Справа № 500/1022/20
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1022/20

15 травня 2020 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «Охорона-Захід-Центр» до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Управління Держпраці у Тернопільській області про визнання протиправними дій та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Охорона-Захід-Центр» (далі - Підприємство, позивач) звернулося до суду з позовом до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (далі - Тернопільський МВ ДВС, відповідач), у якому просить визнати протиправними дії головного державного виконавця Тернопільського МВ ДВС Семенчук Катерини Іванівни та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 06.04.2020 ВП №61677142.

Позовна заява обґрунтована тим, що згідно з оскаржуваною постановою про арешт коштів боржника від 06.04.2020, прийнятою головним державним виконавцем Тернопільського МВ ДВС Семенчук К.І. у виконавчому провадженні ВП №61677142, арешт коштів накладено на рахунки позивача, з яких здійснюються виплати заробітної плати працівникам Підприємства, що призводить до порушення їх конституційних прав, а також арешт накладено на грошові коштів позивача без обмеження їх суми.

Наведені обставини свідчать про порушення відповідачем норм Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 №95, ратифікованої Україною 04.08.1961, положень статей 3, 43 Конституції України, статті 97 Кодексу законів про працю України, норм статей 48, 56 та 59 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404-VIII). Позивач вважає, що оскаржувані дії державного виконавця та постанова є протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду.

Ухвалою суду від 27.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін суддею одноособово, з урахуванням § 2 глави 11 розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), призначено судове засідання, залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Управління Держпраці у Тернопільській області. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов до 04.05.2020, запропоновано третій особі надати пояснення щодо предмета позову до цієї ж дати, призначено судове засідання на 05.05.2020.

Ухвалою суду від 27.04.2020 відмовлено Підприємству у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Копію ухвали від 27.04.2020 про відкриття провадження у справі відповідачу надіслано на адресу електронної пошти 27.04.2020 (а.с.32-33) та поштовим зв`язком. Поштовим зв`язком відповідач кореспонденцію отримав 29.04.2020, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.52).

Відповідач відзив на позов не подав, як і будь-які докази у спростування позовних вимог.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

30.04.2020 до суду надійшли письмові пояснення третьої особи (а.с.36-37), у яких Управління Держпраці у Тернопільській області повідомляло, що у зв`язку з несплатою у добровільному порядку Підприємством штрафу, накладеного відповідно до постанови від 10.04.2019 №ТР468/40/АВ/ТД-ФС, Управлінням 27.06.2019 направлено виконавчий документ для примусового виконання у Тернопільський МВ ДВС. За заявою третьої особи головним державним виконавцем правомірно відкрито виконавче провадження та винесено постанову про арешт коштів боржника. З огляду на це, третя особа просить у позові відмовити.

05.05.2020 справа була знята з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого судді у щорічній відпустці, судове засідання призначено на іншу дату - 13.05.2020 (у перший робочий день судді після відпустки).

Відповідач повістку про виклик до суду отримав 08.05.2020, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.65).

Належим чином повідомлені позивач та третя особа про судове засідання, призначене на 13.05.2020 шляхом повідомлення телефонограмою за відомими суду номерами телефонів (а.с.47-48).

У судове засідання 13.05.2020 не прибув відповідач, хоча був належним чином повідомленні про дату, час та місце судового розгляду.

В судовому засіданні 13.05.2020 оголошено перерву до 15.05.2020 за клопотанням представника позивача для подання додаткових доказів. Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце наступного судового засідання (а.с.69, 70-71, 76).

В судове засідання 15.05.2020 учасники справи не прибули.

Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с.77). Таке ж клопотання подав до суду представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Управління Держпраці у Тернопільській області (а.с.72)..

Інших клопотань, заяв по сутісправи, доказів учасниками справи не подано.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця передбачені статтею 287 КАС України.

Статтею 268 КАС України встановлено, що у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Відтак, повідомлення учасників справи здійснювалося відповідно до статті 268 КАС України шляхом направлення їм повісток на електронну пошту та поштовим зв`язком, за відомим суду номером телефону.

Згідно з частиною третьою статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень статті 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи у суді першої інстанції.

Оскільки відповідно до частини четвертої статті 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі, і відповідача належним чином повідомлено про дату, час та місце судового розгляду, то розгляд справи не відкладався у зв`язку з неявкою відповідача, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду цієї справи у письмовому провадженні на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Головним державним виконавцем Тернопільського МВ ДВС Семенчук К.І. 01.04.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61677142 про стягнення з Підприємства на користь Управління Держпраці у Тернопільській області штрафу в сумі 250380,00 грн. Одночасно з боржника стягнуто виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 25038,00 грн (а.с.8).

