Справа № 540/637/20
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2020-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/637/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Хом`якової В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивачка ( ОСОБА_1 ) через представника звернулася до суду із вищевказаним позовом до відповідача, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області у наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для індивідуального садівництва, що розташована на території Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, доданих до клопотання ОСОБА_1 від 26.12.2019;

- визнати протиправним та скасувати рішення № 908 від 30.01.2020, прийняте Лазурненською селищною радою Скадовського району Херсонської області, в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для індивідуального садівництва, що розташована на території Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, доданих до клопотання ОСОБА_1 від 26.12.2019;

- зобов`язати Лазурненську селищну раду Скадовського району Херсонської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 26.12.2019 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для індивідуального садівництва, що розташована на території Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, доданих до клопотання ОСОБА_1 від 26.12.2019;

- витребувати з Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області оригінал клопотання, графічні матеріали, подані ОСОБА_1 разом з вказаним клопотанням, Генеральний план, детальний план та план зонування смт. Лазурне Скадовського району Херсонської області, інші матеріали, які слугували підставою для прийняття рішення № 908 від 30.01.2020.

В обґрунтування вимог позову позивачкою зазначається, що з метою отримання у власність земельної ділянки нею було надіслано до відповідача клопотання від 26.12.2019 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки, орієнтовною площею 0,12 га, для індивідуального садівництва, що розташована на території Лазурненської селищної ради. До окресленого клопотання позивачем додано графічні матеріали із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням земельної ділянки. Проте, 30.01.2020 відповідач прийняв рішення №908 про відмову в задоволені її заяви (в дозволі на розробку проекту землеустрою), у зв`язку із невідповідністю графічних матеріалів. Інших причин, які б заважали відповідачу видати позивачу дозвіл у спірному рішенні не зазначено. При цьому, за переконанням позивачки, ст. 118 ЗУ України визначає вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, та серед них така підстава як "в зв`язку з невідповідністю графічних матеріалів" відсутня. Позивачка також звертає увагу, станом на день звернення із вказаним клопотанням заявлена земельна ділянка не перебувала у власності або в користуванні інших осіб, а в публічній кадастровій карті не відображено відомостей про перебування у власності інших осіб спірної земельної ділянки. Також, в оскаржуваному рішенні не наведено жодних доказів того, що поданий графічний матеріал не відповідає будь-яким нормативно-правовим актам.

Ухвалою суду від 16.03.2020 відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Також, згаданою ухвалою витребувано з Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області оригінал клопотання, графічні матеріали, подані ОСОБА_1 разом з вказаним клопотанням, Генеральний план, детальний план та план зонування смт. Лазурне Скадовського району Херсонської області, інші матеріали, які слугували підставою для прийняття оскаржуваного позивачкою рішення № 908 від 30.01.2020.

06.04.2020 від відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Позиція відповідача у справі ґрунтується на правомірності оскаржуваного рішення, що, на його переконання підтверджується наступним. Відповідач вказує, що земельна ділянка, щодо якої звернулася позивачка до Лазурненської селищної ради, відповідно до поданих нею графічних матеріалів, розташована поза межами територіальної юрисдикції відповідача, що вбачається з викопіювання з Генерального плану та Плану зонування території смт. Лазурне Скадовського району Херсонської області, затвердженої рішенням Лазурненської селищної ради від 07.02.2018 року № 469. Тобто запитуєма земельна ділянка не належить до земель комунальної власності територіальної громади смт. Лазурне. Тому місце розташування земельної ділянки, щодо якої було подано клопотання, позначене в графічних матеріалах із відповідними розмірами, не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, що є підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки. Також відповідач вказує, що обґрунтування оскаржуваного рішення, винесеного за результатами розгляду відповідачем клопотання позивачки, містить визначену частиною 7 статті 118 ЗК України підставу для відмови у задоволенні заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та вмотивовану відмову у його наданні. Отже, оскаржуване рішення винесено без порушень вказаної норми ЗК України. Далі відповідач звертає увагу, що чинним земельним законодавством України не передбачено такий порядок розгляду вказаного клопотання, за якого селищна рада або інший орган владний повноважень залишає його "без руху" та надає строк для усунення недоліків. Стаття 118 Земельного кодексу України містить два можливих результати розгляду клопотання: надання дозволу або відмову у наданні дозволу. Також, за переконанням селищної ради, після спливу місячного строку позивачка, відповідно до положень ч. 7 ст. 118 ЗК України, отримала право самостійно замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу).

