Справа № 460/1772/19
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2020-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/1772/19 пров. № А/857/3074/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Обрізка І.М., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 січня 2020 року у справі за її позовом до Млинівської селищної ради Млинівського району Рівненської області про зобов`язання вчинити дії ,

суддя у І інстанції Щербаков В.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складення повного тексту судового рішення 17 січня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом, у якому після уточнення своїх вимог просила:

визнати протиправним та скасувати рішення Млинівської селищної ради Млинівського району Рівненської області (далі Рада) від 26 вересня 2019 року № 3398 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 »;

зобов`язати Раду повторно розглянути на черговій сесії її заяву та надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 17 січня 2020 року у справі № 460/1772/19 позов було задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Ради від 26 вересня 2019 року № 3398 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 ». Зобов`язано Раду повторно на черговій сесії розглянути заяву ОСОБА_1 від 19 квітня 2019 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Млинів, Рівненська область з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

У задоволенні позовної вимоги щодо зобов`язання Ради надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0.20 га для ведення особистого селянського господарства відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено наявність фактичних та юридичних підстав для прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 . Оскільки прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язав Раду вирішити питання, щодо якого звернулася позивачка, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. Водночас, оскільки додані позивачкою до заяви документи, а саме схема розташування ділянки, містить неточності і суперечності зі змістом її звернення позовна вимога щодо зобов`язання Ради надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення зазначеної ділянки є передчасною і задоволенню не підлягає.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила частково змінити рішення суду першої інстанції та зобов`язати Раду повтору розглянути на чергової сесії її заяву та надати їй дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки власність орієнтовною площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що чинним законодавством не встановлено вимог щодо графічних матеріалів (схем розташування) земельної ділянки. Даний документ може бути виготовлений заявником самостійно або за його замовленням відповідною проектною організацією. Тому вважає, що вона виконала встановлені законом необхідні вимоги для отримання позитивного рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведене земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Наполягає на правомірності обраного нею способу захисту порушеного права шляхом зобов`язання Ради повторно розглянути на чергової сесії її заяву та надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства.

У відзиві на апеляційну скаргу Рада просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а вимоги скаржниці без задоволення. При цьому звертає увагу апеляційного суду на те, що ОСОБА_1 до заяви від 19 квітня 2019 року додала «схему розміщення земельної ділянки» без чітких графічних матеріалів, на яких зазначене місце розташування бажаної земельної ділянки, що унеможливило перевірку викладених у заяві фактів та прийняття позитивного рішення на користь позивачки відповідно до чинного законодавства. Жодних орієнтовних відомостей про конкретну адресу чи кадастрові номери суміжних земельних ділянок такі графічні матеріали не містили. Тому заява ОСОБА_1 від 19 квітня 2019 року була розглянута Радою у порядку Закону України «Про звернення громадян» (вих. № 651 від 03 червня 2019 року).

У подальшому питання, що викладене у заяві ОСОБА_1 , було включене до порядку денного та розглянуте на сесії Ради, за результатами якого рішенням від 26 вересня 2019 року № 3398 ОСОБА_1 було відмовлено у наданні дозволу на виготовлення технічної документації з тієї ж причини.

Після дослідження оскаржуваного судового рішення та апеляційної скарги ОСОБА_1 , у якій вона посилається на сусідню земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0223, Радою було встановлено, що бажане для позивачки орієнтовне розміщення земельної ділянки не відповідає вимогам генерального плану населеного пункту та іншої містобудівної документації. Відповідно до викопіювання з карти Генерального плану, поєднаного з детальним планом території окремих частин селища Млинів Млинівського району Рівненської області, затвердженого рішенням Ради від 23 січня 2020 року № 3672, земельна ділянка, щодо якої ОСОБА_1 подала заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, розміщена у земельному масиві, який є проектною територією житлової садибної забудови (Викопіювання Додаток № 1 додається, на 2 арк).

Поряд із цим, заявляючи вимогу про зобов`язання Ради надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства, позивачка штучно створює умови для втручання у дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування, що не відповідає завданням адміністративного судочинства.

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 19 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до голови Ради із заявою, у якій просила надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу у смт. Млинів. До заяви додані копія паспорту громадянки України, копія рішення Ради від 14 серпня 2008 року № 1054, копія довідки Ради від 12 лютого 2019 року і схема розміщення земельної ділянки.

