Справа № 640/2214/19
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2020-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2020 року м. Київ № 640/2214/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Смолія І.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - відповідач, УПФУ), в якому просить:

- поновити строк звернення до адміністративного суду;

- зобов`язати УПФУ вчинити дії щодо призначення ОСОБА_1 пенсії наукового працівника за нормами Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 26.11.2015 №848-VII (далі - Закон №848-VIII) по його заяві від 26.09.2017 року, взявши період з 01.02.1996 року по 31.01.2001 року, тобто з урахуванням надбавок за стаж наукової роботи, та надати роздруківку її розрахунку з урахуванням вказаних вище даних;

- стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог представником позивача зазначено про безпідставність відмови у проведенні перерахунку пенсії позивачу за нормами Закону №848-VIII по його заяві від 26.09.2017 року, з урахуванням чого позивач вимушений був звернутися до суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.02.2019 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження; запропоновано відповідачу надати відзив протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження.

Згідно з нормами ч.3 ст.263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

09 липня 2019 року відповідач надіслав до суду відзив на адміністративний позов, просить відмовити у його задоволенні. При цьому зазначає, що позивачу був здійснений розрахунок пенсії згідно Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», розмір якого склав 3 391,48 грн., проводити перехід з пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» є недоцільним. Крім того, надані позивачем довідки на підтвердження наукового стажу містять суперечливу інформацію і не надають права для того, щоб отримати позивачем пенсію згідно Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», тим більше із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) за три попередні роки, оскільки такий показник застосовується лише під час переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком (якщо її призначають вперше) і за наявності у особи 24 місяців страхового стажу, який вона набула під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії по інвалідності незалежно від перерв у роботі. Також просить відмовити у задоволені позовних вимог про стягнення моральної шкоди та витрат на професійну допомогу, оскільки такі витрати позивачем не підтверджені.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.09.2019 року вирішено здійснити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Також витребувано у відповідача копію пенсійної справи ОСОБА_1 , у тому числі довідку про нараховану позивачу пенсію.

В підготовчому судовому засіданні неодноразово оголошувались перерви, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.12.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 17.12.2019 року.

17 грудня 2019 року змінено порядок розгляду справи відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, судом прийнято рішення про подальший розгляд даної справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Судом встановлено, та визнається сторонами, що позивач є пенсіонером, знаходиться на обліку в Управлінні з 2004 року та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV (в редакції звернення позивача із заявою вперше, далі - Закон №1058-ІV).

26 вересня 2017 року позивач звернувся до Управління із заявою про переведення з пенсії, призначеної за віком відповідно до Закону №1058-ІV, на пенсію за віком згідно Закону №848-VIII, та надав перелік документів, що підтверджують його наукову діяльність - довідки про заробітну плату наукового працівника, довідки про підтвердження стажу наукової роботи, копію трудової книжки.

Листом Управління від 18.10.2017 року №56225/07 повідомлено позивача про відсутність законних підстав для задоволення його заяви та переведення його на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV (а.с.25), оскільки подані позивачем документи мають суперечливу інформацію.

22 березня 2018 року позивач повторно звернувся до УПФУ про розгляд його заяви про перехід на пенсію за віком згідно із Законом №848-VIII.

Листом від 23.06.2018 року №27494/02 пенсійний орган повідомив позивача про недоцільність переходу на пенсію за віком відповідно до Закону №848-VIII, оскільки це призведе до зменшення розміру пенсії.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, вважаючи його необґрунтованим та протиправним, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд вказує таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону №1058-ІV за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства);

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII (в редакції звернення позивача із заявою вперше, далі Закон - №1788-XII) за цим Законом призначаються: а)трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

При цьому, нормами ст.10 Закону №1058-ІV та ст.6 Закону №1788-XII визначено, що особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Дійсно, питання щодо виплати пенсії як науковому працівнику не входять до правового регулювання Закону №1058-ІV, а регулюються Законом №848-VIII в редакції, що діяла на час звернення позивача із заявою, 26.09.2017 року.

Відповідно до ч.2 ст.37 Закону №848-VIII пенсія науковому (науково-педагогічному) працівнику призначається за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим ч.1 ст.28 Закону №1058-ІV, після досягнення чоловіками віку 62 роки за наявності стажу наукової роботи не менш як 20 років, жінками - пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону №1058-ІV, за наявності стажу наукової роботи не менш як 15 років.