23.04.2020 до суду від позивачки надійшла відповідь на відзив, в якій остання повідомляє, що відповідач навмисно вводить суд в оману, зазначаючи, що підставою для відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення їй у власність земельної ділянки було те, що ділянка розташована поза межами юрисдикції Лазурненської селищної ради, оскільки в оскаржуваному рішенні № 908 від 30.01.2020 підставою відмови слугувала саме "у зв`язку з невідповідністю графічних матеріалів". Крім того, вказує, що зазначаючи про те, що заявлена земельна ділянка знаходиться поза межами юрисдикції Лазурненської сільради, відповідачем не надано належним та допустимих доказів у підтвердження даного факту, а надіслані разом з відзивом на позов викопіювання з Генерального плану смт. Лазурне та викопіювання з Плану зонування території смт Лазурне не являються належними та допустимими доказами перебування спірної земельної ділянки поза межами юрисдикції відповідача. Так, з надісланих документів не вбачається, що серед земельних ділянок, зазначених у викопіюванні з Генерального плану смт. Лазурне та викопіюванні з Плану зонування території смт. Лазурне є дійсно та, на яку претендує позивач. Тобто, відповідачем не надано доказів ідентифікації із відповідними геодезичними підтвердженнями земельної ділянки, яку було заявлено ОСОБА_1 у своєму клопотанні від 26.12.2019 року. На переконання позивачки, ні відповідач, ні позивач, ані суд не є спеціалістами в області картографії, геодезії або топографії. Для того, щоб чітко встановити на вказаних викопіюваннях фактичне місце розташування заявленої ОСОБА_1 земельної ділянки, а також співставити таке місце із відомостями, визначеними в графічних матеріалах ОСОБА_1 , вказаних в публічній кадастровій карті, необхідні спеціальні знання у вищевказаних науках, та необхідно провести відповідні геодезичні, картографічні або інші види землевпорядних робіт, на підставі яких, можна було б стверджувати відповідні обставини та підтверджувати певні факти. Проте, разом з відзивом, Лазурненською сільрадою не додано ніяких висновків спеціально уповноважених на це установ або землевпорядних експертів, які б вказували на, те, що згідно проведених геодезичних робіт встановлено, що фактичне місце розташування спірної земельної ділянки є тією ж самою земельною ділянкою, яка позначена в надісланих викопіюваннях відповідача. З урахуванням наведеного, просить відхилити наведені у відзиві пояснення та міркування.

23.04.2020 до суду від представника позивача надійшло клопотання з додатком про долучення до справи документів, які підтверджують витрати на правничу допомогу адвоката, а саме: договір № 06/01/20 від 06.01.2020 про надання правничої допомоги, довідка-рахунок № 20-17 від 18.04.2020 по справі № 540/637/20, акт про прийняття-передачу наданих послуг по справі № 540/637/20.

Розглянувши у письмовому провадженні матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 надіслано до Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області клопотання від 26.12.2019 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки, орієнтовною площею 0,12 га, для індивідуального садівництва, що розташована на території Лазурненської селищної ради. До окресленого клопотання ОСОБА_1 додано графічні матеріали із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням земельної ділянки. Проте, 30.01.2020 Лазурненською селищною радою Скадовського району Херсонської області прийнято рішення № 908 про відмову в задоволені її заяви шодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою, у зв`язку із невідповідністю графічних матеріалів.

Позивачка не погоджується із вказаним рішенням 78 сесії 7 скликання № 908 від 30.01.2020 року, у зв`язку з чим звернулася до Херсонського окружного адміністративного суду із даним позовом за захистом своїх прав.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.6 ст. 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Відповідно до ч.7 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

На підставі ч.1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району; б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара; г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара; ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара; д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

При цьому, згідно п.34 ч.1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР), виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин. Відповідно до ч.1 ст.59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Таким чином, ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою або відмову у наданні такого дозволу орган місцевого самоврядування приймає виключно на пленарних засіданнях відповідної ради, що визначено Законом №280/97-ВР.