Відповідно до пункту 2 рішення Ради № 1034 від 14 серпня 2008 року земельну ділянку площею 0,35 га було надано у користування ОСОБА_1 для ведення городництва за рахунок вилученої земельної ділянки у її чоловіка.

Довідкою Ради від 12 лютого 2019 року підтверджується, що згідно із записом № 70 архівної земельно-кадастрової книги колгоспу «Правда», заведеної у 1986 році, за ОСОБА_2 рахувалась земельна ділянка у розмірі 0,25 га.

На долученому ОСОБА_1 до заяви від 19 квітня 2019 року витязі із Публічної кадастрової карти України додатково графічно виокремлена земельна ділянка смт. Млинів, Рівненська область, кадастровий номер: :01:004:0223 і орієнтовний розмір 0,3 га, що перебуває у приватній власності і призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 12).

У відповідь на звернення ОСОБА_1 від 19 квітня 2019 року Рада листом від 03 червня 2019 року № 651 повідомила, що не може задовольнити її прохання у зв`язку з відсутністю чітких графічних матеріалів, на яких зазначене бажане місце розташування земельної ділянки (а.с.13).

Оспорюваним рішенням Ради від 26 вересня 2019 року № 3398 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 » позивачці було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,2 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення (рілля) для ведення особистого селянського господарства у зв`язку із ненаданням чітких графічних матеріалів, на яких зазначене бажане місце розташування земельної ділянки (а.с.31-32).

ОСОБА_1 із вказаним рішенням Ради не погодилася і оскаржила його до адміністративного суду, подавши позов, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до приписів частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України).

З урахуванням наведених правових норм та вимог, викладених у апеляційній скарзі ОСОБА_1 , апеляційний суд дійшов висновку, що суть вимог скаржниці, а відтак і предмет апеляційного перегляду зводиться до перевірки обґрунтованості висновків суду першої інстанції у частині можливості зобов`язання Ради надати позивачці дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства за наслідками повторного розгляду її заяви від 19 квітня 2019 року.

Порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадян в межах норм безоплатної приватизації врегульовано приписами статті 118 Земельного кодексу України (далі ЗК).

Згідно із положеннями частини 6 статті 118 ЗК громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 статті 188 ЗК встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до матеріалів справи, оспорюваним рішення Ради ОСОБА_1 було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у зв`язку із ненаданням заявником чітких графічних матеріалів на яких зазначене бажане місце розташування земельної ділянки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2019 року у справі № 509/1350/17, оцінюючи ефективність обраного судом способу захисту (зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву) зазначила, що суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. При цьому застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Разом із тим, як зазначено позивачкою у апеляційній скарзі, на поданому нею витязі із Публічної кадастрової карти України земельна ділянка, зареєстрована у Державному земельному кадастрі із кадастровим номером :01:004:0223 розташована по сусідству із бажаною земельною ділянкою, яка обведена кульковою ручкою.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, додані ОСОБА_1 графічні матеріали містять пояснення лише щодо земельної ділянки розміром 0,3 га із вказаним кадастровим номером та не містять будь-яких пояснень з приводу того, що позивачка претендує саме на ту земельну ділянку, яка нею обведена на вказаному витязі із Публічної кадастрової карти України, що утруднює з`ясування її вимог до Ради та не дає можливості у повній мірі перевірити місце розташування спірної земельної ділянки на предмет відповідності вимогам частини 7 статті 118 ЗК.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до долученого Радою до апеляційної скарги викопіювання з карти Генерального плану, поєднаного з детальним планом території окремих частин селища Млинів Млинівського району Рівненської області, затвердженого рішенням Ради від 23 січня 2020 року № 3672, земельна ділянка, щодо якої ОСОБА_1 подала заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, розміщена у земельному масиві, який є проектною територією житлової садибної забудови (Викопіювання Додаток № 1 додається, на 2 арк), що свідчить про те, що розміщення цієї земельної ділянки не відповідає вимогам генерального плану населеного пункту та іншої містобудівної документації.

Відтак, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції у тому, що з огляду на те, що додана позивачкою до заяви схема розташування ділянки містить неточності і суперечності зі змістом її звернення, позовна вимога щодо зобов`язання Ради надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення зазначеної ділянки є передчасною і за таких умов не може бути задоволена .

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 312, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 січня 2020 року у справі № 460/1772/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з урахуванням приписів пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді І. М. Обрізко
Л. П. Іщук
Постанова у повному обсязі складена 14 травня 2020 року.