Справа № 826/2155/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2020-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/2155/18 Суддя першої інстанції: Скочок Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Епель О.В., Собківа Я.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на прийняте у порядку письмового провадження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» - ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» до Головного управління ДПС у м. Києві про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2018 року Публічне акціонерне товариство «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» - ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» (далі - Позивач, ПАТ «ПАТ «КИЇВЗНДІЕП») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - ГУ ДФС у м. Києві) про скасування вимоги від 05.12.2017 року №Ю-8095-17.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.12.2019 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) частково дублює попередню прийняту ГУ ДФС у м. Києві вимогу, що покладає на ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» додаткову фінансову відповідальність у вигляді зобов`язання сплати коштів вдруге, що не узгоджується з положеннями ст. 61 Конституції України.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, ГУ ДФС у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що, по-перше, скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) у судовому порядку не скасовує наявність суми такого боргу, яка обліковується за Позивачем, по-друге, податкові вимоги формуються автоматично на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючих органів, по-третє, заборгованість зі сплати єдиного внеску обліковувалася за підприємством, починаючи з 01.01.2013 року, по-четверте, сплачені у листопаді 2017 року кошти належним чином зараховані та відображені в інтегрованій картці платника, по-п`яте, окремі дефекти вимоги контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо її протиправності, по-шосте, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.10.2019 року у справі №640/9027/19 було відмовлено у задоволенні позову ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» до ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15.03.2019 року №Ю-8095-17 та рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.12.2019 року у справі №826/2155/18 було відмовлено у задоволенні позову ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» до ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.06.2019 року №Ю-8095-17.

Після усунення визначених в ухвалі від 28.01.2020 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» просить відмовити в її задоволенні. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що ГУ ДФС у м. Києві не було враховано всі сплати єдиного внеску з листопада 2015 року, які здійснювалися через органи Державної виконавчої служби України. Крім того, вказує, що станом на 30.11.2017 року за даними інтегрованої картки платника за Позивачем обліковувалася недоїмка зі сплати єдиного внеску в сумі 534 694,28 грн., що виникла станом на 31.10.2017 року із додаванням заборгованості за листопад 2017 року. Водночас, оскаржуваною вимогою охоплюється період недоїмки, щодо якого вже було винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки), правомірність якої підтверджена рішенням суду, яке набрало законної сили.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2020 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження, а також здійснено заміну ГУ ДФС у м. Києві правонаступником - Головним управлінням ДПС у м. Києві (далі - Відповідач, ГУ ДПС у м. Києві).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що ГУ ДФС у м. Києві складено та направлено на адресу ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.12.2017 року №Ю-8095-17 на суму 534 694,28 грн., яка обліковувалася за Позивачем станом на 30.11.2017 року (т. 1 а.с. 8). Дану вимогу отримано ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» 21.12.2017 року.

Крім того, матеріали справи свідчать, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.07.2018 року у справі №826/17863/17, яке набрало законної сили 30.08.2018 року, відмовлено у задоволенні позову ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» до ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2017 року №Ю-8095-17 (т. 2 а.с. 90-93). Даним судовим рішенням встановлено факт існування у Позивача недоїмки з єдиного внеску станом на 31.10.2017 року в сумі 423 548,82 грн.

Поряд з викладеним, згідно копії звіту за жовтень 2017 року (т. 1 а.с. 182-183) належна до сплати підприємством сума єдиного за жовтень 2017 року складала 111 145,46 грн. У свою чергу, за даними інтегрованої картки платника (т. 1 а.с. 41-58) станом на 30.11.2017 року за ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» обліковувалася недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 534 694,28 грн., у тому числі сума несплаченого єдиного внеску у розмірі 111 145,46 грн. за жовтень 2017 року.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 1, 4, 6, 9, 13, 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а також Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449, прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки до оскаржуваної вимоги включені суми недоїмки за періоди, які охоплювалися попередніми вимогами.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 вказаного Закону платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно ч. 8 ст. 9 Закону платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

За своєю правовою природою недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону).

За правилами ч. 4 ст. 25 Закону орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Приписи ч. 5 ст. 25 Закону визначають, що вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

При цьому, за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення (ч. 6 ст. 25 Закону).

процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон), нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів, визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449 (далі - Інструкція).

Пунктом 2 розділу VI Інструкції передбачено, що у разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити у звітності, що подається платником до органів доходів і зборів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

За правилами п. 3 розд. VI Інструкції органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо, зокрема, платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Сума боргу у вимозі проставляється у гривнях з двома десятковими знаками.

Відповідно до п. 4 розд. VI Інструкції вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Орган доходів і зборів веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до цієї Інструкції.