Виконавче провадження відкрито за заявою Управління Держпраці від 27.06.2019 (а.с.55) про примусове виконання постанови про накладення штрафу від 10.04.2019 №ТР468/40/АВ/ТД-ФС (а.с.56), направленої Управлінням до Тернопільського МВ ДВС 27.06.2019 (а.с.55 зворот).

06.04.2020 державним виконавцем в межах виконавчого провадження ВП №61677142 винесено постанову про арешт майна боржника, накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику. Визначено копію постанови направити на виконання до банківських, інших фінансових установ та сторонам виконавчого провадження. У змісті постанови відсутня інформація про суму коштів, на яку накладається арешт, та про відкриті банківські рахунки боржника, на які накладається арешт (а.с.3).

Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» від 16.04.2020 №9 Підприємство станом на 16.04.2020 має відкритий поточний рахунок № НОМЕР_1 , валюта UAН, у Тернопільській філії АТ КБ «Приватбанк» м.Тернопіль, МФО 338783. Як зазначено у довідці даний рахунок використовується клієнтом для виплати заробітної плати та інших виплат працівникам, сплати податків, зборів та інших платежів (а.с.4).

Позивач не погоджуючись з діями державного виконавця та постановою про арешт коштів боржника від 06.04.2020, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом №1404-VIII.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з пунктом 1 статті 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Частиною першою статті 13 Закону № 1404-VIII встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 7 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейська обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Аналогічні положення щодо заборони звернення стягнення та накладення арешту на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, передбачено у частині другій статті 48 Закону №1404-VIII.

Виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи (частина 2 статті 52 Закону 1404-VIII).

Згідно із частиною третьою статті 52 Закону №1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

За змістом частини першої статті 56 Закону №1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна (частина друга статті 56 Закону №1404-VIII).

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі (частина третя статті 56 Закону №1404-VIII).

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення (частина четверта статті 56 Закону №1404-VIII).

У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, у провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили. Такий арешт знімається, якщо протягом п`яти днів з дня його накладення стягувач не звернеться до суду про звернення стягнення на грошові кошти такої особи в порядку, встановленому процесуальним законом (частина десята статті 56 Закону №1404-VIII).

Пунктом 8 розділу VІІІ «Порядок звернення стягнення на майно боржника» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, визначено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Отже, державний виконавець, здійснюючи примусове виконання відповідного виконавчого документа, уповноважений накладати арешт на кошти та/або майно боржника лише у межах суми стягнення. Інша ж частина коштів та інших матеріальних активів має залишатися у вільному розпорядженні боржника, який за їх рахунок може безперешкодно провадити свою господарську діяльність, забезпечувати виконання своїх договірних та інших зобов`язань, виплачувати заробітну плату тощо.

Згідно з постановою державного виконавця від 06.04.2020 про арешт коштів боржника державним виконавцем накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику. Суми коштів, в межах якої накладено арешт, постанова державного виконавця від 06.04.2020 не містить.

Так, з оскаржуваної постанови про арешт коштів боржника слідує, що арешт накладено на кошти без зазначення суми, тобто на всі кошти без обмеження, що є порушенням вимог частини третьої статті 56 Закону № 1404-VIII та пункту 8 розділу VІІІ «Порядок звернення стягнення на майно боржника» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012.

Наведені обставини свідчать про протиправність постанови державного виконавця від 06.04.2020 ВП №61677142 про арешт коштів боржника, та наявність підстав для її скасування.

Щодо мотивації позивача про те, що оскаржуваною постановою накладено арешт на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у Тернопільській філії АТ КБ «Приватбанк» м.Тернопіль, який використовується Підприємством для виплати заробітної плати та інших виплат працівникам, сплати податків, зборів та інших платежів, що є порушенням закону, то суд зазначає наступне.

Зазначені вище положення Закону № 1404-VIII визначають, які кошти не підлягають арешту, зокрема, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

Разом з тим, у випадку накладення державним виконавцем арешту на кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом, передбачено відповідний порядок дій банку, іншої фінансової установи, при цьому постанова про арешт коштів боржника в цій частині не підлягає до виконання.

Державним виконавцем у постанові про арешт коштів боржника від 06.04.2020 вказано про обмеження накладеного арешту шляхом вказівки «крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом».

Таким чином, у випадку накладення державним виконавцем арешту на кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом, передбачено відповідний порядок дій банку, іншої фінансової установи, при цьому постанова про арешт коштів боржника в цій частині не підлягає до виконання.

Суд звертає увагу, що закон не передбачає у такому випадку необхідності скасування чи зміни постанови державного виконавця про арешт коштів боржника.

