Справа № 805/1479/16-а
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2020-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 травня 2020 року

Київ

справа №805/1479/16-а

адміністративне провадження №К/9901/44662/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Рибачука А.І., Стеценка С.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Боярбудінвест" на ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Василенко Л.А., Гайдара А.В., Ханової Р.Ф. у справі №805/1479/16-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Боярбудінвест" до Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Бондаренко Людмили Михайлівни, Державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації Кукли Світлани Олександрівни, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Банк «Софійський», Корпоративний недержавний пенсійний фонд Національного банку України, про визнання протиправними та скасування постанов, рішень, записів про державну реєстрацію, зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Боярбудінвест» (надалі по тексту - позивач, ТОВ «Боярбудінвест») звернулося до суду з позовом до Національного банку України (надалі по тексту - Відповідач 1), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі по тексту - Відповідач 2), державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Бондаренко Людмили Михайлівни, державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації Кукли Світлани Олександрівни, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Банк «Софійський» (надалі по тексту - ПАТ «Банк «Софійський»), Корпоративний недержавний пенсійний фонд Національного банку України, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову Національного банку України від 22 грудня 2015 року № 916 «Про віднесення ПАТ «Банк «Софійський» до категорії неплатоспроможних»;

- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22 грудня 2015 року № 235 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Софійський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку»;

- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21 березня 2016 року № 378 «Про продовження строків тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Софійський»;

- визнати протиправною та скасувати постанову Національного банку України від 22 квітня 2015 року № 284 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Софійський»;

- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 25 квітня 2016 року №563 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Софійський» та делегування повноважень ліквідатора банку»;

- зобов`язати Національний банк України (в особі його відповідальних осіб, до повноважень яких відноситься вчинення відповідних дій) вчинити всі необхідні дії щодо відновлення функціонування ПАТ «Банк «Софійський» в якості банківської установи - в обсязі та стані, який існував до прийняття від 22 грудня 2015 року постанови НБУ № 916 «Про віднесення ПАТ «Банк «Софійський»» до категорії неплатоспроможних» (в т.ч., але не виключно - дозволити усі початкові платежі банку ПАТ «Банк «Софійський» у системі електронних платежів (СЕП) та відновити роботу ПАТ «Банк «Софійський» у системі обміну інформацією та виконання платежів SWIFT. НБУ повідомити усі банки про відновлення роботи банку ПАТ «Банк «Софійський» у зазначених вище системах);

- зобов`язати Національний банк України приймати форми (файли) статистичної звітності, яка складається ПАТ «Банк «Софійський» та подається ним до Національного банку України у встановлені строки, визначені у відповідності до вимог Правил організації статистичної звітності, що подається до НБУ, затверджених постановою Правління НБУ від 01.03.2016 № 129 або іншим(-и) нормативним(- и) актом(- ами), який регулюють зазначені питання на момент набрання законної сили рішенням суду у цій справі;

- зобов`язати Національний банк України повернути ПАТ «Банк «Софійський» та відновити дію Банковської ліцензії № 264 від 16 березня 2012 року на право надання банківських послуг визначених частиною третьої статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність»;

- зобов`язати Національний банк України повернути ПАТ «Банк «Софійський» та відновити дію Генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій від 05.10.2012 року № 264-2 на право здійснення валютних операцій згідно з Додатком від 05.10.2012 року № 264-2, який встановлює Перелік валютних операцій, які має право здійснювати ПАТ «Банк «Софійський»;

- зобов`язати в порядку встановленому чинним законодавством України та/або нормативними актами НБУ відновити інформацію про ПАТ «Банк «Софійський» як діючу банківську установу (в т.ч., але не виключно - шляхом, розміщення зазначеної інформації на сторінці Офіційного інтернет-представництва Національного банку України, включаючи розміщення такої інформації у відповідному розділі, в якому відображається Довідник діючих банківських установ України);

- визнати протиправним та скасувати запис про державну реєстрацію №4022984 від 24.12.2015 про внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах;

- визнати протиправним та скасувати запис про державну реєстрацію №6022984 від 25.03.2016 про внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах;

- визнати протиправним та скасувати запис про державну реєстрацію №7022984 від 27.04.2016 про внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах;

- внести зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, шляхом відновлення інформації (відомостей) про ПАТ «Банк «Софійський»:

