Справа № 1.380.2019.006189
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2020-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1.380.2019.006189
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючий-суддя Кедик М.В.,

секретар судового засідання Курпіта П.І.,

за участю:

позивач не прибула,

представник відповідача не прибув,

третя особа не прибула

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення повного розрахунку при звільненні - невиплату ОСОБА_1 в день виключення із списків (27.02.2019) частини надбавки за вислугу років у розмірі 50 % від посадового окладу та окладу за військове звання;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 невиплачену надбавку за вислугу років за період з березня 2018 року по січень 2019 року у сумі 2986 грн. 50 коп.

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунків при звільненні з 27.02.2019 по день винесення рішення суду;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 25000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.02.2019 № 48 ОСОБА_1 звільнений наказом командувача ДШВ ЗС України (по особовому складу) від 19.01.2019 року з військової служби у запас. Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 для призначення пенсії за вислугу років. Однак, з листа ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 від 22.08.2019 № 461-ДСК дізнався, що відповідач виплачував надбавку за вислугу років у меншому розмірі, ніж встановлений п. 3 розділу IV наказу Міністерства оборони України від 07.06 .2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам», а саме у розмірі 45 % замість 50 % для нього, як особи, яка має 29 років вислуги. Грошовим атестатом серії ЗУ № 405461 від 01.03.2019 підтверджується, що позивачу виплачувалася надбавка за вислугу років у розмірі 45 % від посадового окладу та окладу за військове звання, яка становила 2443 грн. 50 коп. Відповідно, роботодавець не виплатив всі суми, що належали позивачеві при звільненні.

Вважає, посилання відповідача на те, що заборгованість по заробітній платі перед позивачем у нього відсутня, оскільки він здійснив виплату премії у більшому розмірі, ніж встановлено наданими телеграмами необґрунтованими. Відповідач не звертався до позивача з вимогою про повернення зайво сплачених грошових коштів у вигляді премії. Також відповідач не подавав відповідних позовів до суду з такими позовними вимогами.

Звертає увагу, що роботодавець не здійснив повний розрахунок, не виплатив позивачу всіх належних сум, які мав виплатити при звільненні. З огляду на вказане, вважає, що відповідач зобов`язаний сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунків при звільненні з 27.02.2019 по день винесення рішення суду.

Також вважає, що ОСОБА_1 завдано значну моральну шкоду, оскільки таке недооцінення, як військовослужбовця, як учасника бойових дій спричинило істотні моральні та психологічні страждання. Вважає, що стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 25000 грн на користь позивача буде достатнім для відшкодування завданих йому моральних страждань.

Ухвалою від 29.11.2020 суддя прийняла позовну заяву та відкрила спрощене позовне провадження в адміністративній справі, без повідомлення сторін, відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали подати відзив на позовну заяву.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву від 13.12.2019 (вх. № 47980), у якому зазначає, що командуванням військової частини НОМЕР_1 внесені зміни в облікові документи (особову справу) позивача та скеровані безпосередньо до Львівського обласного військового комісаріату, також позивачеві видана довідка від 17.09.2019 вих. № 189 про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат підвищень) та премії для обчислення пенсії (з зазначенням 50 відсотків надбавки за вислугу років) та Довідку (форми 21) від 17.09.2019 замість грошового атестату ЗУ №405461.

Після здійснення перерахунку з врахуванням 50 відсотків надбавки за вислугу років грошове забезпечення позивача відповідно до перерахунку процентної надбавки за вислугу років вих. №3007 від 10.12.2019 складає 189795,3 грн. Встановлена сума доплати: 189795,3 188950,7 = 844 грн 63 коп. (враховуючи суму податку військового збору 12 грн 67 коп.) складає 844,63 грн - 12.67 грн = 831 грн 96 коп.

Також, в поясненнях від 24.01.2020 (вх. № 4065), зазначає, що відповідно до телеграми Міністра оборони України від 15.05.2018 ( вих. № 248/2734 ) із 01.05.2018 всім військовослужбовцям встановлено премію згідно з Додатком 3 до цієї телеграми та зазначено, що якщо у зв`язку із встановленням премії відповідно до Додатку 3 грошове забезпечення за травень 2018 р. буде меншим, ніж у квітні 2018 р. командир військової частини має право збільшувати розмір щомісячної премії (в абсолютній сумі) до раніше визначеного розміру грошового забезпечення за квітень 2018 р. У подальшому при збільшенні будь-якої складової частини місячного грошового забезпечення розмір премії корегується в бік зменшення до приведення його у відповідність до розмірів, визначених Додатком 3. Старший лейтенант ОСОБА_1 також належав до категорії військовослужбовців, яким була встановлена додаткова премія (в абсолютній сумі). При перерахунку йому надбавки за вислугу років із 45% до 50% сума додаткової премії була зменшена на суму збільшення надбавки за вислугу років, щоб грошове забезпечення його за травень 2018 р. відповідало грошовому забезпеченню за квітень 2018 р. Просить відмовити у задоволенні позову.