Також суд зауважує, що позивачем не надано суду відомостей та доказів про те, що на поточний рахунок № НОМЕР_1 у Тернопільській філії АТ КБ «Приватбанк», який використовується Підприємством для виплати заробітної плати та інших виплат працівникам, сплати податків, зборів та інших платежів накладено арешт, чим унеможливлено виплату заробітної плати працівникам, а також не надано суду інформації чи вжито відповідних заходів, передбачених законом, банком.

Представлена позивачем довідка АТ КБ «Приватбанк» від 16.04.2020 №9 підтверджує лише використання відповідного рахунку для виплати заробітної плати та інших виплат працівникам, сплати податків, зборів та інших платежів.

Позивачем не надано суду будь-яких доказів того, що банківською установою відмовлено у здійсненні операцій по виплаті заробітної плати.

Відтак, суд вважає таку підставу як накладення арешту на рахунки Підприємства, з яких здійснюються виплати заробітної плати працівникам підприємства, для скасування постанови державного виконавця про арешт коштів боржника необгрунтованою.

Разом з тим, як зазначено вище, судом встановлено порушення відповідачем частини третьої статті 56 Закону № 1404-VIII та пункту 8 розділу VІІІ «Порядок звернення стягнення на майно боржника» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, що є достатньою підставою для визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця від 06.04.2020 ВП №61677142 про арешт коштів боржника.

Також позивач просить визнати протиправними дії головного державного виконавця Тернопільського МВ ДВС Семенчук К.І., не конкретизуючи які саме. Разом з тим, зі змісту позову вбачається, що це дії, пов`язані з прийняттям оскаржуваного рішення - постанови про арешт коштів боржника, яке є предметом судового розгляду у цій справі. Суд відмовляє у задоволенні цієї позовної вимоги з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Із наведених норм права випливає, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Проте ці рішення, дія або бездіяльність у будь-якому випадку повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Отже, виключно результат реалізації повноваження суб`єктом владних повноважень (а саме - рішення такого суб`єкта), а не процес реалізації його повноважень (як-то, дії по прийняттю рішення) може бути предметом судового оскарження. А дотримання суб`єктом владних повноважень вимог актів законодавства щодо порядку та способу прийняття рішення входить до предмету доказування при розгляді спору про правомірність рішення, прийнятого таки суб`єктом.

Протиправні дії відповідача за правовою природою це активні поведінка, яке не узгоджується із вимогами законодавства. На думку суду, така поведінка має мати юридичні наслідки для позивача. В даному випадку позивач не конкретизував в чому полягають саме спірні дії державного виконавця, а юридичні наслідки для позивача має спірна постанова.

Оскільки, здійснення дії являє собою процес реалізації наданих законом функцій суб`єктом владних повноважень і в цій справі правові наслідки для позивача виникають на підставі оскаржуваної постанови державного виконавця про арешт коштів боржника від 06.04.2020 ВП №61677142, щодо якої суд вже надав правову оцінку, то в частині позовних вимог про визнання протиправними дій головного державного виконавця Тернопільського МВ ДВС Семенчук К.І. слід відмовити.

Позов підлягає до задоволення частково.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду відзиву на позов та не довів правомірності оскаржуваного рішення.

Отож, суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Відповідно до повноважень суду при вирішенні справи, визначених частиною другою статті 245 КАС України, та з огляду на предмет оскарження - акт індивідуальної дії, оскаржуване рішення необхідно визнати протиправним та скасувати.

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов підлягає до задоволення частково, то до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає половина суми сплаченого судового збору у розмірі 1051,00 грн, сплачена відповідно до квитанції № 13 від 22.04.2020 (а.с.9).

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 271, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Приватного підприємства «Охорона-Захід-Центр» до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Управління Держпраці у Тернопільській області про визнання протиправними дій та скасування постанови задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) ОСОБА_1 про арешт коштів боржника від 06.04.2020 ВП №61677142.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) на користь Приватного підприємства «Охорона-Захід-Центр» судовий збір у розмірі 1051,00 (одна тисяча п`ятдесят одна) гривня 00 (нуль) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів десяти днів з дня його складення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк на апеляційне оскарження, визначений статтею 295 цього Кодексу, продовжується на строк дії такого карантину.

Позивач: Приватне підприємство «Охорона-Захід-Центр» (46008, Тернопільська область, місто Тернопіль, вулиця Микулинецька, 3, ).

Відповідач: Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (46008, Тернопільська область, місто Тернопіль, вулиця Кн.Острозького, 14, ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Управління Держпраці у Тернопільській області (46006, Тернопільська область, місто Тернопіль, вулиця Шпитальна, 7, ).

Повний текст рішення складено та підписано 15.05.2020.

Суддя Чепенюк О.В.

Згідно з оригіналом:

Суддя Чепенюк О.В.