в розділі Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань «Прізвище, ім`я, по батькові, дата обрання (призначення) осіб, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи» внести зміни шляхом відновлення інформації (відомостей) наступного змісту: « ОСОБА_1 з 14.05.2015 року»;

в розділі Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань «Дані про перебування юридичної особи в процесі припинення» внести зміни шляхом видалення інформації (відомостей) про перебування ПАТ «Банк «Софійський» в процесі припинення. (т. 1 а. с. 5-17).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 8 грудня 2016 року (з урахуванням ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 13.12.2016 про виправлення описок) зазначений позов ТОВ «Боярбудінвест» задоволено частково:

визнано протиправною та скасовано постанову Національного банку України від 22.12.2015 № 916 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Софійський» до категорії неплатоспроможних»;

скасовано рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.12.2015 №235 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Софійський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку»;

скасовано рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.03.2016 № 378 «Про продовження строків тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Софійський»;

скасовано постанову Національного банку України від 22.04.2016 № 284 «Про відкликання банківської ліцензії Публічного акціонерного товариства «Банк «Софійський»;

скасовано рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 25.04.2016 № 563 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк «Софійський» та делегування повноважень ліквідатора банку»;

скасовано запис про державну реєстрацію №4022984 від 24.12.2015 про внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах;

скасовано запис про державну реєстрацію №6022984 від 25.03.2016 про внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах;

скасовано запис про державну реєстрацію №7022984 від 27.04.2016 про внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах. В іншій частині позовних вимог відмовлено

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року скасовано постанову Донецького окружного адміністративного суду від 8 грудня 2016 року у справі №805/1479/16-а.

Залишено без розгляду позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Боярбудінвест» до Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Бондаренко Людмили Михайлівни, державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації Кукли Світлани Олександрівни, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Банк «Софійський», Корпоративний недержавний пенсійний фонд Національного банку України про визнання протиправними та скасування постанов, рішень, записів про державну реєстрацію зобов`язання вчинити певні дії.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року та залишити в силі постанову Донецького окружного адміністративного суду від 08 грудня 2016 року.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що ТОВ «Боярбудінвест» належить 100% Статутного капіталу ПАТ «Банк «Софійський», отже, воно є одноосібним акціонером Банку, а також відповідно до ст. 2 Закону про банки є власником істотної участі у вказаному банку. Таким чином, оскільки позивач є власником істотної участі у Банку, він є його афілійованою особою, а відтак є особою, яка охоплюється наглядовою діяльністю НБУ, і в силу ст. 79 Закону про банки має право на оскарження в суді рішень, дій або бездіяльності НБУ чи його посадових осіб.

У поданих запереченнях Національний Банк України та Публічне акціонерне товариство «Банк «Софійський» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк «Софійський» Куліша В.М. просять касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції без змін.

Заперечення на касаційну скаргу ТОВ «Боярбудінвест» мотивовані тим, що прийняті Національним банком рішення є актами індивідуальної дії, які прийняті відносно ПАТ «Банк «Софійський», тому вони не породжують для останнього права на захист, тобто, права на звернення до суду з цим адміністративним позовом.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У ході розгляду справи судами встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю «Боярбудінвест» є юридичною особою, включене до ЄДРПОУ за № 35736122, зареєстроване за адресою: 84326, Донецька область, місто Краматорськ, вул. Орджонікідзе, буд. 76, корпус А, кімната 8.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 25.05.2016 № засновниками (учасниками) Публічного акціонерного товариства «Банк «Софійський» є Товариство з обмеженою відповідальністю «Боярбудінвест», розмір внеску до статутного фонду - 120000000,00 грн.; власник істотної участі - ОСОБА_2 ; власник істотної участі - ОСОБА_3 ; власник істотної участі - ОСОБА_4 ; кінцевий бенефіціарний власник (контролер) - ОСОБА_5 . Загальний розмір статутного капіталу (статутного або складеного капіталу) на дату закінчення його формування складає 120 000 000,00 грн.

Відповідно до статуту ПАТ «Банк «Софійський», затвердженого протоколом зборів акціонерів № 3 від 16.07.2012, статутний капітал банку становить 120 000 000,00 грн.

Тобто, Товариство з обмеженою відповідальністю «Боярбудінвест» є одноосібним акціонером та власником істотної участі вказаної банківської установи.

16.03.2012 Національним банком України видано Публічному акціонерному товариству «Банк «Софійський» банківську ліцензію № 264, внесену до державного реєстру банків від 16.02.2012 за №341.