Позивач надіслав відповідь на відзив від 26.12.2019 (вх. № 50226), у якому зазначає, що 06.12.2019 відповідач здійснив сплату частини заборгованості у розмірі 831,96 грн. Отже відповідач визнав факт нарахування та виплати надбавки за вислугу років у розмірі меншому, ніж встановлений законом. Крім того, зазначає, що оскільки Законом України «Про державну службу» не врегульована відповідальність роботодавця у разі затримки розрахунків з працівником при його звільненні, правомірним є застосування норм ст. 117 КЗпП.

Ухвалою від 16.12.2019 суд ухвалив перейти із спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до розгляду справи № 1.380.2019.006189 за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач у судове засідання не з`явилася, подав до суду клопотання від 23.04.2020 (вх. № 20970) про розгляд справи без його участі. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 3 ст. 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 22.11.1994.

20.02.2017 ОСОБА_1 уклав контракт про проходження військової служби в ЗС України на посадах осіб офіцерського складу відповідно до наказу командувача Високомобільних десантних військ ЗС України ОСОБА_3 від 20.02.2017 № 5 призначено на посаду заступника командира гаубичної самохідно-артилерійської батареї по роботі з особовим складом 80 окремої десантно-штурмової бригади.

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 15.05.2017 лейтенант ОСОБА_1 зарахований в списки військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.09.2018 № 1352 «Про оголошення вислуги років офіцерам станом на 01.03.2018» лейтенанту ОСОБА_1 обчислена вислуга років: календарна 21 рік 6 місяців 10 днів, пільгова 22 роки 5 місяців 5 днів.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.01.2019 № 1 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про оголошення вислуги років офіцерам станом на 01.01.2019» лейтенанту ОСОБА_1 обчислена вислуга років: календарна 22 роки 4 місяці 11 днів, пільгова 23 роки 1 місяць 0 днів.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.01.2019 № 1 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про внесення змін і доповнень до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.09.2018 № 1352 «Про оголошення вислуги років офіцерам станом на 01.03.2018» та наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.01.2019 № 1 «Про оголошення вислуги років офіцерам станом на 01.01.2019» внесено зміни щодо вислуги років лейтенанту ОСОБА_1 : календарна 22 роки 4 місяці 11 днів, пільгова 30 роки 6 місяців 8 днів.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.02.2019 № 48 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , заступника командира 2 гаубичної самохідно-артилерійської батареї з морально-психологічного забезпечення гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_3 , звільненого наказом Командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 19.01.2019 № 6, з військової служби у запас за пунктом 2 підпункту «г» частини 5 (через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу) - наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вважати таким, що 27 лютого 2019 року справи та посаду здав. 27.02.2019 виключити із списків особового складу частини, всіх видів забезпечення і направити для зарахування на військовий облік до Сихівського РВК м. Львів. Виплатити: одноразову грошову допомогу в розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; премію за період з 01 по 27 лютого 2019 року в повному обсязі, відповідно до наказу МОУ від 07.06.2018 № 260 та рішення МОУ № 248/9240 від 28.12.2018; надбавку за особливості проходження служби у розмірі 87,8%, передбаченої наказом МОУ від 07.06.2018 № 260, за період з 01 по 27 лютого 2019 та рішення МОУ № 248/9240 від 28.12.2018.

Після здійснення перерахунку з врахуванням 50 відсотків надбавки за вислугу років грошове забезпечення позивача відповідно до перерахунку процентної надбавки за вислугу років ( від 10.12.2019 вих. № 3007) складає: березень 2018 - 13965 грн 68 коп., квітень 2018 - 14443 грн 25 коп., травень 2018 14443 грн 25 коп., червень 2018 - 14443 грн 25 коп., липень 2018 - 14443 грн 25 коп., серпень 2018 - 14443 грн 25 коп., вересень 2018 - 14443 грн 25 коп., жовтень 2018 - 14443 грн 25 коп. листопад 2018 - 14443 грн 25 коп. грудень 2018 - 14443 грн 25 коп., січень 2019 р,- 19526 гри. 31 коп. лютий 2019 р,- 26314 грн 04 коп. Загальна сума 189795,3 грн.

Надбавка за вислугу років у розмірі 50 % з березня 2018 січень 2019 становить 29865 грн (2715 грн *11 місяців).

Встановлена сума доплати: 189795,3 188950,7 = 844 грн 63 коп. (враховуючи суму податку військового збору 12 грн 67 коп.) складає 844,63 грн - 12.67 грн = 831 грн 96 коп.

06.12.2019 виплачено надбавку за вислугу років за березень 2018 грудень 2019 у сумі 831 грн 96 коп.

Позивач вважаючи, що відповідач не в повному обсязі виплатив надбавку за вислугу років звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 46 Конституції України проголошено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 9 Закону України №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок 260), цей Порядок визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Пунктом 2 Порядку № 260 визначено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди; допомоги.

Пунктом 3 передбачено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до п. 4 Порядку грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військовослужбовців строкової служби), включає: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавку за вислугу років; підвищення посадового окладу під час проходження військової служби на території населених пунктів, яким надано статус гірських, та на острові Зміїний; надбавки за особливості проходження служби, за службу в Силах спеціальних операцій Збройних Сил, кваліфікацію, кваліфікаційну категорію, виконання функцій державного експерта з питань таємниць, роботу в умовах режимних обмежень, безперервний стаж на шифрувальній роботі, почесні та спортивні звання; доплати за науковий ступінь та за вчене звання; премію; морську винагороду, винагороди за стрибки з парашутом, за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів, тралення і знешкодження мін, за водолазні роботи та за бойове чергування; одноразові грошові допомоги після укладення першого контракту, для оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань, у разі звільнення з військової служби; інші виплати, які здійснюються відповідно до чинного законодавства України.

Розділом IV Порядку № 260 визначена виплата надбавки за вислугу років, а саме військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) щомісячно виплачується надбавка за вислугу років на військовій службі у відсотках посадового окладу (за основною чи тимчасово займаною посадою) з урахуванням окладу за військовим званням у таких розмірах: від 1 до 5 років - 25 відсотків; від 5 до 10 років - 30 відсотків; від 10 до 15 років - 35 відсотків; від 15 до 20 років - 40 відсотків; від 20 до 25 років - 45 відсотків; від 25 і більше років - 50 відсотків.

Суд встановив, що відповідач здійснив перерахунок вислуги років ОСОБА_1 з врахуванням нововиявлених обставин та наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно - господарської діяльності від 06.09.2019 №1017 внесені зміни: до пп. 161 п. 1 наказу командира від 28.09.2018 № 1352 «Про оголошення вислуги років офіцерам станом на 01.03.2018» та викладено в редакції «лейтенанту ОСОБА_1 обчислена вислуга років: календарна - 21 рік 6 місяців 10 днів, пільгова 29 років 6 місяців 8 днів: до пп.153 п. 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.01.2019 № 1 «При оголошення вислуги років офіцерам станом на 01.01.2019» та викладено в редакції «лейтенанту ОСОБА_1 обчислена вислуга років: календарна 22 роки 4 місяці 11 днів, пільгова 30 років 6 місяців 8 днів».

Фінансово-економічною службою військової частини з врахуванням вимог наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно - господарської діяльності) від 06.09.2019 № 1017 відповідно до п. 1 р. IV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 позивачеві перерахована надбавка за вислугу років на військовій службі у відсотках посадового окладу (за основною чи тимчасово займаною посадою) з урахуванням окладу за військовим званням у розмірі 50 відсотків, що відповідає пільговій вислузі понад 25 років.

Відповідач у відзиві зазначає, що загальний розмір грошового забезпечення позивача при 45 процентах надбавки за вислугу років за 12 місяців складав 188950,7 грн, та після перерахунку при 50 процентах надбавки за вислугу років за 12 місяців складав 189795,3 грн.

Отже, встановлена сума доплати: 189795,3 188950,7 = 844 грн 63 коп. (враховуючи суму податку військового збору 12 грн 67 коп.) складає 844,63 грн - 12.67 грн = 831 грн 96 коп.

Також суд встановив, що при перерахунку старшому лейтенанту ОСОБА_1 процентної надбавки за вислугу років на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 06.09.2019 № 1017 йому було встановлено новий фіксований відсоток премії відповідно до телеграм Міністра оборони України від 26.03.2018 (вих. № 248/1479 ), від 15.05.2018 ( вих. № 248/2734). Відповідач звертає увагу що, в загальному сума грошового забезпечення не змінилося, оскільки збільшилося за рахунок надбавки за вислугу років, а зменшилася за рахунок зменшення розміру премії.

Суд звертає увагу на те, що названі телеграми Міністерства оборони України, на які посилається відповідач, стосуються виключно тих військовослужбовців, що проходять службу та не є підставою для перерахунку грошового забезпечення після звільнення позивача.

При цьому суд наголошує, що у даній справі позовні вимоги стосуються визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати відповідного розміру надбавки за вислугу років.

Відповідно до довідки від 04.05.2019 вих. № 189 про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії відповідно до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та абзацу восьмого пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393, при 45 процентах надбавки за вислугу років з березня 2018 січень 2019 її розмір становив 26878,5 грн (2443,50 грн *11 місяців).

