Справа № 160/2916/20
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2020-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2020 року Справа № 160/2916/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -
В обґрунтування позову позивач посилається на протиправність прийняття оскарженої вимоги, оскільки вважає, що у нього відсутній обов`язок сплачувати єдиний внесок у мінімальному розмірі з огляду на те, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.04.2005 року припинено підприємницьку діяльність СПД ОСОБА_2 .
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.03.2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Головне управління ДПС у Дніпропетровській області подало до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки під час прийняття оскарженої вимоги відповідач діяв у спосіб, передбачений законодавством України з огляду на те, що позивач є платником ЄСВ у розумінні приписів «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування» як фізична особа-підприємець, яка обрала спрощену систему оподаткування. Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців платник податків ФОП ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець 15.12.1997 року та на теперішній час не здійснено реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. З підстав викладеного просить у задоволенні позовних вимог відмовити.
10.04.2020 року від позивача надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи, до якої додано ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 02.04.2020 року у справі № 2/1735, якою виправлено допущені описки у вступній частині ухвали від 09.03.2005, також у вступній та в першому абзаці резолютивної частини рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.04.2005, зазначивши правильно прізвище відповідача як: ОСОБА_1 .
24.04.2020 року судом отримано відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивач підтримує доводи, викладені у позовній заяві, наполягає на задоволенні позовних вимог. Зазначає, що з огляду на положення ч. 1 ст. 49 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» № 755-ІV від 15.05.2003 (у редакції станом на 03.03.2005) щодо обов`язку суду з направлення рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця державному реєстратору для внесення до Єдиного реєстру запису про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи та враховуючи, що ініціатором звернення до суду з позовом про припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 виступала державна податкова інспекція, - є очевидним, що ОСОБА_1 не мав обов`язку вчиняти будь-яких дій для внесення до реєстру відомостей про припинення підприємницької діяльності, та мав обгрунтовані підстави вважати, що державні органи будуть діяти у визначений законом спосіб та очікувати, що завершальна стадія припинення його діяльності, як фізичної особи-підприємця, буде виконана органами державної влади відповідно до вимог законодавства. Оскільки підприємницька діяльність позивача припинена за рішенням суду від 28.04.2005 року у справі № 2/1735, яке набрало законної сили 10.05.2005, то доводи відповідача про те, що припинення державної реєстрації позивача не здійснено до теперішнього часу є помилковим та не обгрунтованим. Тобто, у контролюючого органу відсутні законні підстави для нарахування позивачу заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.04.2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження у адміністративній справі № 160/2916/20 відмовлено.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із таких міркувань.
Судом встановлено та не є спірним, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 15.12.1997 року.
При вирішенні спору суд виходить із того, що спеціальним законом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI. (далі - Закон №2464-VI).
Відповідно до статті 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Як передбачено нормою частини 12 статті 9 Закону №2464-VI, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Відповідно до частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, серед іншого, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Враховуючи положення частини третьої статті 6 Закону № 2464-VI, вказані обов`язки поширюються на фізичних осіб-підприємців.
Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваної вимоги) зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється податковими органами на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці шостому пункту 1 та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", - за їхньою заявою після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці восьмому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - за їхньою заявою.
Приписами ч. 1 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (в редакції станом на 28.04.2005) встановлено, що Державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця проводиться у разі постановлення судового рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.
Відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.
Таким чином, припинення стутусу підприємця відбувається з часу внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.
Доводи позивача, про протиправність нарахування йому єдиного внесоку, грунтуються на тому, що його діяльність як підприємця припинено.
Для вирішення питання, чи поширюються обов`язки своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок на позивача, судом досліджено відомості контролюючого органу, надані до відзиву на позовну заяву, щодо ідентифікаційних даних ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), згідно з якими:
15.01.2014 включення відомостей про фізичну особу-підприємця з відміткою про те, що свідоцтво про її держану реєстрацію, вважається недійсним;
16.01.2014 знято з обліку за основним місцем обліку; причина зняття з обліку платника податків госп. суд (неподання протягом року подат. декл., бух. зв.);
дата прийняття рішення про припинення підприємницької діяльності 28.04.2005;
дата зняття з обліку платника податків 13.07.2005,
номер зняття з обліку 2/1735.
Так, з наявних у справі доказів, судом встановлено, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.04.2005 року припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця ПП ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , ідентиф. код НОМЕР_2 .
На підставі вказаного судового рішення до ідентифікаційних даних ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) внесено відповідні відомості, а саме: включення відомостей про фізичну особу-підприємця з відміткою про те, що свідоцтво про її державну реєстрацію, вважається недійсним; знято з обліку за основним місцем обліку; причина зняття з обліку платника податків госп. суд (неподання протягом року подат. декл., бух. зв.); дата прийняття рішення про припинення підприємницької діяльності; дата зняття з обліку платника податків, номер зняття з обліку.
Відтак, у спірний період позивач не мав статус платника єдиного внеску як фізична особа-підприємець, оскільки даними контролюючого органу підтверджено, що позивач припинив підприємницьку діяльність.
При цьому, відсутність запису у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця, з урахуванням наявності рішення Господарського суду Дніпропетровської області про припинення підприємницької діяльності, є наслідком описки, яка була допущена судом у рішенні від 28.04.2005 року справа № 2/1735, та виправлена ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.04.2020 року у справі № 2/1735.
З урахуванням внесення до облікових даних контролюючого органу щодо платника податків позивача відомостей про фізичну особу-підприємця з відміткою про те, що свідоцтво про його держану реєстрацію вважається недійсним та зняття з обліку за основним місцем обліку, суд дійшов висновку, що позивач не є платником єдиного внеску з огляду на приписи Закону № 2464-VI.
Враховуючи вище наведені обставини, суд дійшов висновку, що оскаржувана вимога прийнята відповідачем протиправно, з порушенням вимог чинного законодавства України, що є підставою для її скасування.
Згідно з частиною 1 статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України на користь позивача стягується судовий збір у розмірі 840,80 грн., сплачений ним за подання позову, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
Керуючись ст.ст.9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна