Справа № 200/269/20-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року справа №200/269/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді доповідача Ястребової Л.В., суддів Компанієць І.Д., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 березня 2020 р. у справі № 200/269/20-а (головуючий І інстанції Чекменьов Г.А., повний текст складено 13.03.2020р. в м. Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Департаменту охорони здоров`я Донецької обласної державної адміністрації, Слов`янської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з позовом до Департаменту охорони здоров`я Донецької обласної державної адміністрації (надалі - відповідач-1), Слов`янської міської ради (надалі - відповідач-2), в якому просив встановити установу або посадову особу зобов`язаних забезпечувати лікарню ліками; визнати протиправною бездіяльність особи або установи щодо забезпечення ліками лікарню та зобов`язати забезпечити лікарню необхідними ліками (а.с. 1).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що він уклав договір на медичне обслуговування із сімейним лікарем поліклініки №10 м.Слов`янська та у жовтні 2019 року був направлений на лікування в терапевтичне відділення №2 міської лікарні №1 міста Слов`янська. За час знаходження на лікуванні з 04 до 14 листопада 2019 року було проведено обстеження лише частково, оскільки у позивача було недостатньо грошових коштів. Позивач не був забезпечений необхідним лікуванням через недостатність медичних препаратів, в зв`язку із чим був вимушений виписатися з лікарні. Позивач не згодний зі змістом лікарської виписки, оскільки його стан здоров`я не поліпшився, від подальшого обстеження він не відмовлявся, а припинив лікування через відсутність грошових коштів, необхідних для його продовження.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 49-51).

Не погодившись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в період перебування на стаціонарному лікуванні ніякого медикаментозного лікування не отримував. Наголошує, що від ірігоскопії не відмовлявся але її не зробили оскільки у позивача не було грошових коштів щоб придбати необхідні ліки для проведення процедури. Зазначає, що доказом ненадання необхідного лікування є епікріз, який міститься в матеріалах справи.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, встановила наступне.

Згідно виписки № 971 із медичної карти стаціонарного хворого терапевтичного відділення № 2 КНП CMP «МЛ № 1 м. Слов`янська» ОСОБА_1 , знаходився на стаціонарному лікуванні з 04.11.2019 року до виписки 14.11.2019 року у зв`язку зі скаргами на стан здоров`я. За час перебування у стаціонарі позивач обстежений згідно з протоколом якості стандартів обстеження. Рекомендоване лікування з переліком лікарських засобів. Зазначено про виписку з покращенням стану. Виписка містить рекомендації хворому.

Крім того, у виписці № 971 зазначено, що від запропонованої іригоскопії пацієнт утримався, з ним проведено бесіду.

У розписці на виписці про відсутність претензій позивачем зроблений підпис із зазначенням незгоди (а.с. 2).

Листом від 11 грудня 2019 року Департамент охорони здоров`я Донецької обласної державної адміністрації повідомив позивача про належне стаціонарне лікування із забезпеченням лікарськими препаратами, які є в наявності, та які входять до Національного переліку лікарських засобів (а.с.3).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно із ч. 2 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, звернення особи до суду здійснюється з метою захисту порушених прав, свобод та інтересів такої особи.

В ході розгляду справи встановлено, що причиною виникнення спору є невдоволення позивачем якістю наданих медичних послуг у відносинах з Комунальним некомерційним підприємством Слов`янської міської ради «МЛ № 1 м. Слов`янська».

Тобто, дійсною причиною виникнення спору є намір заявника захистити право на охорону власного здоров`я, яке підлягає захисту у порядку цивільного судочинства.

Разом із тим, приводом для виникнення даного спору є управлінська діяльність спеціально уповноважених суб`єктів права в особі Департаменту охорони здоров`я Донецької обласної державної адміністрації та Слов`янської міської ради з приводу перевірки якості наданої виконавцем і спожитої громадянином послуги з медичного обслуговування.

У розумінні ст.22 Закону України «Основи законодавства України з питань охорони здоров`я» такій діяльності притаманна функція адміністративного контролю на предмет відповідності нормативам професійної діяльності у сфері охорони здоров`я, додержання стандартів медичного обслуговування.

З огляду на викладене, суд у межах даної судової справи, здійснюючи реалізацію гарантованого ст.ст. 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, права особи на доступ до суду, проводить виключно перевірку управлінської діяльності органів охорони здоров`я з приводу адміністрування якості наданої медичної допомоги.

При цьому, зміст самої медичної допомоги не є предметом судової перевірки у порядку адміністративного судочинства, а тому всі доводи апелянта з даного приводу до уваги не приймаються.

Як встановлено матеріалами справи, виписка № 971 із медичної карти стаціонарного хворого терапевтичного відділення № 2 містить інформацію про скарги на стан здоров`я, проведені обстеження, рекомендоване лікування з переліком медичних препаратів та лікарські рекомендації.

Слід зазначити, що позивачем не надано відомостей, якими саме препаратами, з числа призначених лікарем, він не був забезпечений під час стаціонарного лікування. Також, позивачем не зазначено, які саме обстеження, процедури чи препарати, необхідні для лікування, потребували додаткових коштів.

Відповідно статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки позивачем не надано доказів протиправної бездіяльності відповідачів, які б порушували прав позивача у сфері охорони здоров`я, отже позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 березня 2020 р. у справі № 200/269/20-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 березня 2020 р. у справі № 200/269/20-а - залишити без змін.

Повне судове рішення 12 травня 2020 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді І.Д. Компанієць

І.В. Сіваченко