Справа № 345/1126/17
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2020-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2020 рокуЛьвівСправа № 345/1126/17 пров. № А/857/2712/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2020 року про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.03.2018 у справі №345/1126/17 (суддя Якимів Р.В., час ухвалення 13 год. 33 хв., повне судове рішення складено 14.02.2020, м. Калуш) за позовом ОСОБА_1 до Завійської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - ОСОБА_2 , про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Завійської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - ОСОБА_2 , в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Завійської сільської ради від 18.03.2016 «Про надання дозволу на проект відведення земельної ділянки ОСОБА_2 »

Рішенням від 21 березня 2018 року Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у задоволенні позову відмовив повністю.

12 серпня 2019 року до суду надійшла заява позивача про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Ухвалою від 11 лютого 2020 року Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.03.2018 у справі за позовом ОСОБА_1 до Завійської сільської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача, - ОСОБА_2 , про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування - відмовив.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що ухвала винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що обставиною, яка виступає в даній справі нововиявленою, та на яку посилається ОСОБА_1 , є архівний витяг з протоколу 16 сесії Завійської сільської ради 21 скликання від 27.12.1993 №11-33/592 від 14.12.2018 «Про передачу земель у приватну власність». Пунктом 5 архівного витягу визначено список громадян, яким передаються у приватну власність земельні ділянки. Відповідно до цього списку ОСОБА_3 передано у приватну власність земельні ділянки розміром 0,52 га та 0,77 га.

Зазначені обставини могли вплинути на висновки суду у даній справі, оскільки доводять право позивача на земельну ділянку, яку хоче отримати третя особа у справі - ОСОБА_2 .

Проте суд першої інстанції не взяв до уваги доводи заявника, вказавши, що зазначені обставини не є нововиявленими, оскільки вже були предметом дослідження в судовому засіданні при розгляді даної справи по суті.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у повному обсязі.

Відповідач та третя особа не скористалися правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи викликалися в судове засідання, проте у зв`язку з їх неявкою фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуте за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 361 КАС України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що до нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору. Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є: існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява; на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду; істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка має істотне значення і яка об`єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду. Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ.

Отже, нововиявлені обставини - це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження і ухвалення судового акта, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам адміністративного процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об`єктивного повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.

Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Із заяви ОСОБА_1 апеляційний суд вбачає, що підставою для перегляду рішення Калуського міськрайонного суду від 21.03.2018 у справі №345/126/17 за позовом ОСОБА_1 до Завійської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - ОСОБА_2 , про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, заявник вказує інформацію, отриману з архівного відділу Калуської районної державної адміністрації, відповідно до якої згідно з витягом з проколу 16 сесії Завійської сільської ради 21 скликання від 27.12.1993 «Про передачу земель у приватну власність» ОСОБА_3 передано у приватну власність земельні ділянки розміром 0,52 га та 0,77 га.

Вказана інформація має значення для вирішення справи, оскільки спростовує висновки суду першої інстанції про те, що позивач не довела будь-яких, передбачених чинним законодавством прав на земельну ділянку площею 0,25 га, на яку надано дозвіл на виготовлення проектної документації ОСОБА_2 .

Однак колегія суддів не погоджується з такими доводами заявника з огляду на наступне.

Судом встановлено, зокрема, з рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.03.2018 у справі №345/1126/17, яке набрало законної сили, що підставою для відмови у скасуванні рішення Завійської сільської ради від 18.03.2016 «Про надання дозволу на проект відведення земельної ділянки ОСОБА_2 » є відсутність порушень прав позивача, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази підтвердження права власності позивача чи права користування спірною земельною ділянкою. Натомість з рішення Завійської сільської ради від 20.04.1996 суд встановив, що відповідно до затверджених актів обміру земельних ділянок жителів сіл Завій та Грабівка за ОСОБА_3 згідно з погосподарськими книгами числилося 0,52 га земель, а при обмірі виявлено 0,77 га.

