Справа № 500/2512/19
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2020-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2020 рокуЛьвівСправа № 500/2512/19 пров. № А/857/1283/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року, прийняте суддею Подлісною І. М. у місті Тернополі, повний текст складений 18.12.2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» Матвієнка Андрія Анатолійовича про зобов`язання відповідача подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_1 , як вкладника, що має право на відшкодування коштів за вкладами в AT «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу (депозиту) № 010-19551-260215 від 26 лютого 2015 року на суму 2000,00 (дві тисячі доларів США 00 центів) за курсом на момент введення тимчасової адміністрації.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що позивач є особою, яка набула право на гарантоване державою відшкодування коштів за договором банківського вкладу, тому уповноважена особа Фонду зобов`язана надати Фонду додаткову інформацію щодо позивача (включити до переліку вкладників) як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в АТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом не взято до уваги, що позивачем пропущено строк звернення до суду (шість місяців), оскільки дії щодо формування переліку вкладників АТ «Дельта Банк» вчинялися уповноваженим ще у жовтні 2015 року, а позов заявлено до суду лише 02 листопада 2019 року. Також, відповідачем було заявлено клопотання про залишення позову без розгляду, однак судом таке не було розглянуто.

В період укладення договору, банку було заборонено проведення будь-яких операцій за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом. Під час перевірки було встановлено, що кошти на рахунок, відкритий на ім`я позивача надійшли внаслідок «розбивки» великого вкладу іншого клієнта з метою створення в майбутньому штучного зобов`язання на відшкодування грошових коштів за рахунок держави. Крім того, суд не звернув уваги та не надав жодної правової оцінки обставинам щодо строку набрання чинності договором банківського вкладу (депозиту), укладеного між АТ «Дельта Банк» та позивачем.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що ним 19 листопада 2019 року було подана заява про визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду із мотивацією, що в 2016-2019 роках подібний позов розглядався в трьох судових інстанціях, а саме, цивільній, господарській та адміністративній. Звернуто увагу, що Фонд чи його уповноважена особа не наділені повноваженнями визнавати чи встановлювати правочини нікчемними. Отже, не існує жодної правової підстави для невключення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною 4 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 26 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір № 010-19551-260215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» у доларах США, на виконання якого ОСОБА_1 було внесено кошти в сумі 2000.00 (дві тисячі доларів США 00 центів) на строк з моменту зарахування вкладу на рахунок та по 28 березня 2015 року включно. Процентна ставка на суму вкладу становила 5,5 % річних.

Так, згідно із п. 1.6 Договору Банк відкрив Вкладнику депозитний рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк».

Після закінчення строку розміщення вкладу ОСОБА_1 звернувся до банку із вимогою про повернення йому коштів згідно договору вкладу, однак на його звернення Банк надав відповідь, з якої вбачається, що у зв`язку із запровадженням тимчасової адміністрації у AT «Дельта Банк» операції щодо виплат за рахунками, відкритими на його ім`я, тимчасово обмежені на час дії тимчасової адміністрації.

23.09.2015 року за вих. № 8821/2145 ОСОБА_1 направлено повідомлення про нікчемність правочину, а саме договору № 010-19551-260215 від 26 лютого 2015 року відповідно до пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме: банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку».

22 квітня 2016 року ОСОБА_1 повторно звернувся із заявою до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації AT «Дельта Банк» із проханням внести інформацію та включити його до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у AT «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та подати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію щодо ОСОБА_1 , як вкладника, що має право на відшкодування коштів за вкладами в AT «Дельта Банк» за рахунок Фонду за договором банківського вкладу (депозиту) №010-19551-260215 від 26 лютого 2015 року на суму 2000,00 (дві тисячі доларів США 00 центів) за курсом на момент введення тимчасової адміністрації, однак, відповідач надіслав повідомлення від 28 квітня 2016 року № 05-3276500, у якому зазначив про відсутність правових підстав для задоволення поданого клопотання.

Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

З урахуванням статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, передбачає такі послідовні етапи: складення уповноваженою особою Фонду Переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального реєстру; затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

При цьому Уповноважена особа наділена повноваженнями на формування повного Переліку з урахуванням положень частини другої статті 26 Закону № 4452-VI, тобто в межах гарантованої суми відшкодування.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладником є фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Підставою для поширення на особу гарантій щодо відшкодування вкладу за рахунок Фонду, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є наявність у такої особи залишку коштів на банківському рахунку, що відкритий на її ім`я, тобто наявність вкладу та статусу вкладника у особи. При цьому вкладниками є особи, які уклали або на користь яких укладено або договір банківського вкладу (депозиту), або банківського рахунку, або які є власниками іменного депозитного сертифіката. Положення чинного законодавства не пов`язують визначення статусу вкладника банку та виникнення у нього права на отримання гарантованої суми відшкодування вкладу із походженням на відповідному вкладному (депозитному, поточному) рахунку коштів.

Таким чином, під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду на підставі статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» підпадають особи, які є вкладниками у розумінні приписів статті 2 вказаного Закону, вклади яких розміщено на рахунку у відповідному банку до запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі № 802/351/16-а та від 02.04.2019 року у справі № 816/4666/15.