13.08.2015 постановою Правління Національного банку України № 524/БТ винесено постанову «Про запровадження особливого режиму контролю за діяльністю Публічного акціонерного товариства «Банк «Софійський» та призначення куратора» у зв`язку із погіршенням фінансового стану та у зв`язку із загрозою інтересам вкладників та іншим кредиторам банку.

22.12.2015 розглянувши пояснювальну записку Департаменту банківського нагляду про необхідність віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Софійський» до категорії неплатоспроможних, доповідну записку Департаменту банківського нагляду від 09.12.2015 №В/20-03008/106023, складену за результатами безвиїзного банківського нагляду за діяльністю ПАТ «Банк «Софійський», Правлінням Національного банку України винесено постанову № 916 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Софійський» до категорії неплатоспроможних» (далі за текстом - Постанова № 916).

Постанова № 916 мотивована тим, що ПАТ «Банк «Софійський» починаючи з 05.11.2015 не виконало протягом п`яти робочих днів поспіль двох і більше відсотків своїх зобов`язань перед вкладником Корпоративний недержавний пенсійний фонд Національного банку України. Загальна сума невиконаних ПАТ «Банк «Софійський» зобов`язань, станом на 09.12.2015 становила 32,1 млн. грн., або 5,3% від зобов`язань ПАТ «Банк «Софійський».

Крім того, в постанові № 916 зазначено, що у ПАТ «Банк «Софійський» недостатньо коштів для виконання своїх зобов`язань перед вкладниками і кредиторами. Обсяг високоліквідних активів (готівкові кошти та кошти на кореспондентському рахунку в Національному банку України) становили 25,0 млн. грн., або 4,1% від зобов`язань.

Також зазначено, що ПАТ «Банк «Софійський» порушує вимоги Положення про порядок формування та зберігання обов`язкових резервів банками України та філіями іноземних банків в України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 11.12.2014 № 806, щодо дотримання на кореспондентському рахунку в період утримання середньоарифметичної суми залишків коштів у розмірі, який дорівнює або більший, ніж розрахована резервна база за період визначення (сума недорезервованих коштів за період з 10.10.2015 до 10.11.2015 - «-» 2006,64 тис. грн., за період з 10.11.2015 до 10.12.2015 - «-» 3092,98 тис. грн.).

Також вказано, що ПАТ «Банк «Софійський» має високий рівень кредитного ризику та ризику ліквідності, про що свідчить: значний обсяг та частка негативно класифікованих активів - 159,4 млн. грн. або 18,34%; низьколіквідне забезпечення за кредитними операціями, що приймається під час визначення чистого кредитного ризику (82% або 177,2 млн. грн.) відноситься до ІV та V груп ліквідності. Значна частка (63 %) забезпечення за кредитними операціями знаходиться у Донецькій та Луганській областях. Наявність негативної невідповідності активів та пасивів за строками до погашення у періодах: «на вимогу» , що становить - «-» 114,95 млн.грн. або 14,81% до активів, понад один рік - «-» 106,2 млн. грн.. або 14,58% до активів, понад п`ять років - «-» 130,8 млн. грн. або 17,95% до активів, понад 10 років - «-» 131,6 млн.грн. або 18,06% до активів, що підтверджується даними статистичної звітності за формою № 631 «Структура активів та пасивів за строками» станом на 01.12.2015; залучення банком коштів фізичних осіб «до запитання» в національній валюті у листопаді 2015 року відбувалося за завищеними процентними ставками - 20,00% (по системі банків - 5,50%).

Стверджується, що власником істотної участі ПАТ «Банк «Софійський» незважаючи на вимоги ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» не вжито невідкладних заходів з достатньої фінансової підтримки ПАТ «Банк «Софійський».

Отже, вказує, що зважаючи на невиконання ПАТ «Банк «Софійський» протягом п`яти робочих днів поспіль двох і більше відсотків своїх зобов`язань перед вкладником, беручи до уваги нездійснення власником істотної участі своєчасних заходів для запобігання настанню неплатоспроможності ПАТ «Банк «Софійський», та допущені ним порушення банківського законодавства, віднесення ПАТ «Банк «Софійський» до категорії неплатоспроможних є адекватним вчиненим порушенням та рівню загрози інтересам вкладників та інших кредиторів ПАТ «Банк «Софійський».

