Справа № 826/8107/17
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2020-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2020 року м. Київ № 826/8107/17
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Добрянської Я.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України особа -Територіальне медичне об`єднання МВС України по місту Києву,
пропоновлення на роботі
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - відповідач ), третя особа -Територіальне медичне об`єднання МВС України по місту Києву (далі - третя особа), в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд:

-скасувати наказ від 22.02.2017 року № 36, виданий Військовою частиною НОМЕР_1 про звільнення ОСОБА_1 ,

- скасувати свідоцтво про хворобу № 215у від 15.02.2017 року,

- поновити ОСОБА_1 на посаді стрільця 5 патрульного батальйону Військової частини Національної гвардії України № НОМЕР_1 ,

- стягнути з відповідача на користь позивача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу,

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 відшкодувати йому завдану моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що причина його звільнення з посади- за станом здоров`я у зв`язку з психічним захворюванням не відповідає дійсності. Вказує, що відповідачем порушено його право на працю.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.07.2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

02.11.2017р.до суду надійшло клопотання позивача про призначення по справі судово-психологічної експертизи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.12.2017р. клопотання ОСОБА_1 - задоволено частково. Призначено судову психологічну експертизу, поставивши перед експертами наступні питання: Чи хворіє ОСОБА_1 розладом адаптації у вигляді пролонгованої реакції з порушенням емоцій і поведінки в особистості, акцентуйованої за мозаїчним типом. Психопатоподібний синдромом з дисфоричними проявами. Р 43,25 73,12 03,2. Проведення експертизи доручено експертам Київського науково дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (03680, м. Київ, вул. Смоленська, 6). Попереджено експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Відповідно до ч.3 ст.82 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо експерт під час проведення експертизи виявить факти, що мають значення для справи і з приводу яких йому не були поставлені питання, він може включити до висновку свої міркування про ці обставини. Надано матеріали адміністративної справи №826/8107/17 в розпорядження експертам Київського науково дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Зобов`язано сторін у справі № 826/8107/17 представити фахівцям Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України за їхніми вимогами необхідні для проведення експертизи матеріали та документи. Питання оплати експертизи покласти на позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.08.2018р. призначено у справі № 826/8107/17 судово-психіатричну експертизу на вирішення якої поставлено питання:

- Чи мали місце у ОСОБА_1 (станом на січень-лютий 2017р.) захворювання Діагноз "розлад адаптації у вигляді пролонгованої реакції з порушенням емоцій і поведінки в особистості, акцентуйованої за мозаїчним типом. Психопатоподібний синдромом з дисфоричними проявами. F43.25". Проблеми, пов`язані із труднощами управляти життям (Z 73) Медичне спостереження у зв`язку з підозрюваними захворюваннями та станами (Z03.2)?

- Чи хворіє ОСОБА_1 у даний час на захворювання (Діагноз "розлад адаптації у вигляді пролонгованої реакції з порушенням емоцій і поведінки в особистості, акцентуйованої за мозаїчним типом. Психопатоподібний синдромом з дисфоричними проявами. F43.25, Z 73, Z03.2")?

- Чи хворів ОСОБА_1 (станом на січень-лютий 2017р.) та чи хворіє (станом на сьогодні) на будь-які психічні розлади, психіатричні захворювання?

Проведення експертизи доручено Київському міському центру судово-психіатричної експертизи (04080, місто Київ, вулиця Кирилівська, будинок 103а).

Представником відповідача подано заперечення проти позову, згідно яких зазначив, що оспорюваний наказ про звільнення позивача видано на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України та просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Представником третьої особи подано письмові пояснення на позовну заяву, згідно яких зазначив, що оспорюване свідоцтво про хворобу прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України та просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

До суду надійшов висновок судово-психіатричної експертизи Київського міського центру судово-психіатричної експертизи від 19.09.2019р № 519, згідно якого ОСОБА_1 , 1987р.н., на теперішній час ознак будь-якого хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності не виявляє. Станом на січень - лютий 2017 року (згідно з наданої медичної документації) ОСОБА_1 виявляв ознаки «Розладу адаптації у вигляді пролонгованої реакції з порушенням емоцій і поведінки в особистості акцентуйованої за мозаїчним типом. Психопатоподібний синдром з дисфоричними проявами» (згідно з МКХ-10: F43.25, Z73.1, Z03.2).

На теперішній час ОСОБА_1 ознак будь-якого хронічного психічного захворювання не виявляє, у тому числі не виявляє ознак «Розлад адаптації у вигляді пролонгованої реакції з порушенням емоцій і поведінки особистості акцентуйованої за мозаїчним типом. Психопатоподібний синдром з дисфоричними проявами».

Станом на січень - лютий 2017 року (згідно з наданої медичної документації) ОСОБА_1 виявляв ознаки «Розладу адаптації у вигляді пролонгованої реакції з порушенням емоцій і поведінки в особистості акцентуйованої за мозаїчним типом. Психопатоподібний синдром з дисфоричними проявами» (згідно з МКХ-10: F43.25, Z73.1, Z03.2). На теперішній час ОСОБА_1 ознак будь-якого хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності не виявляє (а.с. 70-76 том 2).

24.03.2020р суд прийшов до висновку щодо можливості перейти до подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши документи і матеріали, вислухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

З лютого 2016 року по серпень 2016 року ОСОБА_1 служив у зоні АТО.

Наказом від 28.10.2016р № 213 позивача було призначено на посаду стрільця за контрактом до Військової частини НОМЕР_1 .