Судом із матеріалів справи встановлено, що позивач уклав з ПАТ «Дельта Банк» договір № 010-19551-260215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» у доларах США та на відповідному рахунку позивача розміщено грошові кошти.

Судом першої інстанції вірно звернута увага на те, що вклади розміщено на рахунку ПАТ «Дельта Банк» до запровадження тимчасової адміністрації, а тому позивач підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладами на підставі статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з частинами 2-4 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема, банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

На підставі наведених вище положень статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа дійсно наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних, але це право не є абсолютним та кореспондується з обов`язком встановити обставини, з якими закон пов`язує нікчемність правочину. Висновок про нікчемність правочину має ґрунтуватися виключно на встановлених та доведених обставинах, які за законом тягнуть застосування певних наслідків, зокрема щодо невключення особи до переліку вкладників банку для отримання в подальшому гарантованої суми відшкодування за вкладом за рахунок Фонду.

При цьому при виявленні нікчемних правочинів уповноважена особа Фонду чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК та частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписала уповноважена особа Фонду як особа, що здійснює повноваження органу управління банку.

Позивач є особою, яка набула право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, і неподання інформації про позивача, як вкладника банку, до переліку протягом трьох днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії дає підстави для зобов`язання уповноваженої особи Фонду подати до Фонду додаткову інформацію щодо позивача, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в АТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду.

Покликання апелянта на те, що кошти на рахунок, відкритий на ім`я позивача, надійшли внаслідок «розбивки» великого вкладу іншого клієнта з метою створення в майбутньому штучного зобов`язання на відшкодування грошових коштів за рахунок держави не заслуговує на увагу суду, оскільки отримання гарантованої суми відшкодування кошів за вкладом є гарантією, що прямо передбачена частиною першою статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тобто є такою, що прямо встановлена законодавством.

Поняття «розбивка вкладів», вжите апелянтом, не є правовим. Фактично під «розбивкою» розуміється перерахування коштів з рахунку однієї фізичної особи на рахунок іншої. Якщо внаслідок проведених операцій Фонду, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державною виплат), то стаття 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі статті 228 ЦК. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.

Статтею 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до п.12 розд. II Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 №14 (в редакції до внесення змін згідно із рішенням 20 жовтня 2014 року за № 1293/26070, які набрали чинності 11.11.2014 року) (далі - Положення № 14) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 року №1548/21860, передбачено, що протягом процедури здійснення тимчасової адміністрації в банку уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників, яким необхідно здійснити виплати за рахунок цільової позики.

Пунктом 6 розд. III Положення № 14 передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно, зокрема: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників. Додаткова інформація залежно від її типу надається окремими файлами, що формуються згідно з додатками 9 та 10 до цього Положення.

Таким чином, уповноважена особа Фонду наділена повноваженнями надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно, зокрема: збільшення кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» наявні правові підстави для включення ОСОБА_1 до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Щодо доводів апелянта про пропуск позивачем строку звернення до суду апеляційний суд зазначає наступне.

Як підтверджується матеріалами справи, суд першої інстанції не вирішив питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду позивачем і застосування наслідків, тому таке порушення підлягає усуненню при апеляційному розгляді справи.

Вирішуючи питання про визнання причин пропуску строку поважними, апеляційний суд враховує наступне.

Згідно з частиною другою статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За змістом частини першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

У справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі «Bellet проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Як видно з матеріалів справи, позивач подав заяву про поновлення строку звернення до суду з позовом у зв`язку з попереднім розглядом спору в інших провадженнях через відсутність усталеної судової практики.

Так, після отримання повідомлення про нікчемність правочину від 23 вересня 2015 року позивач неодноразово звертався до судів різних юрисдикцій за захистом порушеного права. Підставою для цього слугувала невизначеність компетенції судів різних юрисдикцій щодо розгляду справ про формування та включення до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за цими вкладами за рахунок Фонду.

Після формування Верховним Судом правової позиції, висловленої, в постанові від 10 квітня 2019 року в справі № 826/15487/16, про підсудність таких спорів саме адміністративним судам, позивач повторно звернувся до суду з відповідним позовом на захист своїх прав.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що позивач подав позов до суду після отримання реальної можливості оскаржити дії відповідача у встановленому порядку.

Отже, причини пропуску строку звернення до суду є поважними.

Статтею 121 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

За таких умов, в контексті аналізу наведених обставин в їх сукупності, з урахуванням вказаних норм та наведеної практики, суд дійшов висновку, що застосування при розгляді справи такого правового інституту, як строк звернення до суду та залишення позовної заяви без розгляду призведе до негативних наслідків для особи, яка звернулася за судовим захистом, а саме: порушення права на судовий захист; порушення принципу доступу до правосуддя; незабезпечення можливості перевірки діяльності суб`єктів владних повноважень на відповідність Конституції та законам України, що суперечитиме завданню адміністративного судочинства.

Отже, суд першої інстанції правильно вирішив справу по суті, однак не вирішив питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду позивачем, що дає підстави для висновку, що рішення суду необхідно змінити, доповнивши його висновком про поважність причин пропуску строку звернення до суду і поновлення строку звернення до суду.

Керуючись ст.ст 310, 315, 317, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року в справі № 500/2512/19 змінити, доповнивши його висновком про поважність причин пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду і поновлення строку звернення до суду з цим адміністративним позовом.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 13.05.2020 року.