Справа № 260/1679/19
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2020-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 травня 2020 року м. Ужгород№ 260/1679/19
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилка С.Є.,

з участю секретаря судового засідання Міци О.-Д.В.

учасники справи:

позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не з`явився;

представник позивача: Попюк Марат Іванович не з`явився;

відповідач: Головне управління Державної казначейської служби України Закарпатської області представник не з`явився;

відповідач: Головне управління Державної податкової служби у Закарпатській області представник не з`явився;

відповідач: Державна казначейська служба України представник не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України Закарпатської області, Головне управління Державної податкової служби у Закарпатській області, Державної казначейської служби України про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

25 листопада 2019 року до Закарпатського окружного адміністративного суду звернулася з позовом Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі по тексту - позивач) до Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Панаса Мирного, 2 а, ) (далі по тексту відповідач 1), Головного управління Державної податкової служби у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Волошина 52, ) (далі по тексту відповідач 2), Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіона, 6, ) (далі по тексту відповідач 3), яким просить суд: "1. Відкрити провадження в адміністративній справі; 2. Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 232 тис. 688 гривень 17 копійок пені; 3. Розподілити судові витрати; 4. Процесуальні документи у справі надсилати за адресою: Головпоштамт а/с 45, м. Мукачево Закарпатської області 89600".

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року було залучено Головне управління Державної податкової служби у Закарпатській області та Державну казначейську службу України до участі у даній справі в якості співвідповідачів.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року було закрито підготовче провадження у даній адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року у справі № 807/487/18 стягнуто з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість за квітень 2014 в розмірі 250103 грн та пеню в розмірі 16473,05 грн, нараховану на суму такої заборгованості за період з 19 листопада 2015 року по 14 травня 2018 року, а також за листопад 2014 року в розмірі 333248 грн та пеню в розмірі 221751,44 грн, нараховану на суму такої заборгованості за період з 06 листопада 2015 року по 14 травня 2018 року. Вказане рішення суду в частині стягнення 333248 грн заборгованості та пені в розмірі 221751,44 грн виконано 12 серпня 2019 року, що підтверджується випискою по рахунку позивача за 12 серпня 2019 року, а рішення суду в частині стягнення 250103 грн заборгованості та пені в розмірі 16473,05 грн виконано 17 вересня 2019 року, що підтверджується випискою по рахунку позивача за 17 вересня 2019 року. Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року у справі № 807/644/18 стягнуто з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість в розмірі 276610 грн та пеню в розмірі 67859,63 гривень, нараховану на суму такої заборгованості за період з 02 січня 2017 року по 19 червня 2018 року. Вказане рішення суду виконано 14 листопада 2019 року, що підтверджується випискою по рахунку позивача за 14 листопада 2019 року. Відповідно до статті 200 пункту 200.23 Податкового Кодексу України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення. Оскільки бюджетне відшкодування з податку на додану вартість за квітень, листопад, грудень 2014 та за січень 2015 здійснено із запізненням, підлягає стягненню пеня, нарахована починаючи з днів, наступних за останніми днями нарахування пені, визначених судом по момент погашенням заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість. Таким чином, позивач вказує, що підлягає стягненню пеня, нарахована на заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість: сума бюджетної 250103 грн за період з 15 травня 2018 року по 17 вересня 2019 року включно 68633,74 грн; сума бюджетної заборгованості 333248 грн за період з 15 травня 2018 року по 12 серпня 2019 року включно 84745,42 грн; сума бюджетної заборгованості 276610 грн за період з 20 червня 2018 року по 14 листопада 2019 року включно 79309,01 грн. Всього підлягає стягненню з Державного бюджету України 232688,17 пені.

Представник відповідача 1 у відзиві на позовну заяву просив суд в задоволенні позову відмовити повністю. Зокрема, зазначив, що органи казначейства не є належним відповідачем у справах щодо бюджетного відшкодування податку на додану вартість, пені або стягнення митних платежів. Позивач у позовній заяві не ставить вимогу ні щодо визнання протиправними дій Головного управління Казначейства, ні щодо визнання бездіяльності Головного управління Казначейства. Подавши дану позовну заяву до суду позивачем обрано невірний механізм захисту своїх прав та дана позовна заява не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Спірні правовідносини виникли виключно між позивачем та органами ДФС/Державної податкової служби України, а тому Головне управління Казначейства не є належним відповідачем у даній справі. Головне управління Казначейства здійснює перерахування коштів з рахунку відповідного розпорядника бюджетних коштів за його дорученням і не несуть відповідальності за інші органи державної влади. Головне управління Казначейства не є "власником" бюджетних коштів. Таким чином, Головне управління Казначейства відповідно до Бюджетного кодексу України не є розпорядником усіх бюджетних коштів і не відповідає за зобов`язаннями інших бюджетних установ.

