Справа № 120/1298/20-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2020-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 травня 2020 р. Справа № 120/1298/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши в письмовому провадженні порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу:

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, б. 7, м. Вінниця, 21028)

про: визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком з урахування до страхового стажу трудового стажу за періоди роботи з 31.04.1984 року по 11.03.1986 року та з 26.09.1989 року по 10.06.1992 року та зобов`язання відповідача здійснити призначення та виплату пенсії позивачеві з 23.04.2018 року, зарахувавши періоди роботи з 31.04.1984 року по 11.03.1986 року та з 26.09.1989 року по 10.06.1992 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 28.10.2019 року він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії, додавши до неї копію трудової книжки, копію паспорта та копію ідентифікаційного номера. Відповідач, за наслідками розгляду заяви, відмовив йому у призначенні пенсії, зазначивши, що документів наданих позивачем недостатньо для призначення пенсії, а також вказав на необхідність надати довідки про періоди роботи з 01.1984 року по 03.1986 року та з 09.1989 року по 06.1992 року. Зазначені довідки необхідні для зарахування стажу роботи даних періодів у зв`язку з відсутністю печаток підприємств на записах про звільнення з роботи. Такі дії відповідача позивач вважає неправомірними та такими, що суперечать нормам чинного пенсійного законодавства та грубо порушують права позивача на належний соціальний захист. Крім того, позивач звертає увагу суду на те, що працівник не може відповідати за правильність та повному оформлення будь-яких документів на підприємстві та за належний порядок ведення та передання документації до архівних установ. Це в свою чергу, не є підставою для позбавлення позивача на належну йому пенсію. Це й стало причиною звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою від 24.03.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

13.04.2020 року за вх. № 10714 позивачем до суду надано заяву про усунення недоліків позовної заяви, в якій він вказав про допущену ним помилку в описі додатків до позовної заяви та одночасно зазначив, що є звільненим від сплати судового збору як інвалід ІІ групи на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Ухвалою від 21.04.2020 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім цього, вказаною ухвалою витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача.

08.05.2020 року за вх. № 12708/20 відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, в якому він позовну заяву вважає безпідставною та необґрунтованою. Вказує, що позивачем пропущений 6-місячний строк звернення до суду, а тому наявні усі підстави для залишення позову без розгляду. По суті спірних правовідносин повідомив, що позивач 23.04.2018 року звернувся із заявою про призначення пенсії по інвалідності, у зв`язку з чим йому й була призначена пенсія по інвалідності. Однак періоди роботи з 31.04.1984 року по 11.03.1986 року та з 26.09.1989 року по 10.06.1992 рік не зараховано до страхового стажу позивача, у зв`язку з відсутністю печатки при звільненні з роботи.

На виконання вимог ухвали від 21.04.2020 року, до позовної заяви відповідачем додано належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача.

Одночасно з відзивом відповідачем подано клопотання про заміну відповідача у даній справі та перший аркуш клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

12.05.2020 року за вх. № 12834/20 відповідачем надано до суду клопотання про залишення без розгляду клопотання про заміну відповідача у даній справі.

За таких обставин, суд вважає за необхідне залишити без розгляду клопотання про заміну відповідача у даній справі. Більш того, вказує, що у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 628 від 22.08.2018 року «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду» питання належного відповідача було вирішено в ухвалі про відкриття провадження у справі від 21.04.2020 року та визначено, що ним є саме - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, тож відповідач у даній справі є належним.

Суд зазначає, що клопотання про залишення позовної заяви без розгляду не підлягає розгляду судом, оскільки до суду наданий лише перший аркуш цього клопотання, тобто клопотання без резолютивної частини та без підпису.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вирішуючи питання щодо строків звернення до суду з вимогою щодо оскарження дій відповідача про відмову у призначенні пенсії та призначення пенсії, суд зазначає наступне.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 24.04.2018 року по справі № 646/6250/17 (адміністративне провадження № К/9901/2128/18) зазначив, що зважаючи на те, що пенсія за своєю правовою природою є єдиним джерелом існування пенсіонера, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції), колегія суддів вважає, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати частину першу статті 99 КАС України (у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду першої інстанції із позовом) та при визначені права позивача на звернення до адміністративного суду керуватися строками, визначеними в інших законах, зокрема, законах України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати". Такий висновок колегія суддів робить, виходячи з наступного.

В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і дію принцип верховенства права (ст. 1, 3 та 8).

Основний Закон також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ст. 46).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 22 та 64).

При цьому, Основний Закон містить імперативну норму, згідно з якою громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень, зокрема, за ознаками місця проживання або іншими ознаками (ст. 24).

Відповідно до ст. 46 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Системний аналіз даної статті дає підстави дійти до висновку, що у ній містяться два строкових обмеження стосовно виплат пенсії за минулий час: три роки - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з власної вини; без обмеження строку - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з вини відповідного суб`єкта владних повноважень.

В силу ч. 3 ст. 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що згідно правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду від 24.04.2018 року у справі № 646/6250/17 (адміністративне провадження № К/9901/2128/18), адміністративний суд не може застосовувати шестимісячний строк звернення до адміністративного суду у справах з вимогами, пов`язаними з виплатою інших складових доходу та доходу в цілому, до якого належить пенсія.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

23.04.2018 року позивач, будучи інвалідом ІІ групи, звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії по інвалідності згідно ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до якої додав усі необхідні для призначення пенсії документи (паспорт, трудову книжку тощо).

З 02.04.2018 року позивачеві призначено пенсію по інвалідності відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виходячи зі страхового стажу позивача у 37 років 4 місяці та 22 дні.

