Справа № 200/2900/20-а
Суддя: Голуб В.А.
Дата ухвалення: 2020-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2020 р. Справа№200/2900/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Голуб В.А., при секретарі Гуменній В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнених позовних вимог, зазначає, що з 10.05.2016 року по 10.05.2019 року проходила службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. При звільненні позивачка була виключена зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Зазначає, що в день виключення зі списків військової частини НОМЕР_1 їй не було нараховано та не виплачено грошову компенсацію за відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік (середнє грошове забезпечення за день складає 560, 10 грн.) та за додаткові відпустки як матері одиначки 10 календарних днів з 2016 року по 2019 рік за кожний прослужений рік. Вважаючи, що на час прийняття наказу про виключення її зі списків особового складу відповідачем не було проведено з нею усіх необхідних розрахунків позивачка просить суд: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати їй грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 10.05.2019 року; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати їй компенсації за 10 календарних днів основної відпустки як матері-одинички з 2016 по 2019 рік за кожний прослужений рік; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 10.05.2019 року; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй грошову компенсацію за невикористані 10 календарних днів основної щорічної відпустки як матері-одинички з 2016 по 2019 рік за кожний прослужений рік.

У своєму відзиві на позовну заяву відповідач частково заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначаючи, що військовослужбовці за певних умов мають право на додаткові відпустки зі збереженням грошового забезпечення. Використання такого права гарантується безпосередньо під час вибуття особи у відпустку або шляхом компенсації невикористаної відпустки за відповідний рік. Разом з тим, в особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», припиняється. Звертає увагу на те, що питання про компенсацію невикористаних додаткових відпусток у зв`язку зі звільненням зі служби виникло у позивачки під час дії особливого періоду та мобілізації. Водночас, в указаний період право на одержання додаткових видів відпустки відповідній категорії осіб, у тому числі позивачці, було припинено. Викладене, у свою чергу, свідчить про те, що зупинення на певний період надання інших видів відпусток виключає можливість військовослужбовця одержати і компенсацію за ці відпустки, у зв`язку з чим відсутня достатність правових підстав для задоволення адміністративного позову в цій частині. Додатково зазначає, що позивачкою не було надано до військової частини жодного документу, який би підтверджував її перебування в статусі, в якому вона мала б право на отримання додаткової відпустки як мати-одиначка. Крім того відповідач звертає увагу суду, що позивачкою проведено неточний розрахунок її грошового забезпечення станом на день звільнення, який склав 461, 26 грн. У зв`язку із викладеним просить суд задовольнити позовні вимоги, з уточненням позовних вимог, в частині виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій пропорційно перебуванню на службі, в задоволенні решти позовних вимог просить суд ОСОБА_2 відмовити.

Ухвалою від 17.03.2020 року Донецький окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії. Розгляд справи суд вирішив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання на 15.04.2020 року о 17 годині 15 хвилин.

15.04.2020 року суд ухвалою повернув позивачці її заяву про уточнення позовних вимог у зв`язку із порушенням вимог її подачі.

Суд ухвалою відклав розгляд справи з 15.04.2020 року на 06.05.2020 року о 16 год. 00 хв. у зв`язку із необхідністю витребування у позивачки письмових доказів на підтвердження її перебування в статусі одинокої матері у 2019 році під час проходження нею військової служби.

Позивачка, представник відповідача на судове засідання не з`явились, про місце, дату та час проведення судового засідання повідомлялись судом належним чином.

Згідно з частиною четвертою статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, про що свідчить копія паспорту серії НОМЕР_2 . Згідно паспортних даних позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 70-73).

Позивачка є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 20.07.2016 року (а.с. 15) та витягом із протоколу засідання комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій від 20.07.2016 року (а.с. 23).

Із військового квитка серії НОМЕР_4 , що виданий на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що позивачка з 10.05.2016 року по 10.05.2019 року проходила у службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України (а.с. 10-14). Зазначене також підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_2 серії НОМЕР_5 від 10.07.2002 року (запис № 22) (а.с. 17-22).

Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.05.2019 року № 103 лейтенанта ОСОБА_3 звільнено в запас за пунктом «ґ» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовець висловив бажання продовжувати військову службу) наявність у військовослужбовця-жінки дитини віком до 18 років) відповідно до пункту 2 частини 5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ. Виключено зі списків особового складу військової частини, знято з усіх видів забезпечення та направлено для постановки на військовий облік до Краматорського МВК Донецької області. Також із зазначеного витягу із наказу вбачається, що позивачка брала участь в антитерористичній операції або забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності у м. Слов`янськ Донецької області, під час служби у періоди: з 10.05.2016 року 18.07.2016 року, з 24.07.2016 року по 11.09.2016 року, з 17.09.2016 року по 02.10.2016 року, з 21.10.2016 року по 13.11.2016 року, з 26.11.2016 року по 26.02.2017 року, з 03.03.2017 року по 03.04.2017 року, з 17.05.2017 року по 14.06.2017 року, з 01.07.2017 року по 20.08.2017 року, з 09.09.2017 року по 23.10.2017 року, з 09.12.2017 року по 25.02.2018 року, з 06.03.2018 року по 12.03.2018 року та з 27.03.2018 року по 30.04.2018 року, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації в Донецькій і Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо у районах та в періодах зазначених заходів з 13.05.2018 року по 10.06.2018 року, з 19.06.2018 року по 12.08.2018 року, з 03.09.2018 року по 16.09.2018 року, з 27.09.2018 року по 07.01.2019 року, з 19.01.2019 року по 18.02.2019 року, з 08.03.2019 року по 24.03.2019 року, з 04.04.2019 року по 10.05.2019 року (а.с. 25).

Із довідки, що видана військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України № 130 від 09.04.2020 року вбачається, що середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_3 на день її звільнення 10.05.2019 року склало 461, 26 грн (а.с. 50).

На день виключення ОСОБА_3 зі списків особового складу військової частини розмір складових грошового утримання, які входять до розрахунку компенсації за невикористані дні відпустки, складав: посадовий оклад 4 230, 00 грн на місяць; оклад за військовим званням 1 130, 00 грн на місяць; надбавка за вислугу років у розмірі 25 % - 1 340, 00 грн на місяць; премія 95 % - 4 018, 50 грн на місяць; надбавка за виконання особливо важливих завдань 50 % - 3 350, 00 грн (а.с. 51).

Крім того, на утриманні позивачки перебуває малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 від 25.03.2014 року та витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 5 від 07.04.2018 року та № 5 від 14.04.2020 року (а.с. 16, 74, 76, 77, 84, 86-87).

Вважаючи, що на час прийняття наказу про виключення зі списків особового складу, відповідач протиправно не здійснив з нею усіх необхідних розрахунків, позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює порядок надання відпусток, є Закон України «Про відпустки» від 15.11.1996 року № 504/96-ВР, відповідно до якого встановлено такі види відпусток: щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 вказаного Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 вказаного Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 вказаного Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Крім того, статею 16-2 вказаного закону передбачено додаткові відпустки окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам Революції Гідності. Зокрема, такі відпустки встановлюються для: учасників бойових дій, постраждалих учасників Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік».

Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що учасникам бойових дій, якими є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час, надаються такі пільги як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Згідно з п. 8 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Також нормами вказаного закону передбачено, що у рік звільнення зазначених військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей (п. 14 ст. 10-1 Закону).

Відповідно до п.п. 17, 18, 19 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою вказаної статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою вказаної статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів. В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 вказаної статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому у разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 вказаної статті, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів (п. 21 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Стаття 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року № 3543-ХІІ (далі - Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію») визначає, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій».