19.01.2017 року позивач був ушпиталений до психіатричної лікарні ТМО «Психіатрія» за адресою: м. Київ, вул. Фрунзе, 103, де проходив обстеження та стаціонарне лікування до 08.02.2017 року, підтверджено наявність у ОСОБА_1 діагнозу визначеного у ст..17б графи 1 «Розлад хвороб і фізичних вад» є виписний епікриз з медичної карти стаціонарного хворого №361 ТМО «Психіатрія».

07.02.2017 року оглянутий ЛКК. Діагноз: Розлад адаптації у вигляді пролонгованої реакції з порушенням емоцій і поведінки у особистості акцентуйованої за мозаїчним типом. Психопатоподібний синдром з дисфоричними проявами F43.25. За результатами складений висновок психіатричної ЛКК від 10.02.2017 року.

Огляд військово-лікарської комісії проводився на підставі направлення командира військової частини 3030 №30 з наданням всіх необхідних документів. Мета медичного огляду: вирішення питання на предмет придатності для подальшого проходження військової служби в Нацгвардії України на посаді стрільця. При медичному огляді був врахований діагноз згідно виписного епікризу поставлений ТМО «Психіатрія» у м.Києві.

З 09.02.2017р до 10.02.2017 року ОСОБА_1 пройшов медичну комісію військово-лікарської комісії, за результатами якої прийнято свідоцтво про хворобу №215у від 15.02.2017р., згідно якого діагноз: Розлад адаптації вигляді пролонгованої реакції з порушенням емоцій і поведінки у особистості акцентуйованої за мозаїчним типом. Психопатоподібний синдром з дисфоричними проявами. F43.25 73.12 03.2. Хронічний гастродуоденіт, фаза ремісії. Хронічний холецистит, фаза ремісії. Хронічний панкреатит, фаза ремісії. Ангіопатія сітківки обох очей.

Захворювання, не пов`язане з проходженням військової служби. Ст.17б, 52г, 54г графи І «Розлад хвороб і фізичних вад» наказ Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008 року) Висновок: непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.

З рішенням ВЛК ОСОБА_1 ознайомлений 13.02.2017р.

Наказом відповідача від 22.02.2017 року № 36 позивача було звільнено із займаної посади у зв`язку з непридатністю до військової служби на підставі статті 17б, 52г, 54г наказу Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008р.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до частини другої статті 65 Конституції України громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з п. 24.1 Закону України «Про оборону України» № 1932-XII від 06.12.1991 особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби (Стаття 4).

Згідно з ст. 3 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 4).

Внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 5).

Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань. Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець (стаття 6).

Необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно (стаття 11).

Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові (стаття 12).

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16).

Крім того, частина восьма статті 26 Закону №2232-XII передбачає обставини звільнення військовослужбовців з військової служби під час дії особливого періоду (пункт 1), під час воєнного стану (пункт 2) та після прийняття рішення про демобілізацію (пункт 3).

Так, відповідно до частини восьмої статті 26 Закону №2232-XII під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці: 1) з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини: а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу; б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу.

Крім того, відповідно до п. 240 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я, крім військовослужбовців, визнаних військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (за винятком розумових, сенсорних, психологічних вад та інших захворювань, визначених Міністерством оборони України), які виявили бажання проходити військову службу та стосовно яких прийнято рішення про залишення на військовій службі за контрактом. Військовослужбовці, які були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, та яким згідно з прийнятими рішеннями дозволено проходити військову службу за контрактом на визначених посадах, можуть бути звільнені з військової служби до закінчення строку контракту в порядку, визначеному пунктом 35 цього Положення.

Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформлюються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.

Рішення про подальше проходження військової служби військовослужбовцями, яких визнано обмежено придатними до проходження військової служби в мирний час, приймає посадова особа, до чиєї номенклатури призначення належить посада, яку займає військовослужбовець, на підставі відповідних клопотань. Після прийняття рішення про продовження проходження військової служби зазначені військовослужбовці можуть бути звільнені з військової служби на загальних підставах.

Згідно з п. 242 Положення № 1153 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

У відповідності до положень наказу Міністерства оборони України від 04.08.2008р №402 медичний огляд військово-лікарської комісії включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.

З урахуванням вище викладеного суд дійшов висновку, що свідоцтво про хворобу №215у від 15.02.2017р. прийняте ВЛК з дотриманням вимог наказу Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008р.

Більше того, суд звертає увагу, що згідно висновків судово-психіатричної експертизи Київського міського центру судово-психіатричної експертизи від 19.09.2019р № 519, ОСОБА_1 , 1987р.н., на теперішній час ознак будь-якого хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності не виявляє. Станом на січень - лютий 2017 року (згідно з наданої медичної документації) ОСОБА_1 виявляв ознаки «Розладу адаптації у вигляді пролонгованої реакції з порушенням емоцій і поведінки в особистості акцентуйованої за мозаїчним типом. Психопатоподібний синдром з дисфоричними проявами» (згідно з МКХ-10: F43.25, Z73.1, Z03.2).
Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідачем процедуру звільнення позивача було проведено на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В той же час твердження позивача про порушення відповідачем його конституційних прав спростовані наданими відповідачем належними доказами.

Проаналізувавши обставини справи з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що правові підстави для скасування наказу відповідача від 22.02.2017 року № 36 та свідоцтва про хворобу №215у від 15.02.2017р. відсутні.

Крім того, не підлягають задоволенню також вимоги щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, оскільки підстави для його поновлення у визначений законодавством спосіб за встановлених судом обставин не настали.

Враховуючи те, що у задоволенні позову слід відмовити, судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська