Справа № 520/715/2020
Суддя: Гуцал М.І.
Дата ухвалення: 2020-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 р. м. ХарківСправа № 520/715/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Гуцала М.І.,

Суддів: Бенедик А.П. , Донець Л.О. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2020, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В. (повний текст складено 03.03.20) по справі № 520/715/2020

за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2

до Приватного виконавця Бабенка Дмитра Анатолійовича

про визнання дій неправомірними,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, із врахуванням уточнень, просив визнати незаконними дії приватного виконавця ОСОБА_3 Анатолійовича, щодо передачі квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на реалізацію для проведення електронних торгів та проведення електронних торгів продажу (відчуження) квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 , через Державне підприємство СЕТАМ в Системі електронних торгів арештованого майна, що розміщений на сайті https://setam.net.ua.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2020 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 .

Не погодившись з таким рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" (далі - ТОВ "ОТП Факторинг Україна"), як особою, на чиї права та обов`язки впливає вказане рішення, звернулося до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду впливає на права апелянта як іпотекодержателя. Вказує, що станом на теперішній час ОСОБА_4 не виконано умови кредитного договору та не погашено існуючу заборгованість. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації.

Позивач та відповідач у справі не скористалися своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомленні про час та місце розгляду апеляційної скарги, що не перешкоджає розгляду справи, згідно положень ч. 4 ст. 229 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог поданої апеляційної скарги з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що 07.03.2003 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 подарували, а ОСОБА_7 прийняла в дар чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , житловою площею 66,4 кв. м. загальною площею 91,1 кв. м. (а.с.4-5)

05.09.2006 у ОСОБА_7 та ОСОБА_1 народився син - ОСОБА_2 (а.с.9), місцем проживання якого 22.09.2006 було зареєстровано адресу: АДРЕСА_1 (а.с.6-7, 15, 31,155, 175).

29 липня 2008 року, на забезпечення кредитного договору № ML-702/1053/2008 від 29.07.2008, між ЗАТ ОТП БАНК та ОСОБА_7 укладено договір іпотеки №PML-702/1053/2008. Предметом іпотеки є нерухоме майно - квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 . (а.с.68-70, 184-191)

Рішенням Київського районного суду м. Харкова у справі №2-1223/10/03 від 12.01.2010 задоволено позов ПАТ ОТП БАНК та стягнуто з ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства ОТП Банк суму:

- заборгованості за кредитним договором № ML-702/1053/2008 від 29.07.2008 в розмірі 1418756,14 (один мільйон чотириста вісімнадцять тисяч сімсот п`ятдесят шість) грн. 14 коп.;

- судовий збір у розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 (сто двадцять) грн.

20.12.2011 Київським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист (а.с.72).

На підставі вказаного виконавчого листа та заяви стягувача приватним виконавцем постановою від 13.06.2019 відкрито виконавче провадження №59354765 (а.с.34, 74).

Постановою від 13.06.2019 накладено арешт на все майно, що належить боржнику. (а.с.76)

Постановою від 01.08.2019 накладено арешт на нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.35, 79).

Постановою від 12.12.2019 приватним виконавцем здійснено опис та накладено арешт на майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.32, 84-85).

Постановою від 17.12.2019 державним виконавцем призначено суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання ТОВ "Оціночна компанія ВВК" у виконавчому провадженні. (а.с.33)

20.12.2019 сторонам виконавчого провадження направлено повідомлення про результат оцінки майна (а.с.87).

Також 20.12.2019 направлено керівнику СЕТАМ заявку на реалізацію арештованого майна. (а.с.88)

Постановою від 22.01.2020 внесені зміни (доповнення) реєстраційних даних у зв`язку зі зміною боржником прізвища. (а.с.89)

Крім того, постановою державного виконавця від 30.01.2020 за заявою ТОВ "ОТП Факторинг Україна" здійснено заміну сторони виконавчого провадження. (а.с.90-92)

Зокрема, така заміна сторони виконавчого провадження обумовлена тим, що 12.11.2010 між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н. та Договір про відступлення права вимоги, відповідно до яких до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли права іпотекодержателя за договором іпотеки № PML-702/1053/2008 від 29.07.2008 та права вимоги до ОСОБА_4 за кредитним договором № ML-702/1053/2008 від 29.07.2008. (а.с.192-202)

Не погоджуючись з діями приватного виконавця щодо передачі квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на реалізацію для проведення електронних торгів та проведення електронних торгів продажу (відчуження) квартири через Державне підприємство СЕТАМ позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з даним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач як особа, яка не є стороною виконавчого провадження, звернувся до суду 20.01.2020, тобто в межах встановленого 10-денного строку з часу, коли дізнався про порушення прав його неповнолітнього сина. ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 . У разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону. Доказів отримання відповідачем дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду до матеріалів справи не надано. Питання стосовно правомірності реєстрації неповнолітньої дитини у зазначеній квартирі не входить до предмету даного адміністративного позову, а доказів здійснення такої реєстрації неповнолітньої дитини позивачем із порушенням норм чинного законодавства не надано до суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Колегія суддів відмічає, що позивачем не оскаржується питання правомірності відкриття виконавчого провадження чи вчинення приватним виконавцем Бабенком Д.А. певних дій у такому виконавчому провадженні, окрім дій щодо передачі вищевказаної квартири на реалізацію для проведення електронних торгів та проведення електронних торгів продажу (відчуження) квартири через Державне підприємство СЕТАМ в Системі електронних торгів арештованого майна.

