністративні дані в значенні Закону України "Про державну статистику", що збираються (обробляються) та підлягають оприлюдненню відповідно до вимог закону розпорядником інформації; нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником інформації, проекти нормативно-правових актів, інформація, визначена законодавством про засади регуляторної політики;

інформація про нормативно-правові засади діяльності; фінансова звітність суб`єктів господарювання державного та комунального секторів економіки; переліки регуляторних актів із зазначенням дати набрання чинності, строку проведення базового, повторного та періодичного відстеження їх результативності та інформації про місце їх оприлюднення; річні зведені основні фінансові показники виконання фінансових планів підприємств державного та комунального секторів економіки; план діяльності з підготовки проектів регуляторних актів із зазначенням видів і назв проектів, цілей їх прийняття, строків підготовки проектів, найменування органів і підрозділів, відповідальних за розроблення проектів регуляторних актів, дату їх внесення на розгляд регуляторного органу та посилання на місце оприлюднення; інформація про отримане майно (обладнання, програмне забезпечення) у рамках міжнародної технічної допомоги.

Водночас, з метою впорядкування доступу до публічної інформації в апараті Міністерства оборони України (далі - Міноборони), Генеральному штабі Збройних Сил України, інших органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях (далі - органи військового управління), розроблена Інструкція із забезпечення доступу до публічної інформації в Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затверджена Наказом Міністерства оборони України 13.06.2017 № 319 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06 липня 2017 р. за № 827/30695 (далі Інструкція 319).
Ця Інструкція встановлює систему функціонування та ведення обліку публічної інформації, реєстрації запитів, їх опрацювання, систематизації, організації взаємодії, контролю за їх розглядом та підготовки звітів щодо їх опрацювання.

Пунктом 1 Розділу II Інструкції № 319 визначено, що доступ до публічної інформації у Міноборони, органах військового управління забезпечується шляхом:

1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації:

у військових друкованих засобах масової інформації (газета "Народна армія", журнал "Військо України");

на офіційному веб-сайті Міноборони в мережі Інтернет;

на інформаційних стендах, розміщених у приміщеннях Міноборони та органів військового управління;

будь-яким іншим способом;

2) надання інформації за запитами.

Оприлюднення публічної інформації у військових засобах масової інформації забезпечується через структурний підрозділ апарату Міноборони, призначений для реалізації державної інформаційної політики в Міноборони та Збройних Силах України.

Таким чином, доступ до публічної інформації у органах військового управління забезпечується шляхом оприлюднення інформації, серед іншого, на офіційному веб-сайті Міноборони в мережі Інтернет, при цьому обов`язку військових частини мати власний веб-сайт жодним нормативно-правовим актом не передбачено.

Слід зауважити, що військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України як юридична особа, що фінансуються з державного бюджету, для цілей Закону № 2939-VI є розпорядником інформації щодо використання бюджетних коштів. Таку інформацію відповідач оприлюднює відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі».

Згідно з п. п. 5, 7, 31 ч. 1 ст. 1 цього Закону:

- веб-портал Уповноваженого органу з питань закупівель (далі - веб-портал Уповноваженого органу) - інформаційно-телекомунікаційна система, яка має комплексну систему захисту інформації з підтвердженою відповідністю згідно із Законом України "Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах", до складу якої входять модуль електронного аукціону і база даних, та є частиною електронної системи закупівель. Веб-портал Уповноваженого органу є онлайн-сервісом, що забезпечує створення, зберігання, оприлюднення всієї інформації про закупівлі, проведення електронного аукціону, автоматичний обмін інформацією і документами та користування сервісами з автоматичним обміном інформацією, доступ до якого здійснюється за допомогою мережі Інтернет;

- електронна система закупівель - інформаційно-телекомунікаційна система, яка має комплексну систему захисту інформації з підтвердженою відповідністю згідно із Законом України "Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах", що забезпечує проведення закупівель, створення, розміщення, оприлюднення, обмін інформацією і документами в електронному вигляді, до складу якої входять веб-портал Уповноваженого органу, авторизовані електронні майданчики, між якими забезпечено автоматичний обмін інформацією та документами;

- тендерна документація - документація щодо умов проведення тендеру, що розробляється та затверджується замовником і оприлюднюється для вільного доступу в електронній системі закупівель.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про публічні закупівлі» у разі здійснення закупівель товарів, робіт і послуг, вартість яких не перевищує 50 тисяч гривень, замовник повинен дотримуватися принципів здійснення публічних закупівель та може використовувати електронну систему закупівель, у тому числі електронні каталоги для закупівлі товарів. У разі здійснення таких закупівель без використання електронної системи закупівель замовник обов`язково оприлюднює в електронній системі закупівель відповідно до статті 10 цього Закону звіт про договір про закупівлю, укладений без використання електронної системи закупівель.