Принципом, який визначає зміст правовідносин людини із суб`єктом владних повноважень є принцип верховенства права, який полягає у підпорядкуванні діяльності усіх публічних інститутів потребам реалізації та захисту прав людини, утвердження їх пріоритету перед усіма іншими цінностями демократичної, соціальної, правової держави.

Принцип верховенства права є складною конструкцією, яка містить ряд обов`язкових елементів, зокрема: законність; юридичну визначеність; заборону свавілля; доступ до правосуддя, представленого незалежними та безсторонніми судами; дотримання прав людини; заборону дискримінації та рівність перед законом. Недотримання хоча б одного з названих елементів публічною адміністрацією означатиме порушення нею принципу верховенства права.

Будь-який необґрунтований неоднаковий підхід законом заборонений, і всі особи мають гарантоване право на рівний та ефективний захист від дискримінації за будь-якою ознакою - раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних та інших переконань, національного чи соціального походження, власності, народження чи іншого статусу.

Отже, у порівнянні із іншими особами, які набули статус учасника бойових дій і не проходили військову службу, позивачка мала таке ж право на грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Системний аналіз змісту наведених положень законодавства дає підстави суду для висновку, що учасники бойових дій мають право отримати додаткову відпустку із збереженням заробітної плати за певних умов.

Указом Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17.03.2014 року № 1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Таким чином, спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивачки виникли в особливий період.

Дійсно, в особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», припиняється.

Проте суд зазначає, що норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивачки зі списків особового складу, відповідач протиправно не провів з нею усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за період з 2016 по 2019 роки.

Зважаючи на викладений аналіз, суд критично оцінює і відхиляє доводи відповідача, викладені у його відзиві на позовну заяву про те, що з урахуванням дії в Україні особливого періоду та призупинення відповідних прав військовослужбовців щодо додаткових відпусток, позивачка не набула відповідного права на отримання грошової компенсації за неотриманні додаткові відпустки.

Суд вважає, що припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

З огляду на те, що відповідач не довів правомірність своєї бездіяльності, а позивачка навела законні й обґрунтовані підстави для нарахування та виплати їй грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2019 роки, позов в цій частині необхідно задовольнити.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, викладені у постанові 16.05.2019 року у зразковій справі № 620/4218/18.

Крім того, суд також зазначає, що згідно з частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Таким чином, виплата грошової компенсації за додаткову відпустку допускається лише при звільненні.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_3 грошової компенсації за 10 календарних днів основної щорічної відпустки як матері-одиначки з 2016 року по 2019 рік та зобов`язання відповідача здійснити відповідне нарахування та виплату, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 19 Закону України "Про відпустки" жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або яка усиновила дитину, матері особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

Зазначена норма діє з 1 січня 2010 року, тобто з часу набуття чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту багатодітних сімей" від 19 травня 2009 року №1343-V та до абзацу третього пункту 14 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Враховуючи наведені вище норми законів, суд зазначає, що позивачка має право на грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави суду для висновку, що жінка-військовослужбовець має право отримати додаткову відпустку із збереженням заробітної плати, як одинока мати, за певних умов.

Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 "Про часткову мобілізацію", затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року №1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Таким чином, спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивачки виникли в особливий період.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої частиною 1 статті 19 Закону України "Про відпустки", припиняється.

Відповідно до частини 8 статті 10.1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Отже, підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які є мають статус військовослужбовця, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Так, відповідно до частини 14 статті 10.1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Тому, суд зазначає, що право військовослужбовця на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації, не може бути обмеженим.

Суд відмічає, що у своєму відзиві відповідач вказує як підставу відмови у нарахуванні та виплаті позивачці грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, як одинокій матері, це - наявність " особливого періоду".

Проте, як суд вже вказував вище, припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яка підлягає грошовій компенсації при звільненні.

Також у відзиві на позовну заяву відповідач зауважив, що позивачкою не було надано жодних підтверджуючих документів свого статусу, які вимагаються чинним законодавством.