Матеріалами справи встановлено, що клопотання позивачки було вручено відповідачу, що не заперечується відповідачем у відзиву на позовну заяву.

Визначений статтею 118 ЗК України "принцип мовчазної згоди" передбачає виключно право громадянина замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу та жодним чином не позбавляє його права на отримання від уповноваженого органу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні, а також права на судовий захист у випадку неможливості реалізації права на отримання відповідного дозволу або відмови.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10 липня 2018 року по справі №806/3095/17, від 14 серпня 2018 року по справі №806/2732/17.

В спірних правовідносинах позивачем вирішується питання саме про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, надання якого не призводить до автоматичного виділення земельної ділянки особі, та є лише однією зі стадій реалізації особою права на отримання земельної ділянки у власність.

Суд відзначає, що надання дозволу не гарантує особі прийняття відповідним органом в подальшому рішення про надання земельної ділянки у власність. Дозвіл і проект землеустрою, розроблений на його підставі, є лише стадіями єдиного процесу надання земельної ділянки у власність.

Матеріалами справи встановлено, що позивачка просила надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтованою площею 0,12 га, для індивідуального садівництва, яка відповідно до викопіювання з Генерального плану смт. Лазурне Скадовського району Херсонської області та викопіювання з Плану зонування території смт. Лазурне, затвердженої рішенням селищної ради від 07.02.2018 № 469, не відноситься до території Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області, а знаходиться за її межами. На виконання ухвали від 16.03.2020 виконала та надала до суду наступні документи: оригінал клопотання ОСОБА_2 за вх. № 5/02-14 від 02.01.2020 щодо надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки, орієнтовною площею 0,12 га, для індивідуального садівництва; графічний матеріал з публічної кадастрової карти с. Лазурне, Скадовський район, Херсонська область (земельну ділянку, яку пропонувала ОСОБА_1 відвести їй у власність); викопіювання з Генерального плану смт. Лазурне Скадовського району Херсонської області, яке підписане селищним головою Бєлік С.Я. і спеціалістом І категорії з земельних питань Дудник П.В. та скріплене печаткою Лазурненської селищної ради; викопіювання з Плану зонування території смт. Лазурне, затвердженої рішенням селищної ради від 07.02.2018 № 469, яке підписане селищним головою Бєлік С.Я. та скріплене печаткою Лазурненської селищної ради.

Сторонами, на підтвердження своїх доводів, надавався ідентичний графічний матеріал з публічної кадастрової карти с. Лазурне, Скадовський район, Херсонська область, де зазначалася червоним кольором бажана земельна ділянка, яку пропонувала саме ОСОБА_1 відвести їй у власність. З дослідженого графічного матеріалу з публічної кадастрової карти с. Лазурне, Скадовський район, Херсонська область, вбачається, та пунктирами підтверджується, що заявлена позивачкою на претендування земельна ділянка, розташована за межами с. Лазурне, які, в свою чергу, окреслені жовтим кольором. Посилання й доводи представника позивача на той факт, що ані сторони, ані суд, не є спеціалістами в області картографії, геодезії або топографії для того, щоб чітко встановити на вказаних викопіюваннях фактичне місце розташування заявленої ОСОБА_1 земельної ділянки, не приймаються судом до уваги, оскільки, по-перше, графічні матеріали з публічної кадастрової карти України знаходяться у відкритому офіційному інтернет-доступі та їх межі є фіксованими, а по-друге, селищною радою згадані вище викопіювання надавались у форматі оригіналу.

Положення Земельного кодексу України не встановлюють жодних обмежень щодо надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, але крім випадків, визначених положеннями ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України. Разом з тим, що факт не відповідності місця розташування земельної ділянки, щодо якої було подано клопотання позивачки, вимогам генерального плану смт. Лазурне та Плану зонування території смт. Лазурне, не було підставою для відмови у надані дозволу на розробку проекту землеустрою.

