Справа № 460/2571/20
Суддя: Зозуля Д.П.
Дата ухвалення: 2020-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

14 травня 2020 року м. Рівне №460/2571/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д.П., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

Військової частини НОМЕР_1 (Оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ")
доЗахідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)
про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору, -
В С Т А Н О В И В:
Військова частина НОМЕР_1 (Оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ") звернулася до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 13.12.2019 ВП № 60872012.

Ухвалою суду від 06/04.2020 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. У вказаний судом строк позивач допущені недоліки усунув.

Ухвалою суду від 04/05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на адміністративний позов та призначено розгляд справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постанова про стягнення виконавчого збору винесена всупереч діючому законодавству та підлягає скасуванню. Вказує, що управлінням Оперативного командування «Захід» Сухопутних військ Збройних Сил України 20.12.2019 направлено відповідь ОСОБА_1 №501/4683 на його заяву від 08.04.2019, тобто повідомлено письмово у встановлений термін про результати розгляду його звернення. Тому, позивачем добровільно виконано рішення суду, а відповідач жодних дій щодо примусового виконання рішення суду не вчиняв. Посилається на висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №2540/3203/18. Разом з тим вважає, що відповідно до статті 63 Закону України боржнику встановлюється строк для добровільного виконання рішень немайнового характеру. У разі вчинення таких дій протягом передбаченого строку виконавчий збір не стягується. З тих підстав просить позов задовольнити.

У судове засідання представник позивача не прибув, подав заяву про розгляд справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів.

Відповідач у строк встановлений судом без поважних причин відзив на адміністративний позов не надав, а тому керуючись ч. 6 ст. 162 КАС України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У судове засідання відповідач не прибув, про дату, час та місце його проведення повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Враховуючи наведене, суд продовжив розгляд справи в письмовому провадженні.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ухвалою суду від 14.05.2020 замінено первісного відповідача - Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, його правонаступником - Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів).

З`ясувавши доводи та аргументи позивача, наведені в заяві по суті, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив такі фактичні обставини справи.

Так, судом встановлено, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2019 було скасовано рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 01.08.2019 у справі № 460/964/19 та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено (а. с. 9-16), а саме:

Визнано протиправними дії Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України щодо відмови у наданні відповіді на звернення ОСОБА_1 від 08.04.2019;

Зобов`язано Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України провести розгляд поданої ОСОБА_1 заяви від 08.04.2019 та повідомити позивача письмово у встановлений законом термін про результати такого розгляду;

Встановлено судовий контроль за виконанням судового рішення, шляхом зобов`язання Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України подати звіт про виконання цієї постанови до Рівненського окружного адміністративного суду протягом одного місяця з дня отримання її копії;

Стягнено за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту, в розмірі 275 (двісті сімдесят п`ять) грн. 50 коп.

З метою виконання даного рішення, 10.12.2019 Рівненським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у справі № 460/964/19.

13.12.2019 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Олексійовець Іванною Володимирівною, розглянуто супровідний лист про примусове виконання згаданого вище виконавчого листа про зобов`язання Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України провести розгляд поданої ОСОБА_1 заяви від 08.04.2019 та повідомити позивача письмово у встановлений законом термін про результати такого розгляду і вирішено відкрити виконавче провадження (далі постанова про відкриття виконавчого провадження від 13.12.2019) (а. с. 24).

Одночасно із постановою про відкриття виконавчого провадження від 13.12.2019 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Олексійовець Іванною Володимирівною винесено постанову про стягнення виконавчого збору з боржника: Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України у розмірі 16692, 00 грн. за невиконання вимоги немайнового характеру (далі постанова про стягнення виконавчого збору від 13.12.2019) (а. с. 34).

23.12.2019 на адресу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області відповідачем направлено лист № 501/4720 про виконання рішення суду в повному обсязі. У даному листі повідомлено, що управлінням Оперативного командування «Захід» Сухопутних військ Збройних Сил України 20.12.2019 направлено відповідь ОСОБА_1 №501/4683 (а. с 17-20) на його заяву від 08.04.2019, тобто повідомлено письмово у встановлений термін про результати розгляду його звернення (а. с. 25) У зв`язку з наведеним, боржник просив державного виконавця закінчити виконавче провадження на підставі пункту 9 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Вважаючи постанову про стягнення виконавчого збору від 13.12.2019 протиправною, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон від 02.06.2016 №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами ч. 1 ст. 18 Закону від 02.06.2016 №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п.1 ч.1 ст.26 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII).