Нормами ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно з приписами статті 19 Закону України «Про відпустки» одинокій матері надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

Визначення поняття «одинока матір» наведено у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 та пункті 5 частини тринадцятої статті 10 Закону України «Про відпустки».

З аналізу вказаних норм законодавства вбачається, що до категорії одинокої матері належать: жінка, яка не перебуває у шлюбі та у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері; вдова; жінка, яка виховує дитину без батька (у тому числі й розлучена жінка, яка виховує дитину без батька, незважаючи на факт отримання аліментів, i жінка, яка вийшла заміж, але її дитина новим чоловіком не усиновлена).

Разом з цим, суд зауважує, що чинне законодавство не містить переліку документів, які потрібно пред`явити жінці, яка виховує дитину без батька, для отримання додаткової соціальної відпустки.

ОСОБА_3 у додатках до уточненої позовної заяви долучила Витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України.

Також на сторінці 10 паспорту позивачки у графі «Сімейний стан» будь-які записи відсутні (а.с.72).

Згідно з письмовими поясненнями позивачки, вона неодноразово зверталась у період служби з 2016 року по 2019 рік до відділу кадрів військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та надавала документи, які підтверджують статус одинокої матері та просила надати їй таку додаткову відпустку до щорічної основної відпустки, проте у прийнятті документів та наданні їй додаткової відпустки працівниками відділу кадрів було усно відмовлено з тих підстав, що під час дії особливого періоду з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, у тому числі додаткових, припиняється. На підставі зазначеного, будучі обізнаною про дію особливого стану, позивачка до відділу кадрів із вказаним питанням більш не зверталась.

Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивачки зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з нею усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої частиною 1 статті 19 Закону України "Про відпустки" з 2016 року по 2019 рік.

На час відпустки, яка хоча і непов`язана з виконанням службових обов`язків, за особою зберігається заробітна плата (грошове забезпечення), такі виплати включаються до фонду заробітної плати і є невід`ємною його частиною. Це ж саме стосується і компенсації при звільненні за невикористані дні відпустки.

Отже, відповідач не довів правомірність ненарахування та невиплати позивачці при звільненні грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 19 Закону України "Про відпустки", що свідчить про наявність протиправної бездіяльності.

Таким чином, позовна вимога про нарахування та виплату позивачці грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як військовослужбовцю-жінці, яка є одинокою матір`ю, за період з 2016 по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 10.05.2019, також підлягає задоволенню.

Суд відхиляє твердження позивачки про, те що її середнє грошове забезпечення за день складало 560, 10 грн., оскільки таке твердження не доведено жодним доказом та під час розгляду справи спростовано відповідачем із посиланням на достовірні докази (а.с. 50).

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та подані сторонами докази, суд приходить до висновку, що відповідачем у спірних правовідносинах допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_5 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій і як військовослужбовцю-жінці, яка є одинокою матір`ю за період з 2016 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення у розмірі 461, 26 грн станом на день звільнення з військової служби, а саме 10.05.2019 року.

Порушене право позивачки підлягає поновленню шляхом зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_5 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій і як військовослужбовцю-жінці, яка є одинокою матір`ю за період з 2016 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 10.05.2019 року.

З огляду на викладене позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

У зв`язку зі звільненням позивачки від сплати судового збору в порядку п. 13 ст. 5 Закону України Про судовий збір як учасника бойових дій, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Згідно з ч. 3 ст. 243 КАС України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 9, 77, 133, 139, 242, 244-250, 255, 262, 295, 297, 371, 382 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_7 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_5 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та як військовослужбовцю-жінці, яка є одинокою матір`ю, за період з 2016 по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 10.05.2019.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_5 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 10.05.2019.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_5 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як військовослужбовцю-жінці, яка є одинокою матір`ю, за період з 2016 по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 10.05.2019 за кожний прослужений рік.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 12.05.2020 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Роз`яснити сторонам, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 КАС України, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя В.А. Голуб