Представник відповідача 2 у відзиві на позовну заяву просив суд в задоволенні позову відмовити повністю. Зокрема, зазначили, що єдиною умовою для пред`явлення вимоги про стягнення пені є ненадання контролюючим органом висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, а оскільки, контролюючим органом своєчасно подано висновок про бюджетне відшкодування, то у позивача відсутнє право для пред`явлення вимоги про стягнення пені. Крім того, зазначив, що Закарпатським окружним адміністративним судом встановлено, що заяви ФОП ОСОБА_1 про повернення сум бюджетного відшкодування за квітень, листопад та грудень 2014 року наявні у Тимчасовому реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування. А отже, судом встановлено, що контролюючим органом належним чином здійснено всі необхідні дії, а саме внесені відповідні відомості до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча судом вживалися заходи щодо виклику учасників справи, що передбачені Главою 7 Розділу І КАС України.

У відповідності до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке було надіслано на адресу позивача, що вказана в позовній заяві, про судове засідання призначене на 06 травня 2020 року, позивач був повідомлений належним чином, про що свідчить особистий підпис позивача на вказаному повідомленні (а.с. 123).

04 травня 2020 року на адресу Закарпатського окружного адміністративного суду надійшло клопотання від позивача, відповідно до якої позивач просить розглянути справу без його участі за наявними матеріалами у справі та задовольнити позовні вимоги (а.с. 124).

04 травня 2020 року на електронну адресу Закарпатського окружного адміністративного суду надійшло клопотання представника відповідача, відповідно до якого останній просив відкласти судове засідання призначене на 06 травня 2020 року з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 (а.с.а.с. 126, 127).

Відповідно до заяви Голови Ради Суддів України щодо карантинних заходів, яка була розміщена 11 березня 2020 року на офіційному веб-сайті Ради суддів України (http://rsu.gov.ua), розміщено звернення до громадян щодо утримання від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників сторін та щодо утримання від відвідин суду, якщо у громадян є ознаки будь-якого вірусного захворювання.

Судом зазначається, що у даній справі судом не визнавалася необхідність обов`язкової участі учасників справи.

У відповідності до статті 205 частини 1, 3 пункту 1 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Суд, враховуючи наявність достатньої кількості доказів у справі, а також скорочені строки розгляду вказаної справи, наявність правової позиції учасників справи щодо спірних правовідносин судом вирішено відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача та проводити розгляд справи у відсутності учасників справи. Відповідна ухвала зафіксована у протоколі судового засідання.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами докази (заслухавши представників сторін), всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд приходить до висновку про те, що позовна заява не підлягає до задоволення повністю з наступних підстав.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року у справі № 807/487/18, яке набрало законної сили 18 червня 2019 року позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Мукачівського управління державної казначейської служби України Закарпатської області, Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області, Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головне управління Державної фіскальної служби України у Закарпатській області про зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість за квітень 2014 року в розмірі 250103 грн та пеню в розмірі 164073,05 грн, нараховану на суму такої заборгованості за період з 19 листопада 2015 року по 14 травня 2018 року. Стягнуто з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість за листопад 2014 року в розмірі 333248 грн та пеню в розмірі 221751,44 грн, нараховану на суму такої заборгованості за період з 06 листопада 2015 року по 14 травня 2018 року (а.с.а.с. 11-16).

12 липня 2019 року Закарпатським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист № 807/487/18/2019 з виконання вказаного судового рішення в частині стягнення з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості бюджету із відшкодування податку на додану вартість за листопад 2014 року в розмірі 333248 грн та пеню в розмірі 221751,44 грн, нараховану на суму такої заборгованості за період з 06 листопада 2015 року по 14 травня 2018 року (а.с. 22).