Пенсії науковим (науково-педагогічним) працівникам призначаються в розмірі 60 відсотків від сум заробітної плати наукового (науково-педагогічного) працівника, яка визначається відповідно до ст.35 цього Закону та ч.2 ст.40 Закону №1058-ІV та на яку відповідно до законодавства нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування (внески).

Згідно до ч.7 цієї статті для обчислення заробітку під час призначення пенсії науковому (науково-педагогічному) працівнику застосовується середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України, у тому числі в сільському господарстві, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України, у тому числі в сільському господарстві, визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики.

Відповідно до ч.3 ст.45 Закону №1058-ІV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, проте цією нормою закону визначено обов`язковість застосування показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону №1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV.

Водночас, позивач стверджує, що при зверненні із заявою до Управління він набув право на нове призначення пенсії за віком на загальних підставах із її новим обчисленням у відповідності до приписів Закону №848-VIII, оскільки за таким призначенням він звернувся вперше.

Вказані доводи суд вважає необґрунтованими з огляду на те, що статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» для відповідних категорій осіб передбачено не окремий вид пенсійного забезпечення, а пільгові умови надання пенсій (пенсій за віком). Втім, вид пенсії відповідає та порядок її призначення здійснюється на умовах, що визначені Законом №1058-IV. Оскільки заява позивача до Управління фактично стосувалась призначення того самого виду пенсії (пенсії за віком), яка вже була призначена в 2004 році, то вона не може бути призначена повторно на підставі положень статті 40 Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014, 2015, 2016 роки.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не було вчинено протиправних дій стосовно позивача, а при призначенні пенсії згідно Закону №1058 ГУ ПФУ діяло у відповідності до норм визначених вказаним законом, тому вимоги у вказаній частині задоволенню не підлягають.

В той же час, відповідно до ч.ч.1, 2 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За правилами ч. 1 статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Порушення має місце як тоді, коли негативні наслідки вже настали, так і тоді, коли вони лише можуть настати з певною вірогідністю.

На переконання суду, саме з останньої відповіді Управління від 26.09.2018 року розпочинається перебіг процесуального строку звернення до суду, у зв`язку з чим (позов поданий 07.02.2019 року) строк на оскарження дій та рішення відповідача позивачем не пропущено.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з ГУ ПФУ моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн, то вказана вимога є необґрунтованою та задоволенню не підлягає враховуючи наступне.

Згідно із приписами статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Відповідна вимога зазначена позивачем в межах публічно-правового спору, тому розглядається в порядку адміністративного судочинства.

Разом із тим, за визначенням статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суду належить встановити обставини наявності такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, зокрема: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві втрат майнового та немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Поряд із цим в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту завдання позивачу моральної шкоди. Більше того, і позовна заява не містить викладу обставин, з яких виходив позивач при визначенні розміру заявленої до відшкодування шкоди, та обґрунтованого розрахунку спірної суми.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди нормативно та документально не підтверджуються та, як наслідок, не можуть бути задоволені.

Щодо вимог позивача стягнути з ГУ ПФУ на його користь витрати на правничу допомогу, то суд виходить із такого.

Відповідно до частин першої та третьої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, поміж іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвокату за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Європейський суд з прав людини при розгляді справ «Баришевський проти України» від 26.02.2015, «Двойних проти України» від 12.10.2006, «Меріт проти України» від 30.03.2004 зазначав, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та адвокатом Фесенко А.О. укладено договір про надання правової допомоги від 28.02.2018 року.

Відповідно до пункту 3.1 договору від 28.02.2018 вартість послуг адвоката за даним Договором стягується за домовленістю сторін про що видається квитанція Клієнту. Оплата здійснюється на умовах 100% попередньої оплати.

Згідно із розрахунком суми витрат на правничу допомогу витрати склали 7 000,00 грн. (а.с.14).

Проте, позивачем докази такої оплати не надано, квитанції або інші документи, які б підтверджували фактично понесені витрати на правничу допомогу у матеріалах справи відсутні.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження понесення позивачем судових витрат на правничу допомогу, то підстави для стягнення з відповідача на користь позивача таких судових витрат за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, також відсутні.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст.ст.295-297 КАС України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Смолій