22.12.2015 у відповідності до п. 2 ч. 5 ст.12, статей 34-37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та на підставі постанови Правління Національного банку України від 22.12.2015 № 916 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Софійський» до категорії неплатоспроможних» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 235 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Софійський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Відповідно до рішення було розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк «Софійський» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на три місяці з 23.12.2015 по 22.03.2016 та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Банк «Софійський» Кулішу Віктору Миколайовичу.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.03.2016 № 378 «Про продовження строків тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Софійський» продовжено строк тимчасової адміністрації в неплатоспроможному банку ПАТ «Банк «Софійський» з 23.03.2016 по 22.04.2016 та продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Софійський» Куліша Віктора Миколайовича.

24.12.2015 та 25.03.2016 державними реєстраторами юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Бондаренко Людмилою Михайлівною та Кукла Світланою Олександрівною внесені до ЄДР записи: 4022984, яким внесено зміни до відомостей про керівника Банку, а саме про уповноважену особу фонду гарантування вкладів фізичних осіб Куліша Віктора Миколайовича - голова комісії з припинення або ліквідатор; 6022984, яким внесено зміни до відомостей про керівника Банку; продовжено повноваження ОСОБА_6.

22.04.2016 розглянувши пропозицію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Софійський», викладену в листі від 21.04.2016 № 21-20483/16, пояснювальну записку Департаменту банківського нагляду, Правління Національного банку України винесло постанову «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Софійський» № 284, якою вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ «Банк «Софійський».

На підставі постанови Правління Національного банку України від 22.04.2016 № 284 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Софійський» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 363 від 25.04.2016 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Софійський» та делегування повноважень ліквідатора банку», яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Софійський» з 25.04.2016 по 24.04.2018 включно, призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк «Софійський» провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кулішу В.М. строком на 2 роки з 25.04.2016 по 24.04.2018 включно.

27.04.2016 державним реєстратором юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Бондаренко Людмилою Михайлівною внесено до ЄДР запис: 7022984 - внесення рішення державного органу про припинення юридичної особи в результаті ліквідації, що підтверджується витягом з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Не погоджуючись з винесеними постановами, прийнятими рішеннями, та вчиненими діями відповідачів Товариство з обмеженою відповідальністю «Боярбудінвест» звернулось до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та постановляючи ухвалу про залишення адміністративного позову без розгляду, суд апеляційної інстанції виходив з того, що в даному випадку у позивача немає адміністративної процесуальної дієздатності для звернення з позовом щодо оскарження рішень, прийнятих Національним банком України та виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відносно ПАТ «Банк «Софійський», оскільки спірні рішення НБУ не приймалися відносно позивача в межах наглядової діяльності, а стосувалися безпосередньо ПАТ «Банк «Софійський», який в даному випадку має право оскаржити рішення відповідачів, які прийняті за результатами наглядової діяльності Національного банку України. Крім того, судом апеляційної інстанції вказано, що в Статуті ПАТ «Банк «Софійський» відсутнє право позивача на звернення до суду за захистом порушених прав та законних інтересів цього банку.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній на час розгляду справи судами) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України, у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Основного Закону). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України та ст. 2, 6 КАС України.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим.

Статтею 79 Закону № 2121-ІІІ передбачено, що банк або інші особи, які охоплюються наглядовою діяльністю НБУ, мають право оскаржити в суді в установленому законодавством порядку рішення, дії або бездіяльність НБУ чи його посадових осіб.

НБУ має право здійснювати перевірку осіб, які охоплюються наглядовою діяльністю НБУ, з метою дотримання ними законодавства щодо банківської діяльності. При здійсненні перевірки НБУ має право вимагати від цих осіб подання будь-якої інформації, необхідної для здійснення перевірки. Інспектовані особи зобов`язані подавати НБУ затребувану інформацію у визначений ним строк. До осіб, які можуть бути об`єктом перевірки НБУ, належать власники істотної участі у банку та учасники банківських груп (ч. 1, 2 ст. 72 Закону № 2121-ІІІ).

Водночас згідно з п. 13 ч. 1 ст. 73 Закону № 2121-III у разі порушення банками або іншими особами, які можуть бути об`єктом перевірки НБУ відповідно до цього Закону, банківського законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, нормативно-правових актів НБУ, його вимог, встановлених відповідно до статті 66 цього Закону, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, застосування іноземними державами або міждержавними об`єднаннями або міжнародними організаціями санкцій до банків чи власників істотної участі у банках, що становлять загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, НБУ адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких, зокрема, належить відкликання банківської ліцензії та ліквідація банку.