Відповідно до копії виписки по рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 за 12 серпня 2019 року, рішення суду за вказаним виконавчим листом в частині стягнення 333248 грн заборгованості та пені в розмірі 221751,44 грн було виконано 12 серпня 2019 року (а.с. 25).

23 липня 2019 року Закарпатським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист № 807/487/18/2019 з виконання вказаного судового рішення в частині стягнення з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості із відшкодування податку на додану вартість за квітень 2014 року в розмірі 250103 грн та пеню в розмірі 164073,05 грн, нараховану на суму такої заборгованості за період з 19 листопада 2015 року по 14 травня 2018 року (а.с. 23).

Відповідно до копії виписки по рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 за 17 вересня 2019 року, рішення суду за вказаним виконавчим листом в частині стягнення 250103 грн заборгованості та пені в розмірі 16473,05 грн виконано 17 вересня 2019 року (а.с. 26).

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року у справі № 807/644/18 позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Мукачівського управління державної казначейської служби України Закарпатської області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головне управління Державної фіскальної служби України у Закарпатській області про стягнення коштів з Державного бюджету України задоволено частково. Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість в розмірі 276610 грн та пеню в розмірі 67859,63 грн, нараховану на суму такої заборгованості за період з 02 січня 2017 року по 19 червня 2018 року (а.с.а.с. 17-21).

01 жовтня 2019 року Закарпатським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист № 807/644/18/2019 з виконання вказаного судового рішення (а.с. 24).

Відповідно до копії виписки по рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 за 14 листопада 2019 року, рішення суду за вказаним виконавчим листом було виконано 14 листопада 2019 року (а.с. 27).

За приписами статті 14 пункту 14.1 підпункту 14.1.18 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України) бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків врегульовано статтею 200 ПК України.

Відповідно до статті 200 пункту 200.1 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з приписами статті 200 пункту 200.7 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Порядок ведення та форма Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 7 Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.2017 № 26 (далі - Порядок № 26), у разі коли за результатами перевірки даних податкової декларації або уточнюючого розрахунку платник податку розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, орган ДФС не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника податку або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний внести відповідні дані до Реєстру.

Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду орган ДФС на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника податку.

Відповідно до статті 78 частини 4 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Факт виникнення права позивача на отримання бюджетного відшкодування ПДВ з державного бюджету за квітень 2014 року та листопад 2014 року встановлено в судовому порядку на підставі судового рішення по справі № 807/487/18, а тому ці обставини, згідно вимог статті 78 частини 4 КАС України, не потребують додаткового доказування при розгляді даної справи.

Факт виникнення права позивача на отримання бюджетного відшкодування ПДВ з державного бюджету за грудень 2014 року та січень 2015 року встановлено в судовому порядку на підставі судового рішення по справі № 807/644/18, а тому ці обставини, згідно вимог статті 78 частини 4 КАС України, не потребують додаткового доказування при розгляді даної справи.

У відповідності до статті 14 частин 2-3 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно із статтею 200 пунктом 200.12 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Статтею 200 пунктом 200.13 ПК України передбачено, що на підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Відповідно до статті 25 частини 1 Бюджетного кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

За правилами пункту 16 підпункту 6 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. № 845 органи Казначейства за судовими рішеннями про стягнення надходжень бюджету здійснюють безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів з метою забезпечення бюджетного відшкодування податку на додану вартість та/або пені, нарахованої на заборгованість державного бюджету з відшкодування такого податку.

Крім того, в силу вимог Порядку взаємодії органів Державної фіскальної служби України та органів Державної казначейської служби України у процесі судового розгляду та виконання рішень суду про бюджетне відшкодування податку на додану вартість та/або пені, нарахованої на заборгованість державного бюджету з відшкодування такого податку, або стягнення митних платежів, що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 09.03.2016 N 343 (далі - Порядок № 343), для забезпечення повного з`ясування обставин, що мають значення в процесі судового розгляду позовних заяв про бюджетне відшкодування податку на додану вартість, пені або стягнення митних платежів, відповідачами у таких справах є орган ДФС, на обліку якого перебуває платник або який здійснював митне оформлення, та орган Казначейства за місцезнаходженням відповідного органу ДФС.

Розділом III Порядку № 343 визначено взаємодію органів ДФС та органів Казначейства під час виконання рішень суду про бюджетне відшкодування податку на додану вартість, пені.