Відповідно до перерахунку процентної надбавки за вислугу років вих. № 3007 від 10.12.2019 при здійсненні перерахунку грошового забезпечення з врахуванням 50 відстоків надбавки за вислугу років з березня 2018 січень 2019 її розмір становить 29865 грн (2715 грн *11 місяців).

Отже, після перерахування надбавки за вислугу років за період з березня 2018 року по січень 2019 року її розмір збільшився на 2986,50 грн (29865 грн - 26878,5 грн ).

Сторонами не заперечується, що 06.12.2019 позивачу виплачена надбавка за вислугу років за березень 2018 грудень 2019 у сумі 831 грн 96 коп.

Отже, з урахуванням того, що ОСОБА_1 частково виплачено надбавку за вислугу років за березень 2018 грудень 2019 у сумі 831 грн 96 коп., недоплачена сума становить 2154,54 (2986,50 грн 831,96 грн).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач після здійснення перерахунку надбавки за вислугу років з врахуванням 50 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням, не у повному розмірі виплатив перераховану надбавку за вислугу років, тому суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення повного розрахунку при звільненні - невиплату ОСОБА_1 в день виключення із списків (27.02.2019) частини надбавки за вислугу років у розмірі 50 % від посадового окладу та окладу за військове звання, стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 невиплаченої надбавки за вислугу років з врахуванням 50 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням за період з березня 2018 року по січень 2019 року у сумі 2154,54 грн.

Згідно з ч.ч.1-2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах Беєлер проти Італії [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, Онер`їлдіз проти Туреччини [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, Megadat.com S.r.l. проти Молдови (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і Москаль проти Польщі (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і Тошкуце та інші проти Румунії (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-рп/2003р від 30.01.2003 визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Також, у рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунків при звільненні з 27.02.2019 по день винесення рішення суду, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Стаття 117 Кодексу законів про працю України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Посилання відповідача на те, що ст.ст. 116, 117 КЗпП України не застосовуються до спірних відносин, оскільки останні урегульовані спеціальними нормативно-правовими актами, Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 10.12.2008 № 1153/2008, які не передбачають стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд відхиляє, з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"закінченням проходження військової і служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установ тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України. А відповідно до п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Разом з тим, ані Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", ані Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця з військової служби.

Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Слід зауважити, що непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, за речове майно, які не є складовими грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

У той же час такі питання врегульовані положеннями Кодексу законів про працю України, які можуть та повинні бути застосовані до спірних відносин.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 01.03.2018 по справі № 806/1899/17.

Разом із тим суд вважає, що заявлені позивачем вимоги в частині позову, яка стосується стягнення середнього розміру заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у даному випадку є передчасними.

У даному випадку має місце спір про право на належні звільненому працівнику суми, а саме право позивача на отримання надбавки за вислугу років.

При цьому, ч. 2 ст. 117 Кодексу законів про працю покладено обов`язок на роботодавця сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Підставою для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку буде рішення у даній справі, яким встановлено право позивача на отримання надбавки за вислугу років.

На час розгляду справи відсутні підстави вважати, що відповідачем при виплаті позивачу надбавки за вислугу років за цим рішенням суду не буде виплачено середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а тому права позивача в цій частині не є порушеними.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у цій частині наразі є передчасними, фактично спрямовані на урегулювання тих відносин, які відбудуться в майбутньому, тобто після виконання судового рішення про виплату надбавки за вислугу років, а тому не підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 25000 грн, зазначає таке.

Положеннями статті 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Згідно з статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 № 4 (пункт 3) визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 зазначеної Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Цю частину позовних вимог позивач мотивував тим, що відповідач зумисне встановив ОСОБА_1 надбавку за вислугу років у розмірі меншому, ніж встановлено законом, зазначає, що позивача недооцінено як військовослужбовця, як учасника бойових дій, що призвело до його істотних моральних і психологічних страждань.

Проте, позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, не зазначено, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Сам лише факт порушення прав не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди.

За сукупністю наведених обставин підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди відсутні.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими частково, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільненний від сплати судового збору на підставі п. 13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 6, 14, 242, 243, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:
Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення повного розрахунку при звільненні - невиплату ОСОБА_1 в день виключення із списків (27.02.2019) частини надбавки за вислугу років у розмірі 50 % від посадового окладу та окладу за військове звання.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 невиплачену надбавку за вислугу років за період з березня 2018 року по січень 2019 року у сумі 2154,54 грн.

У задоволенні позовних вимог про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунків при звільненні з 27.02.2019 по день винесення рішення суду, про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 25000 грн відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Згідно з пунктом 3 Розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені для апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст судового рішення складений 12.05.2019.

Суддя Кедик М.В.