Підставою відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою слугувала неіснуюча у ЗК України підстава "у зв`язку з невідповідністю графічних матеріалів", тому суд вважає обгрунтованими доводи представника позивачки про те, що відповідачем в рішенні від 30 січня 2020 року за № 908 "Про відмову громадянам в наданні згоди на виготовлення землевпорядної документації щодо відведення земельних ділянок "3.3. гр. ОСОБА_2 " не наведено саме мотивованих підстав для відмови в отриманні відповідного дозволу, які передбачені ч. 7 статті 118 ЗК України. Посилання селищної ради на згадану підставу "у зв`язку з невідповідністю графічних матеріалів" судом не може трактуватися "мотивованою відповіддю", оскільки не містить відповідді на те, яким саме вимогам чи то законів, чи то актів, чи то генпланів, не відповідають подані заявницею графічні матеріали.

Вказане свідчить про протиправність рішення від 30 січня 2020 року за № 908 "Про відмову громадянам в наданні згоди на виготовлення землевпорядної документації щодо відведення земельних ділянок "3.3. гр. ОСОБА_2 ", в якому наведено мотиви відмови позивачці у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, які не передбачені чинним законодавством, та, з урахуванням цього, наявності підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведена правомірність оскаржуваного рішення в контексті застосування при його прийнятті норм ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України. Окремо визнавати протиправною відмову відповідача у наданні дозволу, яка оформлена рішенням № 908 від 30.0.2020, є зайвим, оскільки права позивачки є повністю захищені шляхом визнання протиправним та скасуванням рішення селищної ради № 908 від 30.01.2020.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, звертає увагу на таке. Згідно правової позиції Верховного Суду України (постанова від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15), суд при прийнятті рішення повинен визначити такий спосіб відновлення порушеного права, який є ефективним та який виключив би подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Такого правового висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 23 травня 2018 року у справі №825/602/17, яка в силу ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

За результатом розгляду даної справи судом встановлено, що в оскаржуваному рішенні не були визначені повно конкретні мотиви відмови ОСОБА_2 (відсутня в оскаржуваному рішенні відповідь на питання, яким саме вимогам чи то законів, чи то актів, чи то генпланів, не відповідають подані заявницею графічні матеріали) у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

На переконання суду ефективним та належним (щодо даних правовідносин) способом захисту прав позивачки, без ознак втручання суду у дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування у сфері регулювання земельних відносин, наразі є зобов`язання Лазурненську селищну раду Скадовського району Херсонської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 26.12.2019 у встановленому законодавством порядку та прийняти рішення, відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України, про задоволення клопотання або мотивованої відмови у наданні дозволу. При цьому суд зазначає, що при прийнятті в подальшому відповідачем рішення, селищна рада не вправі відмовляти позивачці у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з тих самих підстав, які визнані судом протиправними ("в зв`язку з невідповідністю графічних матеріалів").

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу згідно клопотання представника позивачки від 18.04.2020 року в розмірі 10000,00 грн., суд враховує наступне.

Згідно із ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, згідно ч. ч.1, 7, 9 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру позивачем надано до суду: договір на правничу допомогу, довідку-рахунок, акт прийняття-передачі послуг.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

У той же час, при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч.5 ст. 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст. 134 КАС України).

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Представником позивача надані докази, які у частковій мірі відображають факт надання позивачу послуг з професійної правничої допомоги в сумі 10000,00 грн.