З аналізу наведених норм можна зробити висновок, що відповідно до Закону № 2121-ІІІ до суб`єктів оскарження рішень та дій НБУ, крім банків, віднесено й «інші особи, які охоплюються наглядовою діяльністю НБУ». При цьому норма ст. 79 Закону № 2121-ІІІ сформульована у загальному вигляді, як наділення таких суб`єктів правом на оскарження рішень НБУ, без конкретизації предмета оскарження. У цій нормі не міститься жодних застережень щодо можливості оскарження такими особами лише рішень НБУ, які прямо адресовані цим особам.

Таким чином, положення ст. 79 Закону № 2121-ІІІ поширюються на відносини та випадки, коли рішеннями НБУ порушуються права та законні інтереси також й інших осіб, які охоплюються наглядовою діяльністю НБУ.

Віднесення банків до категорії проблемних або неплатоспроможних, а також відкликання банківської ліцензії та ліквідація банків з підстав, визначених Законом №2121-ІІІ, є заходами адміністративного реагування та адміністративного впливу НБУ і, водночас, засобами реалізації функцій НБУ щодо банківського нагляду.

Слід вказати, що у зазначених правовідносинах важливі повноваження набуває ФГВФО, оскільки виконує спеціальні функції.

Так, відповідно до ч. 1 і 2 ст. 3 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI) Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. ФГВФО є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно зі ст. 4 Закону № 4452-VI основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Фонд підзвітний Верховній Раді України, Кабінету Міністрів України та НБУ (ст. 5 Закону № 4452-VI).

Частиною 7 ст. 3 Закону № 4452-VI передбачено, що взаємодія ФГВФО з НБУ та органами державної влади здійснюється в межах, визначених цим Законом, іншими актами законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 35 Закону № 4452-VI тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд може делегувати призначеній виконавчою дирекцією уповноваженій особі Фонду.

Зі змісту наведених норм Закону № 4452-VI, виходячи із спеціальних функцій та завдань діяльності Фонду, убачається, що діяльність Фонду спрямована на співпрацю з НБУ.

Водночас згідно з ч. 1 ст. 36 Закону № 4452-VI з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії і внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 46 Закону № 4452-VI з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, який ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку.

Таким чином, на підставі аналізу змісту Закону № 4452-VI можна дійти висновку, що після введення тимчасової адміністрації всі повноваження виконавчого органу (правління) банку призупиняються, а у разі ліквідації припиняються. Ураховуючи викладене, банк як юридична особа в особі її органів правління позбавлений будь-якої можливості на звернення до суду за захистом порушених прав банку (його акціонерів) з метою оскарження відповідного рішення НБУ, зокрема, про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. ФГВФО чи його уповноваженої особи, якій делеговано повноваження тимчасового адміністратора банку (ліквідатора), у силу норм Закону №4452-VI у своїй діяльності спрямована на співпрацю з НБУ, а не на звернення до суду з вимогами щодо визнання протиправними дій НБУ та/або оскарження прийнятих НБУ рішень.

Стаття 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» установлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право на справедливий судовий розгляд, гарантований ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним із основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який, серед іншого, передбачає, що закони мають бути чіткими і зрозумілими, закони не повинні бути суперечливими, а у випадку недостатньої чіткості чи суперечливості норм права вони мають тлумачитися на користь невладного суб`єкта (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії»).

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що ст. 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права.

Верховний Суд звертає увагу, що на розгляді ЄСПЛ перебувала справа «Фельдман та банк «Слов`янський» проти України», у якій, серед іншого, заявники скаржилися на те, що банк не мав доступу до суду для оскарження постанови НБУ.

Так, у рішенні від 21 грудня 2017 року у справі «Фельдман та банк «Слов`янський» проти України» ЄСПЛ підкреслив, що «за загальним правилом акціонер компанії не може стверджувати, що він є жертвою стверджуваного порушення прав компанії за Конвенцією (див. рішення у справі «Агротексім та інші проти Греції» від 24 жовтня 1995 року, п. 59-72). Проникнення за «корпоративну завісу» або нехтування правосуб`єктністю компанії може буде виправданим лише за виключних обставин, зокрема, якщо точно встановлено, що компанія не може звернутися до конвенційних установ через органи, утворені згідно з її статутом, або, у випадку ліквідації, через її ліквідаторів (там само, п. 66)».

