Справа № 580/349/20
Суддя: А.В. Руденко
Дата ухвалення: 2020-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року справа № 580/349/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Руденко А.В.,

за участю:

секретаря - Сачинської В.С.,

представника позивача адвоката Попова А.В.,

представника відповідача Константинова С.А. (за довіреністю),

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Константинова С.А. (за довіреністю),

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління ДПС у Черкаській області про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

28.01.2020 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Черкаській області. в якому просив скасувати наказ від 27.12.2019 №400-о про звільнення, поновити на посаді начальника юридичного управління та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.12.2019 по день винесення судом рішення про поновлення на роботі включно.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, вказав, що оскаржуваним наказом звільнений з посади начальника юридичного управління у зв`язку з реорганізацією державного органу, скороченням чисельності та штату працівників державного органу на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Не погоджуючись зі звільненням, зазначив, що виходячи з нормативного тлумачення частини першої статті 40, частин першої, третьої статті 492 КЗпП України власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Проте в порушення вказаних норм відповідач під час реорганізації самоусунувся і в період з 06.09.2019 по 28.12.2019 позивачеві не було запропоновано жодної наявної вакантної посади,, в тому числі і керівника юридичного підрозділу Головного управління ДПС у Черкаській області, яка не була скорочена.

Ухвалою судді від 17.02.2020 було відкрито спрощене провадження у справі без виклику сторін.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, наданому до суду 16.03.2020, проти позову заперечив, пославшись на ті обставини, що до повноважень голови комісії з реорганізації Головного управління ДФС шляхом приєднання до Головного управління ДПС у Черкаській області відносяться повноваження щодо здійснення заходів щодо припинення юридичної особи, попередження працівників про наступне вивільнення та вивільнення після закінчення терміну попередження. Повноваження щодо пропонування вакантних посад у голови комісії з реорганізації відсутні. Натомість керівником Головного управління ДПС у Черкаській області здійснюються заходи щодо укомплектування штатних посад Головного управління ДПС у Черкаській області шляхом відбору (співбесіда) та призначення кваліфікованих працівників в порядку переведення відповідно до пункту 2 частини першої статті 41 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-V111 та на конкурсній основі на підставі пункту 1 статті 31 та пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Посилаючись на ч. 5 ст. 22 Закону України «Про державну службу», зазначив, що при припиненні державної служби у зв`язку з реорганізацією пропонування вакантних посад працівникам, які звільняються, не передбачене. Натомість формування штату працівників здійснюється за рішенням керівника або шляхом переведення працівників, або за конкурсом.

30.03.2020 представник позивача надав до суду відповідь на відзив, у якому зазначив, що посада керівника юридичного підрозділу Головного управління ДПС у Черкаській області не скорочувалась та протягом дії попередження про наступне звільнення з 06.09.2019 по 28.12.2019 конкурс на вказану посаду не оголошувався.

Ухвалою суду від 17.04.2020 справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом сторін на 13.05.2020 о 14 год 00 хв.

Ухвалою суду від 17.04.2020 до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучене Головне управління ДПС у Черкаській області.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача письмових пояснень на позов не подала.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити.

Представник відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, проти позову заперечив, просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши представників позивача, відповідач та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.

Згідно з копією трудової книжки серії НОМЕР_1 від 04.11.2005 позивач у справі ОСОБА_1 перебував на державній службі в органах державної податкової служби з 04.11.2005 по 28.12.2019.

Наказом Державної податкової служби України №2-о від 23.10.2014 позивач призначений в порядку переведення на посаду начальника управління правової роботи Головного управління ДФС у Черкаській області.

Наказом №27-о від 18.02.2016 у зв`язку зі змінами в організаційній структурі та штатному розписі позивач переведений на посаду начальника юридичного управління.

31.07.2019 Державна фіскальна служба України прийняла наказ №7-рг про реорганізацію головних управлінь в областях та м. Києві відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби».

06.09.2019 у зв`язку з реорганізацією Головного управління ДФС у Черкаській області шляхом приєднання до Головного управління ДПС у Черкаській області, на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», наказу Державної фіскальної служби України від 31.07.2019 №7-рг «Про реорганізацію Головних управлінь ДФС в областях та м. Києві» позивач був письмово попереджений про реорганізацію Головного управління ДФС у Черкаській області, скорочення чисельності або штату працівників та наступне вивільнення з посади начальника юридичного управління, що підтверджується копією попередження від 06.09.2019, на якому міститься підпис позивача.

Згідно з копією повідомлення від 06.11.2019 позивачу було письмово повідомлено про продовження терміну попередження та наступне вивільнення з посади начальника юридичного управління.

Згідно з копією повідомлення від 06.12.2019 позивачу було письмово повідомлено про продовження терміну попередження та наступне вивільнення з посади начальника юридичного управління.

Наказом №400-о від 27.12.2019 з 28.12.2019 припинено державну службу позивача та позивач звільнений із займаної посади у зв`язку з реорганізацією державного органу, скороченням чисельності та апарату працівників державного органу на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Не погоджуючись з наказом №400-о від 27.12.2019 про припинення державної служби та звільнення, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Спірні відносини регулюються Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-V111 (далі Закон №889) та Кодексом законів про працю України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 6 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону №889 державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закон №889 регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Ч. 1 ст. 21 Закону №889 передбачає, що вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону №883 державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 871 цього Закону).

Так, згідно п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону №883 підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Судом встановлено, що державна служба позивача припинена у зв`язку з реорганізацією Головного управління ДФС у Черкаській області шляхом приєднання до Головного управління ДПС у Черкаській області та скороченням штату працівників.

Законом №883 не врегульована процедура вивільнення працівників у разі реорганізації державного органу чи скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Разом з цим, ч.ч. 2, 3 статті 5 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VII1 передбачено, що відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом; дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Отже до спірних відносин слід застосувати норми Кодексу законів про працю України, якими врегульовано процедуру вивільнення працівників у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Так, згідно ч. 2 ст. 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

П. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України передбачає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч. 1, 3 статті 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Суд, аналізуючи норми частин 1,3 статті 492 Кодексу законів про працю України зауважує, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Вимоги даної статті вважаються виконаними в повній мірі, коли працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду та які існували на день звільнення, позаяк обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору.

Згідно п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 територіальні органи Державної податкової служби України є правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються згідно з п.2 цієї постанови, у відповідних сферах діяльності.

Судом встановлено, що штатним розписом Головного управління ДПС передбачене управління з правової роботи та посада начальника управління з правової роботи. Разом з цим, протягом дії терміну попередження про наступне вивільнення позивачу не були запропоновані жодні вакантні посади. Вказана обставина представником відповідача визнається.

Суд не погоджується з доводами відповідача про те, що при вивільненні державних службовців пропозиція вакантних посад не здійснюється відповідно до ч. 5 ст. 22 Закону №883.

Так, згідно ч. 5 ст. 22 Закону №883 у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

За змістом вказаної статті у разі реорганізації державного органу переведення державного службовця здійснюється за рішенням суб`єкта призначення як без проведення конкурсу, так і за результатами проведеного конкурсу. Призначення конкурсу є правом суб`єкта призначення. Отже у будь-якому випадку має відбутись процедура переведення працівників до державного органу, який створено.

Відповідач не надав доказів на підтвердження того, що протягом дії попередження про наступне вивільнення суб`єкт призначення, а саме: начальник Головного управління ДПС у Черкаській області, який згідно п.п. 8 п. 11 Положення про Головне управління ДПС у Черкаській області, затвердженого наказом ДПА України від 12.07.2019 №14, уповноважений призначати на посади державних службовців ДПС, призначив конкурс на зайняття вакантних посад управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Черкаській області.

Отже відповідачем допущено порушення процедури вивільнення позивача із займаної посади, у зв`язку з чим наказ відповідача №400-о від 27.12.2019 про припинення державної служби та звільнення з посади є протиправним та підлягає скасуванню.

