Справа № 280/2446/20
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2020-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

12 травня 2020 року Справа № 280/2446/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазаренка М.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б; ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

10.04.2020 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в розрахунку позивачу пенсії за віком з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2017-2019 роки із застосування величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, починаючи з 18.02.2020 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що він перебуває на обліку у відповідача та йому призначена пенсія у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Після призначення пенсії за вислугою років позивач продовжував працювати. З 18.02.2020 позивач звернувся до відповідача з заявою встановленого зразка про призначення йому пенсії за віком. Але, відповідачем було фактично переведено позивача з пенсії, призначеної у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», на пенсію за віком у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Таким чином, ОСОБА_1 було переведено на пенсію за віком, з урахуванням показника середньої заробітної плати за 2014-2016 роки та величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, а не призначено, як це передбачено ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Просить задовольнити заявлені позовні вимоги.

Ухвалою суду від 14.04.2020 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/2446/20.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надавши 24.04.2020 до суду відзив на позовну заяву (вх. №19172), в якому зазначено, що позивачу було здійснено призначення пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Позивач 18.02.2020 звернувся до відповідача із заявою встановленого зразка. На підставі вказаної заяви, позивачу було здійснено перерахунок пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати, що передував року первинного звернення за призначенням пенсії - (2014-2016 рік). При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. У відповідача відсутні підстави для застосування показника середньої зарплати працівників, зайнятих в галузях економіки України за 3 останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Таким чином, станом на сьогоднішній день позивач отримує пенсію за віком, обчислену із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2014, 2015 та 2016 роки.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Приписами ч. 2 ст. 263 КАС України, визначено, що справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 243 КАС України, у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Після призначення пенсії за вислугу років позивач працевлаштувався, працював та сплачував у встановленому нормами права порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

На підставі особистої заяви позивача відповідачем з 18.02.2020 переведено позивача з пенсії за вислугу років - на пенсію за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Листом №2063-2257/Ф-02/8-0800/20 від 24.03.2020 відповідач відмовив позивачу у перерахунку пенсії за віком відповідно до вимог ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014-2016 роки (4202,46 грн.).

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Згідно ст. 5 Закону №1058-IV, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно зі ст. 1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Звертаючись до суду аргументи позивача фактично зводились до того, що відповідачем всупереч вимогам законодавства України незаконно переведено останнього з одного виду пенсії на інший, а не призначено позивачеві пенсію за віком.

Надаючи оцінку доводам позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Судом встановлено, що на момент звернення із заявою до органу Пенсійного фонду (18.02.2020) позивач досягнув передбаченого Законом пенсійного віку та мав необхідний страховий стаж, а отже мав право на призначення пенсії за віком.

До часу звернення із відповідною заявою позивач отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», тобто раніше не отримував жодного виду пенсії, передбаченого Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Отже, позивач звернувся за призначенням пенсії за даним Законом вперше.

Відповідно до ст.ст. 9, 10 Закону №1058-IV, предметом регулювання цього Закону є три види пенсії: за віком, по інвалідності та у зв`язку з втратою годувальника. Правовідносини щодо переведення з одного виду пенсії на інший регулюються ч. 3 ст. 45 цього Закону.

Аналіз ст. 45 зазначеного вище Закону дозволяє дійти висновку, що переведення з одного виду пенсії на інший можливий лише в межах трьох видів пенсії, передбачених ст. 9 та ч. 1 ст. 45 Закону №1058-IV, зокрема: за віком, по інвалідності та у зв`язку з втратою годувальника. Разом з тим, позивач раніше отримував пенсію за вислугу років за іншим законом, відтак останнього не може бути переведено на пенсію за віком, оскільки цей вид пенсії може бути лише призначений, як за первинним зверненням.

Зазначене вище свідчить про протиправність дій відповідача, що полягає у переведенні позивача з одного виду пенсії на інший замість призначення пенсії за віком.

Крім того, слід зазначити й те, що принципова різниця між призначенням пенсії та переведенням з одного виду пенсії на інший полягає в особливостях розрахунку розміру пенсії.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону №1058-IV, розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де Зп - заробітна плата, визначена відповідно до ст. 40 цього Закону.

Частиною 2 ст. 40 Закону №1058-IV встановлено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою, Зп - Зс х (Ск : К), де Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, у випадку призначення позивачеві пенсії враховується заробітна плата за 2017-2019 роки, оскільки із заявою про призначення пенсії позивач звернувся у 2020 році.

В той же час, відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону №1058-IV при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Отже, ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший.

Водночас суд зазначає, що позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в лютому 2020 року позивач звернувся вперше.

