Справа № 120/3248/19-а
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2020-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/3248/19-а Головуючий у 1-й інстанції: Крапівницька Н. Л.

Суддя-доповідач: Капустинський М.М.

14 травня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Франовської К.С. Совгири Д. І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року (рішення ухвалено 13.01.2020 року у м.Вінниці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання протиправними рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди -,

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії. Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю рішень, дій та бездіяльності Державної Казначейської служби України, допущених при розгляді заяви ОСОБА_1 від 08.05.2019 щодо здійснення на її користь безспірного списання коштів з державного бюджету на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17.11.2016 року в справі № 127/15455/16-ц. Крім того, просила стягнути на її користь моральну шкоду на суму 3000 грн., шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними рішенням, дії та бездіяльність Державної Казначейської служби України, допущені при розгляді заяви ОСОБА_1 від 08.05.2019 року.

Скасовано рішення Державної Казначейської служби України, що оформлене письмовою відповіддю від 04.09.2019 року № 5-11-11/15068 про відкладення виконання виконавчого листа.

Зобов`язано Державну Казначейську службу України здійснити безспірне списання коштів державного бюджету на користь ОСОБА_1 на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17.11.2016 року у справі № 127/15455/16-ц за її позовом до Держави Україна в особі Замостянського ВДВС Вінницького міського управління юстиції, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди, яким суд вирішив: Стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суму 1000 грн на відшкодування моральної шкоди шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на її користь 3000 гривень моральної шкоди, шляхом списання коштів з єдиного казначейської рахунку Державної казначейської служби України.

Відзив відповідача на апеляційну скаргу на адресу суду не надходив, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди у сумі 3000,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту завдання немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у житті особи. Як і не доведені самі негативні зміни у житті. Окрім того, позивачкою не обґрунтовано розміру відшкодування шкоди в сумі 3000,00 грн. та не підтверджено документально.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України декларовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ст. 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 1 ст. 22 Цивільного кодексу України (ЦК України) визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто, аналізуючи наведені положення законодавства, з урахуванням обставинами справи, а також зваживши на згадані вище роз`яснення Пленуму Верховного Суду України щодо відшкодування моральної шкоди, то насамперед треба звернути увагу на те, що сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.

Крім того, ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Із зазначеного слідує, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Так, згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 КАС України надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.

Так, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

При цьому, сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань.

Позивач, визначаючи розмір заявленої до відшкодування шкоди, в якості доказів її заподіяння послалася на вимушену необхідність, їй, як інваліду, пенсіонеру, особі у похилому віці, відстоювати у судах свої права та певний час не мати можливості отримати та використати присуджені у судовому порядку кошти з боржника у зв"язку з неправомірними діями Відповідача саме як органу державної влади на який покладено обов"язок по примусовому виконанню рішення суду. В зазначених діях (рішеннях) Відповідача, апелянт вбачає фактичне перешкоджання примусовому виконанню судового рішення.

Виходячи з доводів апелянта, колегія суддів вважає їх достатніми та погоджується з доведеністю позивачем наявності правових підстав для відшкодування їй моральної шкоди, завданої саме неналежним та несвоєчасним виконанням судового рішення. Адже, саме зазначене і було покладено судом першої інстанції в основу неоскарженої частини рішення. Тому, встановивши протиправність дій (рішень) Відповідача при розгляді зави ОСОБА_1 , суд першої інстанції, по суті підтвердив заподіяння заявниці моральної шкоди, однак помилково відмовив в її відшкодуванні.

Враховуючи розмір суми стягнення заявленої до виконання та виходячи з обґрунтувань позивачем характеру, обсягу, глибини та тривалості її моральних страждань, посилань на тяжкість змін в її життєвих стосунках, часу та зусиль для відновлення попереднього стану про які ОСОБА_1 зазначає в позовній заяві, колегія суддів вважає визначену суму моральної шкоди (3000,00 грн.) надмірною, а виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості колегія суддів вважає 500,00 грн. співмірною сумою відшкодування наведеним заявницею негативним наслідкам.

Таким чином, враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо підставності лише для часткового задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог частково.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання протиправними рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди - скасувати.

Позов ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (ід.номер НОМЕР_1 ) суму 500,00 грн. на відшкодування моральної шкоди шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 14 травня 2020 року.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Франовська К.С. Совгира Д. І.