Таким чином, до предмету доказування даної адміністративної справи не входить питання стосовно виконання Моря (Гриньовою) А.О. своїх зобов`язань за кредитним договором, укладеним із ПАТ «ОТП Банк», а також не входить питання стосовно правомірності здійснення реєстрації місцем проживання неповнолітнього ОСОБА_2 , 2006 року народження, за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на вказане, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"

Згідно із ч.1 ст.13 даного Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Положеннями ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено обов`язки і права виконавців, обов`язковість вимог виконавців.

Зокрема, положеннями частин 1, 2 та 3 даної статті передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, в тому числі, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно із ч.1 ст.56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Згідно з ч.4, 6, 7 ст. 51 Закону України "Про виконавче провадження" реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом.

Спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Статтею 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно зі ст. 41 Закону України "Про іпотеку" реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.61 Закону України "Про виконавче провадження" реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Порядок реалізації майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, крім цінних паперів, визначається Міністерством фінансів України за погодженням з Національним банком України. Порядок реалізації цінних паперів визначається Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку за погодженням з Міністерством юстиції України, а іншого майна - Міністерством юстиції України.

Згідно із пунктом 1 розділу І Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за № 1301/29431, (далі Порядок №2831/5) (тут і далі в редакції. чинній на час виникнення спірних правовідносин) арештоване майно (далі - майно) це рухоме або нерухоме майно боржника (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 Закону України «Про виконавче провадження»), на яке звернено стягнення і яке підлягає примусовій реалізації.

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку №2831/5 реалізація майна здійснюється шляхом проведення електронних торгів або торгів за фіксованою ціною.

Згідно із пунктами 1, 2, 3 розділу ІІ Порядку №2831/5 реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Датою передачі майна на реалізацію вважається дата внесення в Систему інформаційного повідомлення про електронні торги (торги за фіксованою ціною).

Заявка на реалізацію арештованого майна повинна містити, в тому числі, дані: відомості про майно, яке передається на реалізацію, його склад, характеристики, опис, включно з інформацією про явні дефекти, відсутні елементи, обмежену функціональність (додатково зазначається інформація, визначена пунктами 6 10 розділу ІІІ цього Порядку); відомості про чинні обтяження майна, зареєстровані в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек);

Виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення сторін із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім шістнадцятим пункту 2 цього розділу.

Заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовий формі):

копія виконавчого документа, а в разі наявності зведеного виконавчого провадження довідка виконавця щодо загальної кількості виконавчих документів та суми, що підлягає стягненню за ними;

копія постанови про опис та арешт майна боржника, а у разі якщо опис та арешт майна проводили до набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» копія акта опису та арешту майна боржника;

копії документів, що підтверджують вартість (оцінку) майна (повідомлення сторін про визначення вартості майна, акт виконавця про визначення вартості майна або звіт суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання про оцінку майна, строк чинності якого відповідає вимогам частини шостої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»);

у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду;

копії документів, що підтверджують наявність (відсутність) чинних обтяжень майна.

Відповідно до ст. 3 Конвенції "Про права дитини", ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності нза яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Таким чином, аналізуючи наведені нормативно-правові акти, колегія суддів зауважує, що законодавством чітко закріплено виключно лише за органами опіки та піклуванні право на надання дозволу на вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, яким володіє чи користується дитина.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2019 року у справі № 718/482/15-ц (провадження № 61-16089св19) та від 10 жовтня 2019 року у справі №751/15667/15-ц (провадження № 61-12151св19).

Колегія суддів звертає увагу, що матеріалами справи підтверджено, що неповнолітній ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та 22.09.2006 його місцем проживання було зареєстровано адресу проживання його матері, а саме: АДРЕСА_1 .

При цьому доказів отримання приватним виконавцем Бабенком Д.А. дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду про надання згоди на передачу на реалізацію вищевказаного нерухомого майна до матеріалів справи ні відповідачем, ні апелянтом не надано.

З огляду на вказане, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Також, відхиляючи доводи апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції враховується п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що зумовлює, згідно приписів ст.316 КАС України, залишення вимог апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Зважаючи на результати розгляду апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та вимоги ст. 139 КАС України, у справі відсутні підстави для здійснення нового розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2020 року по справі № 520/715/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, із врахуванням вимог ст.328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)М.І. Гуцал
Судді(підпис) (підпис) А.П. Бенедик Л.О. Донець
Повний текст постанови складено 14.05.2020.