Військова частина НОМЕР_1 оприлюднює інформацію і здійснює закупівлі через автоматизований електронний майданчик Державні закупівлі онлайн (інтернет pecypc-https://www.dzo.com.ua/). Окрім цього така інформація відображена і на інших сайтах, зокрема Dozorro (інтернет ресурс - https://dozorro.org/). На офіційному сайті Національної гвардії України в розділі державні закупівлі також, така інформація оприлюднюється (інтернет ресурс- http://ngu.gov.ua/ua/derzhavni-zakupivli-Q).

Також така інформація може надаватися за запитами.

За таких обставин, факт порушення права позивача на отримання інформації в контексті цих позовних вимог судом не встановлено, а тому позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиконання обов`язку оприлюднювати інформацію на виконання вимог ст. 15 Закону України Про доступ до публічної інформації та визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиконання обов`язку оприлюднювати інформацію у формі відкритих даних на виконання вимог Положення затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 835 Про затвердження Положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних задоволенню не підлягають.

Перевіряючи правомірність дій відповідача в частині нероз`яснення позивачу порядку оскарження відмови задоволення запиту на інформацію у листі - відповіді на інформаційний запит від 02.03.2020 № 50/02/33-333, суд зазначає наступне.

Відповідач не заперечує факту нероз`яснення ним позивачу права на оскарження прийнятого ним рішення, однак вважає, що це є правом розпорядника інформації, а не обов`язком.

Суд відхиляє таке твердження відповідача, оскільки обов`язок зазначати у відмові в задоволенні запиту на інформацію порядок оскарження відмови встановлено імперативною вимогою п. 4 ст. 22 Закону № 2939-VI.

Окрім цього, відповідно до п. 2 Розділу V Інструкції із забезпечення доступу до публічної інформації в Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 13.06.2017 № 319 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06 липня 2017 р. за № 827/30695, повідомлення про відмову у задоволенні запиту, у якому мають зазначатися мотивована підстава відмови та порядок оскарження відмови, уповноважений структурний підрозділ Міноборони, орган військового управління надсилають запитувачам поштою або на їх вимогу електронною поштою, копію повідомлення - спеціальному структурному підрозділу Міноборони для обліку запитів.

Відтак, нероз`яснення відповідачем позивачу порядку оскарження відмови у задоволенні запиту на інформацію є протиправним.

У контексті зазначеного суд зауважує, що за своєю правовою природою дія - це активна поведінка, а бездіяльність - пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, тобто не вчинення у встановлений законом строк дії, яку суб`єкт владних повноважень повинен вчинити.

З огляду на це, нероз`яснення позивачу порядку оскарження відмови задоволення запиту на інформацію є бездіяльністю, а не дією.

Відтак, відповідна позовна вимога позивача підлягає задоволенню у спосіб визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненадання перших 10 аркушів відповіді на запит на інформацію від 08.02.2020 (вхідна реєстрація військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 222 н/т від 10.02.2020) ОСОБА_1 .

У відповідності до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін на підтвердження правомірності своїх правових позицій, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини частково підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, адміністративний позов належить задовольнити частково.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

З приводу цього, суд зазначає, що оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, а відповідач доказів понесення судових витрат не надав, розподіл судових витрат у відповідності до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 293, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у задоволенні пунктів 3, 4, 5, 13, 14 запиту на інформацію від 08.02.2020 (вхідна реєстрація військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 222 н/т від 10.02.2020) ОСОБА_1 .

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненадання перших 10 аркушів відповіді на запит на інформацію від 08.02.2020 (вхідна реєстрація військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 222 н/т від 10.02.2020) ОСОБА_1 .

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України надати достовірну та повну інформацію на пункти 3, 5, 13 запиту на інформацію від 08.02.2020 (вхідна реєстрація військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 222 н/т від 10.02.2020) ОСОБА_1 , з врахуванням висновків, викладених у рішенні суду.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України повторно розглянути пункти 4, 14 запиту на інформацію від 08.02.2020 (вхідна реєстрація військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 222 н/т від 10.02.2020) ОСОБА_1 та надати на них обґрунтовану відповідь із застосуванням "трискладового тесту" відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо нероз`яснення ОСОБА_1 порядку оскарження відмови у задоволенні запиту на інформацію у листі - відповіді на інформаційний запит від 02.03.2020 № 50/02/33-333).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. При цьому, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до або через суд першої інстанції, який ухвалив рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 14.05.2020.

Суддя Сидор Н.Т.