Таким чином, протилежне рішення могло бути ухвалене лише за умови виявлення обставин, що підтверджували б права позивача (власності чи користування) на земельну ділянкою, на розроблення проекту землеустрою на яку надано дозвіл оскаржуваним рішенням відповідача від 18.03.2016.

Проте долучений до заяви про перегляд судового рішення витяг з протоколу 16 сесії Завійської сільської ради 21 скликання від 27.12.1993 «Про передачу земель у приватну власність» не підтверджує таких обставин.

Так, дійсно орган місцевого самоврядування 27.12.1993 вирішував питання про передачу земельних ділянок у власність, та відповідно до архівного витягу ОСОБА_3 вирішено передати у власність всього 0, 72 га землі, з них ,12 - для обслуговування будинку, 0,60 - для ведення підсобного господарства.

Однак, відповідно до пунктів 2,3 протоколу сесії від 27.12.1993 у зв`язку з тим, що немає можливості видати Державний акт про право власності, так як немає точних обмірів земельних ділянок, вирішено зобов`язати землевпорядника до кінця 1994 року видати по можливості кожному громадянину акт про право власності (п.3). Зареєструвати в книзі реєстрації Державних актів на право приватної власності на землю за номерами (п.4).

Таким чином, рішення сесії органу місцевого самоврядування є лише виявом волі останнього передати частину земельних ділянок у власність окремим жителям сіл, проте не є документом, що підтверджує таке право власності.

Адже відповідно до норм діючого на той час законодавства, зокрема, Земельного кодексу України від 18.12.1990 №561-ХІІ, який був чинним на час ухвалення органом місцевого самоврядування рішення про передачу земель у приватну власність, право власності або право постійного користування землею посвідчувалося державними актами, які видавалися і реєструвалися сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (ч.1 ст.23).

Аналогічну за змістом норму містила Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затверджена Державним комітетом України по земельних ресурсах 15.04.1993 №28, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 23.04.1993 за №31, відповідно до якої право власності на землю і право постійного користування землею посвідчується державними актами (п.1.1).

А тому, наведені у заяві позивача обставини не є нововиявленими, оскільки, зокрема, не відповідають одному з критеріїв таких обставин, а саме - істотності цих обставин для розгляду справи, тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте.

До того ж, про існування рішення 16 сесії Завійської сільської ради 21 скликання від 27.12.1993 «Про передачу земель у приватну власність» могло бути відомо сторонам, в тому числі позивачу, за умови виконання ними всіх вимог закону для об`єктивного повного і всебічного розгляду справи.

Щодо долученого до заяви та архівного витягу списку осіб із зазначенням навпроти прізвища ОСОБА_3 у графі 2 « 0,52 га» а у графі 4 - « 0,77 га», то такий є додатком до рішення 7 сесії ІІ демократичного скликання Звійської сільської ради від 20.04.1996, яким затверджено акти обміру земельних ділянок жителів сіл Завій та Грабівка, та був предметом дослідження судом першої інстанції при ухваленні рішення по суті спору.

З огляду на викладене, розглядаючи заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що покладені в основу обґрунтування обставини не можуть вважатися нововиявленими в контексті ст.361 КАС України, оскільки жодним чином не спростовують висновок суду, викладений в рішенні суду від 21.03.2018.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є вірними.

Так, у відповідності до приписів статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Пунктом 1 частини 3 ст. 2 КАС України визначено, що верховенство права є однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У справі ,,Устименко проти України" ЄСПЛ у вимірі положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначив (далі - Конвенція), що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

У рішенні у справі ,,Христов проти України" від 19 лютого 2009 року (заява № 24465/04) ЄСПЛ зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. ЄСПЛ в даній справі також зауважив, що заява про перегляд справи не повинна бути замаскованим оскарженням, що суперечить принципу юридичної визначеності.

Крім того, у справі ,,Пономарьов проти України" ЄСПЛ висловив позицію про те, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.

Відтак, дані висновки ЄСПЛ також підтверджують правильність відмови у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, ухвала суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування ухвали суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 243, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2020 року про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.03.2018 у справі №345/1126/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 13.05.2020.