Так, згідно довідки-рахунку від 18.04.2020 року № 20-17 на суму 10000,00 грн. представником заявлялися до відшкодування:

1. Консультація Клієнта щодо захисту його прав при оскарженні рішення сільради про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою - 1000,00 грн. за 1 годину;

2. Аналіз та роз`яснення Клієнту останньої судової практики Верховного суду у сфері застосування земельного права при зобов`язанні суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії - 1000,00 грн. за 1 годину;

3. Роз`яснення Клієнту земельного законодавства щодо процедури надання дозволу на розробку проекту землеустрою - 1000,00 грн. за 1 годину;

4. Надання Клієнту правової інформації з приводу судової практики Європейського суду по земельних спорах - 1000,00 грн. за 1 годину;

5. Складання позовної заяви - 2000,00 грн. за 2 години;

6. Ознайомлення із відзивом на позовну заяву та додатків до неї по справі № 540/637/20 - 500,00 грн. за 30 хвилин;

7. Формування правової позиції по відношенню до відзиву на позовну заяву по справі № 540/637/20 - 500,00 грн. за 30 хвилин;

8. Складання відповідді на відзив на позовну заяву по справі № 540/637/20 - 2000,00 грн. за 2 години;

9. Складання клопотання про долучення до матеріалів справи № 540/637/20 доказів надання правничої допомоги - 2000,00 грн. за 2 години;

Дослідивши поданий розрахунок, суд частково з ним погоджується та вважає, що послуги за №№ 1, 2, 3, 4 по суті стосуються консультації клієнта щодо захисту його прав, порушених спірним рішенням, а тому є взаємопохідними між собою та не можуть рахуватися окремо. Відтак, суд не враховує їх окремо, а вважає однією правовою послугою. А тому, замість розрахованих 4000,00 грн., суд вважає співмірною сумою - 1000,00 грн.

Також, взявши до уваги послугу за № 5, суд вважає завищеною її грошову оцінку, оскільки тим же представником, за тих же правових підстав і предметів позовів, подано до Херсонського окружного адміністративного суду ряд інших аналогічних позовних заяв до сільських рад в межах Херсонської області. Відтак, суд, замість розрахованих 2000,00 грн., вважає співмірною сумою - 500,00 грн.

Також, суд вважає, що послуги за №№ 6, 7, 8 по суті стосуються складання відповіді на відзив на позовну заяву, а тому є взаємопохідними між собою та не можуть рахуватися окремо. Відтак, суд не враховує їх окремо, а вважає однією правовою послугою. А тому, в тому числі врахувавши, що відповідь на відзив містить доводи, аналогічні викладеним в позові, замість розрахованих загалом 3000,00 грн., суд вважає співмірною сумою - 500,00 грн.

Щодо послуги за № 9, яку представник позивача оцінив в 2000,00 грн., то суд, виходячи з критерію розумності її розміру, а також відсутністю складності у їх створенні, вважає співмірною сумою - 100,00 грн.

Таким чином, враховуючи наведені норми та встановлені судом обставини, суд дійшов до висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а саме в розмірі 2100,00 грн. (з розрахунку: за №№ 1, 2, 3, 4 - 1000,00 грн.; за № 5 - 500,00 грн.; за №№ 6, 7, 8 - 500,00 грн.; за № 9 - 100,00 грн.), що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат позивачу саме в зазначеному розмірі.

Також, судом при винесенні рішення встановлено факт неоплати позивачем судового збору у розмірі 840,80 грн. при зверненні до суду з позовом. З урахуванням наведеного та у зв`язку із задоволенням позовних вимог, суд вважає за необхідне покласти відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн. на відповідача по справі.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення вимоги про стягнення витрат понесених у справі, а саме в частині відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 2100,00 грн.

Керуючись ст.ст. 9, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 908 від 30.01.2020, прийняте Лазурненською селищною радою Скадовського району Херсонської області, в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для індивідуального садівництва, що розташована на території Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, доданих до клопотання ОСОБА_1 від 26.12.2019.

Зобов`язати Лазурненську селищну раду Скадовського району Херсонської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 26.12.2019 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для індивідуального садівництва, що розташована на території Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області, яка детально позначена в графічних матеріалах із відповідними розмірами та бажаним місцерозташуванням, доданих до клопотання ОСОБА_1 від 26.12.2019.

В решті позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області () в дохід Державного бюджету України (на рахунок для сплати судового збору до Херсонського окружного адміністративного суду: отримувач коштів - УК у м Херсоні /м Херсон/22030101, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37959779, Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача - UA4021002, Код класифікації доходів бюджету - 22030101) судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2100,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293, 295 КАС України до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя В.В. Хом`якова

кат. 109020100