Таким чином, ЄСПЛ дійшов висновку, що за звичайних обставин акціонер (навіть мажоритарний) не може звертатися до суду в інтересах банку.

Водночас у контексті згаданої справи «Фельдман та банк «Слов`янський» проти України» ЄСПЛ зазначив таке: «подаючи скарги в інтересах банку-заявника, перший заявник діяв як мажоритарний акціонер та віце-президент банку. На момент подання заяви акціонери та виконавчі органи банку-заявника були позбавлені своїх повноважень щодо управління діяльністю банку-заявника. Банк перебував під контролем ліквідаційної комісії, що складалася з посадових осіб територіальних управлінь НБУ, які становили більшість, та працівниками місцевої податкової інспекції (п. 12). Таким чином, з огляду на ситуацію банку-заявника та характер цих скарг Суд доходить висновку, що існували виключні обставини, які надали першому заявнику право подати цю заяву в інтересах банку-заявника (див. згадане рішення у справі «Кредитний та індустріальний банк проти Чеської Республіки», п. 46-52, та ухвалу щодо прийнятності у справі «Капітал банк АД проти Болгарії» від 09 вересня 2004 року)».

При цьому ЄСПЛ зазначив, що скарги, подані першим заявником (Фельдманом) як мажоритарним акціонером, є несумісними за критерієм ratione personae із положеннями Конвенції у розумінні підп. «a» п. 3 ст. 35 Конвенції, а тому Фельдман як акціонер банку не вправі звертатись до суду у власних інтересах, і за звичайних обставин (зокрема за наявності уповноважених органів банку) не вправі звертатись до суду й в інтересах банку. Водночас, ураховуючи, що виконавчі органи банку-заявника були позбавлені своїх повноважень, з огляду на ситуацію банку та характер цих скарг ЄСПЛ доходить висновку, що існували виключні обставини, які надали акціонеру право подати цю заяву в інтересах банку-заявника.

Таким чином, стороною у справі був не акціонер банку, а сам банк, оскільки з огляду на виключні обставини від імені банку діяв контролюючий акціонер банку, який за звичайних обставин не вправі представляти банк.

У справі, що розглядається, Верховний Суд доходить аналогічних висновків.

Позивачем у справі є особа, на захист прав чи інтересів якої спрямовані позовні вимоги. У цій справі йдеться про порушення прав ПАТ «Банк «Софійський», а не ТОВ «Боярбудінвест». Способи захисту, про застосування яких просить позивач, направлені на відновлення прав та інтересів ПАТ «Банк «Софійський», а не ТОВ «Боярбудінвест». Тому позивачем у цій справі має бути не ТОВ «Боярбудінвест», а ПАТ «Банк «Софійський».

Разом з цим ТОВ «Боярбудінвест», яке звернулося з позовною заявою фактично в інтересах ПАТ «Банк «Софійський» як контролюючий акціонер банку за звичайних обставин не вправі звертатись до суду в інтересах позивача - ПАТ «Банк «Софійський», але, ураховуючи, що виконавчі органи ПАТ «Банк «Софійський» були позбавлені своїх повноважень, Верховний Суд доходить висновків про існування виключних обставин, у силу яких слід визнати повноваження контролюючого акціонера, тобто ТОВ «Боярбудінвест» звернутись до суду з позовом у цій справі в інтересах ПАТ «Банк «Софійський», і призначити осіб, уповноважених на процесуальне представництво.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 лютого 2019 року у справі №826/2184/17.

Фактичні обставини у справі, що розглядається, не містить істотних відмінностей, а тому висновки Великої Палати Верховного Суду є релевантними.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування ухвали суду апеляційної інстанції з направленням справи для продовження розгляду.

Колегія суддів також зазначає, що касаційному перегляду підлягає лише ухвала суду апеляційної інстанції про залишення позовної заяви без розгляду, відтак у суду відсутні повноваження щодо перегляду рішення суду першої інстанції та залишення його в силі, як того просить позивач в касаційній скарзі, а тому касаційну скаргу слід задовольнити частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 353 КАС України (в редакції до набрання чинності змінами, внесеними Законом України від 15.01.2020 № 460-IX) підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Керуючись ст.ст. 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Боярбудінвест" задовольнити частково.

Ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року скасувати.

Справу направити до Першого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий А. Ю. Бучик

Судді: А. І. Рибачук

С. Г. Стеценко