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1 частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), 2 частина - порядковий номер, 3 частина - літера «У» (узгоджена вимога).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Зі змісту наведених положень чинного законодавства випливає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується органами доходів і зборів, зокрема, на підставі облікових даних з інформаційних систем на суму боргу, що перевищує 10 гривень. При цьому, до повного погашення суми боргу порядковий номер такої вимоги не може бути змінений.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, факт обліку за ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» станом на 31.10.2017 року заборгованості зі сплати єдиного внеску на суму 533 216,80 грн., у тому числі недоїмки у розмірі 489 551,15 грн. встановлено рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.07.2018 року у справі №826/17863/17, яке набрало законної сили 30.08.2018 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, матеріалами справи підтверджується наявність у Позивача недоїмки зі сплати єдиного внеску на суму 489 551,15 грн. станом на 31.10.2017 року, чим спростовується посилання ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» на те, що ГУ ДФС у м. Києві не були враховані всі сплати через органи Державної виконавчої служби України за період з листопада 2015 року, коли було винесено першу вимогу.

Крім іншого, як було встановлено раніше, ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» у звіті за жовтень 2017 року самостійно нараховано до сплати суму єдиного внеску у розмірі 111 145,46 грн. У період з жовтня по листопад 2017 року Позивачем було сплачено єдиний внесок на загальну суму 113 519,17 грн. (т. 1 а.с. 184-195), яка, як вбачається зі змісту інтегрованої картки платника була врахована органом доходів і зборів в рахунок погашення заборгованості минулих періодів за правилами ч. 6 ст. 25 Закону.

У зв`язку з тим, що станом на 30.11.2017 року сума недоїмки зі сплати єдиного внеску збільшилася до 534 694,28 грн., ГУ ДФС у м. Києві на виконання вимог Закону та Інструкції було складено та направлено на адресу ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.12.2017 року №Ю-8095-17 на згадану суму. При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу, що порядковий номер оскаржуваної вимоги - 8095 - залишився незмінним. Викладене, у свою чергу, свідчить, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 05.12.2017 року №Ю-8095-17 обґрунтовано у відповідності до положень п. 3 розд. VI Інструкції сформована Відповідачем під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що за правилами п. 7 розд. VI Інструкції якщо протягом наступного базового звітного періоду сума боргу (недоїмки) платника зросла, то після проходження відповідної процедури узгодження та оскарження вимога про сплату боргу (недоїмки) подається до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства тільки на суму зростання боргу (недоїмки).

Таким чином, чинне законодавство наділяє орган доходів і зборів правом на формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) у випадку збільшення суми боргу (недоїмки) платника із включенням до неї усього періоду виникнення такої недоїмки та всіх попередньо нарахованих сум. Разом з тим, уповноваживши суб`єкт владних повноважень на вчинення таких дій, законодавець у п. 7 розд. VI Інструкції виклав застереження, за яким у випадку формування нової вимоги про сплату боргу (недоїмки) у випадку зростання суми боргу (недоїмки) платника та після проходження процедури узгодження і оскарження така вимога подається до органу державної виконавчої служби тільки на суму зростання боргу (недоїмки).

За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що включення до оскаржуваної вимоги від 05.12.2017 року №Ю-8095-17 суми недоїмки зі сплату єдиного внеску, які були указані у попередніх вимогах з таким самим порядковим номером, відповідає приписам Інструкції та не містить ознак протиправності, позаяк у примусовому порядку така вимога підлягає виконанню виключно у межах суми зростання боргу (недоїмки).

Викладене, у свою чергу, свідчить про помилковість позиції суду першої інстанції про покладення на платника тягаря додаткової фінансової відповідальності у вигляді зобов`язання сплати частину коштів вдруге внаслідок прийняття оскаржуваної вимоги, оскільки, як було підкреслено вище, чинним законодавством не допускається подвійне стягнення боргу (недоїмки) за умови охоплення новою вимогою сум, визначених у попередній вимозі із таким же порядковим номером.

Посилання суду першої інстанції на правові позиції Вищого адміністративного суду України судова колегія вважає помилковим, оскільки, у справах № 820/1188/15, № 813/3052/14 та № 823/995/15 до спірних правовідносин застосовувалися положення підзаконних нормативних актів (Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року № 21-1, та Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 року №455), який втратили чинність на момент виникнення спірних правовідносин та по-іншому їх врегульовували.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлену вище відсутність правових підстав для скасування оскаржуваної вимоги, судова колегія приходить до висновку про передчасність твердження Окружного адміністративного суду міста Києва про обґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при постановленні рішення порушено норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - задовольнити повністю.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2019 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді О.В. Епель

Я.М. Собків

Повний текст постанови складено « 13» травня 2020 року.