З огляду на що, суд вважає безпідставними твердження відповідача 1 про те, що Державна казначейська служба України не вступала у правовідносини з позивачем та своїми діями чи бездіяльністю не могло порушити його законні права та інтереси.

Статтею 200 пунктом 200.23 ПК України передбачено, що суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

З системного аналізу наведених вище норм, суд дійшов висновку про те, що контролюючий орган зобов`язаний протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, провести камеральну перевірку або протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки, провести документальну перевірку, та до спливу п`яти робочих днів після закінчення такої перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням відповідної суми, а орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу зобов`язаний перерахувати кошти на рахунок платника податків. Невідшкодовані протягом визначених статтею 200 ПК строків суми податку на додану вартість вважаються заборгованістю бюджету, а тому на таку суму нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Висновки аналогічного характеру викладені у постанові Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі № 810/4289/16.

Відсутність чи несвоєчасність надходження до органів казначейства відповідної інформації по заявлених позивачем сумах бюджетного відшкодування не можуть бути підставою для відмови у здійсненні бюджетного відшкодування податку на додану вартість чи підставою для його несвоєчасного проведення.

З огляду на встановлення обставин, що свідчать про недотримання суб`єктами владних повноважень визначених статтею 200 ПК України строків відшкодування сум податку на додану вартість, на таку суму заборгованості підлягає нарахуванню пеня.

При цьому, суд враховує, що відповідно до вимог статті 200 пункту 200.23 ПК України пеня нараховується на суму заборгованості з бюджетного відшкодування, починаючи з дня коли кошти податку на додану вартість повинні були бути перераховані платнику податків по дату їх фактичного перерахування.

Зі змісту наведених норм можна дійти висновку, що держава в особі відповідних державних органів, виконуючи певний комплекс дій, зобов`язана повернути платнику суму бюджетного відшкодування з ПДВ протягом законодавчо встановленого строку після дня набуття відповідною сумою статусу узгодженої. Якщо ж протягом згаданого строку необхідних дій для відшкодування податку здійснено не було, невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість, на яку в силу положень статті 200 пункту 200.23 ПК України нараховується пеня.

Передумовою початку нарахування пені є невиконання контролюючим органом обов`язку з виплати заборгованості з відшкодування податку на додану вартість протягом строку, визначеного статтею 200 ПК України.

Нарахування пені пов`язується саме із недотриманням суб`єктами владних повноважень положень статті 200 ПК України, яка визначає, зокрема, комплекс дій, необхідних для своєчасного повернення сум бюджетної заборгованості з податку на додану вартість.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року у справі № 807/487/18, яке набрало законної сили 18 червня 2019 року було стягнуто з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість за квітень 2014 року в розмірі 250103 грн та пеню в розмірі 164073,05 грн, нараховану на суму такої заборгованості за період з 19 листопада 2015 року по 14 травня 2018 року. Стягнуто з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість за листопад 2014 року в розмірі 333248 грн та пеню в розмірі 221751,44 грн, нараховану на суму такої заборгованості за період з 06 листопада 2015 року по 14 травня 2018 року (а.с.а.с. 11-16).

Відповідно до копії виписки по рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 за 12 серпня 2019 року, рішення суду в частині стягнення 333248 грн заборгованості та пені в розмірі 221751,44 грн було виконано 12 серпня 2019 року (а.с. 25).

Відповідно до копії виписки по рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 за 17 вересня 2019 року, рішення суду за вказаним виконавчим листом в частині стягнення 250103 грн заборгованості та пені в розмірі 16473,05 грн виконано 17 вересня 2019 року (а.с. 26).

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року у справі № 807/644/18 стягнуо з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість в розмірі 276610 грн та пеню в розмірі 67859,63 грн, нараховану на суму такої заборгованості за період з 02 січня 2017 року по 19 червня 2018 року (а.с.а.с. 17-21).

Відповідно до копії виписки по рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 за 14 листопада 2019 року, рішення суду за вказаним виконавчим листом було виконано 14 листопада 2019 року (а.с. 27).

Разом з тим, у відповідності до вимог статті 200 пункту 200.23 ПК України застосовується ставка Національного Банку України, яка встановлена на момент виникнення пені та використовується протягом всього строку її дії, включаючи день погашення.

Тобто, облікова ставка Національного Банку України фіксується на момент виникнення пені та у разі зміни розміру ставки протягом строку нарахування пені, такі зміни при обчисленні не враховуються.