Висновки суду у справі, що розглядається, узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними в постановах від 19.07.2018 у справі №822/2595/16, від 11.10.2018 у справі №826/22101/15, від 07.02.2018 у справі № 813/8766/13-а.

Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

У випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 28.10.2014 у справі №21-484а14 (№ у Єдиному державному реєстрі судових рішень 41602330).

Отже позивач підлягає поновленню на посаді начальника юридичного відділу Головного управління ДФС у Черкаській області.

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Згідно ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок №100), цей Порядок застосовується у випадках вимушеного прогулу.

Період, за який обчислюється середня заробітна плата, визначений розділом 11 Порядку №100.

Згідно п. 3 ч. 2 Порядку №100 у разі збереження середньої заробітної плати у випадку прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно п. 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно п. Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Судом встановлено, що згідно довідки Головного управління ДФС у Черкаській області від 06.02.2020 №24 середньоденна заробітна плата позивача за останні 2 календарних місяці перед звільненням склала 728 грн.01 коп.

У періоді вимушеного прогулу з 29.12.2019 по 13.05.2020 обліковується 92 робочих дні.

Отже середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 66976,92 грн. (розрахунок: 92 р.д. х 728,01 грн.) і підлягає стягненню на користь позивача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл удови витрат, суд зазначає наступне.

Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною четвертою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати, пов`язані з наданням правової допомоги адвоката, зазначивши орієнтовний розмір 20700 грн.

На підтвердження понесених витрат позивач надав копію договору про надання правової допомоги від 15.01.2020, розрахунок витрат на правничу допомогу від 28.01.2020 та копію прибуткового касового ордеру №1 від 28.01.2020. на суму 5000 грн.

Відповідач заперечив проти суми витрат 5000 грн., пославшись на неспіврозмірність витрат з незначною складністю справи.

Згідно з розрахунком витрат на правничу допомогу від 28.01.2020 адвокатське бюро «Попова Андрія» надало позивачу наступну правову допомогу: пошук та аналіз судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах, надання консультацій та роз`яснень 2 год, 1000 грн/год, всього 2000 грн; складання позовної заяви 3 год, 1000грн/год, всього 3000 грн., загальна сума 5000 грн.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Враховуючи незначну складність справи, що не потребує значного часу на підготовку позовної заяви, суд вважає, що співрозмірна вартість наданої правничої допомоги складає 2 000 грн.

Керуючись ст 139, 194, 205, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Скасувати наказ Головного управління ДФС у Черкаській області (вул. Хрещатик, 235, м. Черкаси, 18002, ) від 27.12.2019 №400-о про звільнення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОПКК НОМЕР_2 ) з посади начальника юридичного управління Головного управління ДФС у Черкаській області.

Поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОПКК НОМЕР_2 ) на посаді начальника юридичного управління Головного управління ДФС у Черкаській області (вул. Хрещатик, 235, м. Черкаси, 18002, ) з 28 грудня 2019 року.

Стягнути з Головного управління ДФС у Черкаській області (вул. Хрещатик, 235, м. Черкаси, 18002, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОПКК НОМЕР_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 грудня 2019 року по 13 травня 2020 року у сумі 66976, 92 грн.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОПКК НОМЕР_2 ) на посаді начальника юридичного управління Головного управління ДФС у Черкаській області (вул. Хрещатик, 235, м. Черкаси, 18002, ).

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині присудження ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОПКК НОМЕР_2 ) виплати Головним управлінням ДФС у Черкаській області (вул. Хрещатик, 235, м. Черкаси, 18002, ) середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах стягнення за 1 місяць у сумі 15288,21 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Черкаській області (вул. Хрещатик, 235, м. Черкаси, 18002, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОПКК НОМЕР_2 ) судові витрати з надання правової допомоги у сумі 2 (дві) тисячі гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня закінчення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України у зв`язку з епідемією коронавірусу.

Повний текст рішення виготовлений 15 травня 2020 року.

Головуючий суддя А.В. Руденко