Суд відхиляє доводи відповідача, про те що позивачем подавалася заява про переведення із одного виду пенсії на інший, а не призначення іншого виду пенсії, оскільки зміст та суть спірних правовідносин полягає саме в призначенні пенсії за віком вперше відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», незважаючи на письмове викладення заяви позивачем та з огляду на вимоги наведених вище норм. Відповідач же в свою чергу, як суб`єкт владних повноважень мав діяти з урахуванням вимог наведених вище норм, та інтересів позивача.

Враховуючи, що відповідачем було здійснено не призначення пенсії з використанням середньої зарплати за 2017-2019, а переведення з одного виду пенсії на інший з використанням середньої зарплати за 2014-2016 роки, наявні підстави вважати про неправильність розрахунку розміру пенсії останнього, що призвело до протиправного заниження її розміру, і є окремою підставою протиправності дій відповідача.

11.10.2017 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», яким внесені зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до положень п. 4-3 Прикінцевих положень Закону №1058-IV пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

Згідно з абз. 2 п. 4-4 Прикінцевих положень Закону №1058-IV, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2016 та 2017 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%. У разі, якщо при однакових показниках індивідуального коефіцієнта заробітної плати (доходу) та тривалості страхового стажу розмір пенсії у 2018 році, обчислений відповідно до аналогічних показників, буде меншим, ніж пенсія, призначена у 2017 році, розмір якої обчислений з урахуванням положень абзацу першого цього пункту, Кабінет Міністрів України приймає рішення про збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується при призначенні пенсій з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, таким чином, щоб пенсії, призначені у зазначений період, не були меншими за пенсії, що призначалися з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року.

Отже, середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2016 та 2017 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, згідно з положеннями п. 4-4 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» застосовується лише при призначенні особам пенсії у період з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року.

В ході розгляду справи судом встановлено та підтверджується матеріалами справи те, що відповідачем застосовано п. 4-3 прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якого пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки.

Проте, відповідачем протиправно застосовано дану норму матеріального права, оскільки вона не поширюється на спірні правовідносини.

Системний аналіз наведеного вище дає підстави вважати, що зазначена норма пенсійного законодавства застосовується у випадку призначення пенсії до 01.10.2017 року, в той час як позивач вперше звернувся із заявою про призначення пенсії за віком 18.02.2020 та раніше не отримував жодного виду пенсії, передбаченої Законом №1058-IV.

Врахувавши фактичні обставини справи в призмі норм чинного законодавства, суд вважає, що відповідачем протиправно відмовлено позивачеві в призначенні пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

З огляду на те, що позивач звернувся з заявою про призначення пенсії за віком 18.02.2020, то відповідно до приписів зазначеного вище Закону, пенсію позивачу слід нараховувати із застосуванням середньої заробітної плати, з якої сплачено страхові внески за 2017, 2018, 2019 роки - з 18.02.2020.

Позиція суду узгоджується з правовим висновком викладеним Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 30.04.2015 у справі №К/800/13363/15, де судом викладено правовий висновок, що переведення з одного виду пенсії на інший відповідно до ст. 45 Закону №1058-IV, можливе лише у тому разі, якщо особі відповідно до даного Закону був призначений один з видів пенсії, визначених приписами ч. 1 ст. 10 даного Закону - пенсія за віком, пенсія по інвалідності чи пенсія у зв`язку з втратою годувальника. В частині третій статті 45 Закону мова йде про переведення з одного виду пенсії на інший вид пенсій за матеріалами пенсійної справи, що в даному випадку відсутнє, так як мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного виду на інший вид пенсії в межах одного Закону.

Вказана правова позиція підтримана Верховним Судом у постановах від 05.07.2018 (справа №565/645/17), від 11.07.2019 (справа №264/6292/16-а), від 15.08.2019 (справа №521/9597/17), від 11.09.2019 (справа №363/1493/17), від 06.12.2019 (справа №679/1000/17) та від 13.02.2020 (справа №263/3478/17), що відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, суд застосовує до спірних правовідносин.

Отже суд погоджується з обґрунтуваннями позивача, оскільки такі обґрунтування є беззаперечними і такими, що не підлягають доведенню або ж спростуванню.

Статтею 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Окремо суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази і довести певні обставини, які свідчать про правомірність його дій/бездіяльності, законність прийнятих рішень. Однак, відповідач у згаданих правовідносинах, жодним доказом або ж нормою законодавства не спростував доводів позивача.

Беручи до уваги наведене, та оцінюючи надані сторонами по справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, отже підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що, відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до квитанції № 0.0..1 від 06.04.2020 ОСОБА_1 , сплатив судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., який підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 77, 139, 77, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б; ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в розрахунку ОСОБА_1 пенсії за віком з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2017-2019 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, починаючи з 18.02.2020 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 12.05.2020.

Суддя М.С. Лазаренко