Облікова ставка Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені 15 травня 2018 року та 20 червня 2018 року становила 17 %.

З огляду на наведене, позивач має право на стягнення з Державного бюджету України пеню у розмірі 120 відсотків облікової ставки Національного банку України за період з 15 травня 2018 року по 17 вересня 2019 року у розмірі 68633,74 грн., за період з 15 травня 2018 року по 12 серпня 2019 у розмірі 84745,42 грн.; за період з 20 червня 2018 року по 14 листопада 2019 року у розмірі 79309,01 грн, всього пені 232688,17 грн (а.с.а.с. 28-30).

Норми Податкового кодексу України не вимагають при нарахуванні пені застосування порядку відшкодування бюджетної заборгованості з ПДВ. Виникнення сум бюджетної заборгованості та пені є різними за своєю правовою суттю.

Відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував, що поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як "майнові права", а отже, як "майно" (див. mutatis mutandis рішення у справі "Бейелер проти Італії" від 05 січня 2000 року) (Beyeler v. Italy, заява № 33202, § 100)).

За певних обставин "легітимне очікування" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "легітимне очікування", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatis mutandis рішення у справі "Суханов та Ільченко проти України" від 26 червня 2014 року (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, заяви № 68385/10 та № 71378/10, § 35)).

ЄСПЛ у рішенні у справі "Інтерсплав проти України" від 09 січня 2007 року зазначив, що юридична особа-платник ПДВ мала достатньо підстав сподіватись на відшкодування цього податку, так само як і на компенсацію за затримку його виплати, та встановив, що заявник мав захищений статтею 1 Першого протоколу до Конвенції майновий інтерес (Intersplav v. Ukraine, заява № 803/02, § 31-32). ЄСПЛ констатував порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції у справі з огляду на постійні затримки відшкодування і компенсації ПДВ у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, та зазначив, що і стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника порушували "справедливий баланс" між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном (§ 40).

Оскільки податкове законодавство передбачає право позивача на повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ та отримання пені на суму податку, не відшкодовану платнику протягом визначеного законодавством строку, позивач у цій справі має майновий інтерес пені у зазначеному у позові розмірі, що охоплюється поняттям "майно" в аспекті частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Ураховуючи наведене суд дійшов висновку про те, що ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права позивача, є стягнення з Державного бюджету України на користь позивача пені, нарахованої на суму заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість.

Захист порушеного права платника податків у спосіб стягнення з Державного бюджету України пені відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду викладеній у постанові від 12 лютого 2019 року у справі № 826/7380/15, провадження №11-778апп18 (№ рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 80427413).

Таке застосування норми статті 200 пункту 200.23 ПК України відповідає і практиці Верховного Суду, наведеній в постановах, зокрема: від 30 травня 2019 року у справі № 803/655/17 (№ рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 82120048), від 27 травня 2019 року у справі № 826/20661/15 (№ рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 82019619), від 24 квітня 2019 року у справі № 822/1932/16 (№ рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 81399535), від 22 березня 2019 року у справі № 822/3473/17 (№ рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 80699190), від 12 березня 2019 року у справі № 806/1605/17 (№ рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 80417876), від 12 березня 2019 р. у справі № 808/2689/15 (№ рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 80418562).

На підставі зазначеного, а також з огляду на ту обставину, що відповідачами будь-які підставні та правомірні зауваження до поданих позивачем доказів та розміру пені не висловлено, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення повністю.

З врахуванням вищенаведеного позовні вимоги необхідно задовольнити.

Статтею 139 частиною 1 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача необхідно стягнути з Державного бюджету України судовий збір сплачений при зверненні до суду у розмірі 2326,88 грн.

Керуючись статтями 242-246 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Панаса Мирного, 2 а, ), Головного управління Державної податкової служби у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Волошина 52, ), Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіона, 6, ) про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пені у розмірі 232688,17 (двісті тридцять шість тисяч шістсот вісімдесят вісім гривень 17 копійок) грн.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з Державного бюджету України сплачений судовий збір у розмірі 2326,88 (двох тисяч триста двадцять шість гривень 88 копійок) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України (пункт 15.5)).

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 06 травня 2020 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення у повному обсязі було складено 15 травня 2020 року.

СуддяС.Є. Гаврилко