Відповідно до частини 5, 6 статті 26 цього Закону, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Частинами 1, 3-4 статті 27 Закону від 02.06.2016 №1404-VIII встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частиною 5 статті 27 зазначеного Закону визначено, що виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Згідно частини 9 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 63 цього Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до пункту 8 розділу ІІІ "Інструкції з організації примусового виконання рішень", затвердженої наказом Міністерством юстиції України від 02.04.2012 №512/5 у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2832/5, стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією. Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

З системного аналізу вказаних норм права суд дійшов висновку, що винесення постанови про стягнення виконавчого збору пов`язано з примусовим виконанням рішення немайнового характеру.

А, надаючи тлумачення статтям 27, 40 Закону України "Про виконавче провадження" Верховний Суд у постанові від 19.04.2018 справа №825/739/17 вказав, що примусове виконання судового рішення розпочинається з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено законом.

Таким чином, судом відхиляються доводи позивача про те, що ним добровільно та у повному обсязі виконано рішення суду, що виключає стягнення виконавчого збору, оскільки з дати відкриття виконавчого провадження (13.12.2019), розпочинається примусове виконання виконавчого документу.

Поміж тим, зазначення у постанові про відкриття виконавчого провадження від 13.12.2019 необхідності виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів, не встановлює для боржника добровільного строку виконання рішення суду, та не розцінюється добровільним виконанням рішення, у разі надходження інформації про виконання від боржника, а є лише обов`язковим строком його примусового виконання.

Крім цього, суд зауважує, що невиконання боржником рішення у згаданий вище строк тягне за собою накладення на нього штрафу та попередження про кримінальну відповідальність відповідно до статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», а не стягнення з боржника виконавчого збору.

Водночас, визначальним є той факт, що на дату прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження (13.12.2019), були відсутні відомості про виконання рішення суду боржником до відкриття виконавчого провадження. Позаяк, як стверджує позивач, 20.12.2019 направлено відповідь ОСОБА_1 №501/4683 на його заяву від 08.04.2019 і таким чином повідомлено письмово у встановлений термін про результати розгляду його звернення. Відтак, рішення Рівненського окружного адміністративного суду по справі № 460/964/19 виконано боржником 20.12.2019 після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.12.2019.

Отже, у зазначених спірних правовідносинах визначені статтею 27 Закону, обставини, які звільняють боржника від сплати виконавчого збору відсутні.

Водночас, непереконливими є посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №2540/3203/18, оскільки обставини спору і норми права, які підлягають застосування у даних спірних правовідносинах суттєво відрізняються.

Так, спір у справі №2540/3203/18 виник у зв`язку з невизначеністю правового режиму застосування судами частини другої статті 27 та частини третьої статті 40 Закону "Про виконавче провадження" при винесенні державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа) (пункт 36 Постанови).

Натомість, у цій справі застосуванню підлягає частина 3 статті 27 Закону "Про виконавче провадження" , оскільки виконавчий документ виданий за немайновою вимогою, а не майновою на яку поширюється частина друга цієї статті. Поряд з цим у справі, яку розглядав Верховний Суд, закінчення виконавчого провадження відбулося у порядку встановленому пунктом 1 частини першої статті 37 Закону "Про виконавче провадження", тобто за письмовою заявою стягувача, а в цій справі провадження закінчилось в результаті фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (п.9 ч. 1 ст. 39 цього Закону).

З огляду на наведене, суд не враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин висновки щодо їх застосування, які викладені у згаданій вище постанові Верховного Суду.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про правомірність постанови державного виконавця від 13.12.2019 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 60872012.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Водночас позивачем не вказано, а судом не встановлено інших порушень процедури винесення відповідачем спірної постанови.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права не знайшов своє підтвердження у ході розгляду справи, то у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 (Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ") ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (79000, місто Львів, Галицький район, площа Шашкевича, 1, ) про визнання протиправною та скасування постанови, - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 14 травня 2020 року.

Суддя Зозуля Д.П.