26.10.2019 року позивач звернувся із заявою до відповідача із проханням надати роз`яснення причини незарахування до його страхового стажу трудового стажу у період з 31.04.1984 року по 11.03.1986 рік та з 26.09.1989 року по 10.06.1992 рік.

Відповідач, за наслідками розгляду заяви позивача, листом від 22.11.2019 року за вих. № 3234/Б-10 повідомив, що періоди роботи з 31.04.1984 року по 11.03.1986 рік та з 26.09.1989 року по 10.06.1992 рік не можливо зарахувати до страхового стажу у зв`язку з відсутністю печатки при звільненні з роботи.

Не погоджуючись з цим, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Ст. 48 Конституції України кожному гарантується право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, регламентуються ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ст. 8 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Ст. 4 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, є ЗУ "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника та інших випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію (ч. 1 та 2 ст. 7 ЗУ "Про пенсійне забезпечення").

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Ст. 62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно п. 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

У п. 23, 24 Порядку № 637 визначено, що документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності). Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі

документів.

Системний аналіз норм свідчить, що пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Таким чином, держава гарантує кожному виплату пенсії за умови наявності відповідного стажу роботи. До стажу роботи зараховується робота, яка виконувалась на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. В свою чергу, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Саме на підставі зроблених у ній записів, органи Пенсійного фонду України призначають пенсію. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, а у виняткових випадках - на підставі показань свідків.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся із відповідною заявою та доданими до неї документами до відповідача з проханням призначити йому пенсію по інвалідності. Відповідач, розглянувши заяву та надані позивачем документи, призначив останньому пенсію по інвалідності, що підтверджується копіями матеріалів пенсійної справи позивача.

26.10.2019 року позивач звернувся із заявою до відповідача із проханням надати роз`яснення причини незарахування до його страхового стажу трудового стажу у період з 31.04.1984 року по 11.03.1986 рік та з 26.09.1989 року по 10.06.1992 рік.

Відповідач, розглянувши вказану заяву, листом від 22.11.2019 року за вих. № 3234/Б-10 повідомив, що періоди роботи з 31.04.1984 року по 11.03.1986 рік та з 26.09.1989 року по 10.06.1992 рік не можливо зарахувати до страхового стажу у зв`язку з відсутністю печатки при звільненні з роботи. Додатково повідомив про необхідність надання підтверджуючих довідок.

Таким чином, з тексту позовної заяви та з матеріалів пенсійної справи позивача слідує, що останньому призначена пенсія по інвалідності. Разом з тим, у прохальній частині позовної заяви позивач оскаржує відмову відповідача в призначенні пенсії за віком з урахування до страхового стажу трудового стажу за періоди роботи з 31.04.1984 року по 11.03.1986 року.

З цього приводу суд вказує на невідповідність обставин справи позовним вимогам. Адже, по-перше, позивачеві призначена та він фактично отримує пенсію по інвалідності, а не за віком. Із заявою про призначення пенсії за віком позивач не звертався, а в матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження цього. По-друге, позивач звернувся до відповідача із заявою про роз`яснення причин незарахування до його страхового стажу трудового стажу у період з 31.04.1984 року по 11.03.1986 рік та з 26.09.1989 року по 10.06.1992 рік, на що відповідачем листом було повідомлено, що такий стан речей спричинений відсутністю печатки при звільненні з роботи за спірний період. Прохання зарахувати період з 31.04.1984 року по 11.03.1986 рік та з 26.09.1989 року по 10.06.1992 рік у страховий стаж позивача заява не містить. Відповідно й відсутня відмова відповідача щодо цього, адже прохання позивача полягало виключно у наданні роз`яснення щодо причин незарахування до страхового стажу трудової діяльності за спірний період.

Отже, факту відмови відповідача в призначенні пенсії за віком позивачеві з урахування до його страхового стажу трудового стажу за періоди роботи з 31.04.1984 року по 11.03.1986 року не існує в юридичній природі, відповідно не можливо говорити про наявність порушених прав чи інтересів позивача з цього приводу.

Таким чином, враховуючи все вище викладене та зважаючи на докази, надані сторонами, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком позивачеві з урахування до його страхового стажу трудового стажу за періоди роботи з 31.04.1984 року по 11.03.1986 року.

Щодо позовних вимоги про зобов`язання відповідача здійснити призначення та виплату пенсії позивачеві з 23.04.2018 року, зарахувавши періоди роботи з 31.04.1984 року по 11.03.1986 року та з 26.09.1989 року по 10.06.1992 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок вимоги про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та вимоги про зобов`язання вчинення ним певних дій. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними, можливим є зобов`язання до вчинення певних дій для відновлення порушених прав та інтересів сторони.

З огляду на те, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком позивачеві з урахування до його страхового стажу трудового стажу за періоди роботи з 31.04.1984 року по 11.03.1986 року та з 26.09.1989 року по 10.06.1992 року залишено без задоволення, відповідно позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача призначення та виплату пенсії позивачеві з 23.04.2018 року, зарахувавши періоди роботи з 31.04.1984 року по 11.03.1986 року та з 26.09.1989 року по 10.06.1992 року також не підлягають задоволенню, як похідні.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача слід залишити без задоволення у повному обсязі.

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 та ст. 2, 9, 73 - 77, 90, 94, 241, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дій останнього щодо відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 з урахування до його страхового стажу трудового стажу за періоди роботи з 31.04.1984 року по 11.03.1986 року та з 26.09.1989 року по 10.06.1992 року та зобов`язання здійснити призначення та виплату пенсії ОСОБА_1 з 23.04.2018 року, зарахувавши періоди роботи з 31.04.1984 року по 11.03.1986 року та з 26.09.1989 року по 10.06.1992 року відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, б. 7, м. Вінниця, 21028)

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 14.05.2020 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна