Справа № 826/9022/18
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2020-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2020 року м. Київ № 826/9022/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 »

до Київської міської ради

про визнання протиправною та нечинною Київської міської цільової програми контролю за утриманням домашніх тварин та регулювання чисельності безпритульних тварин гуманними методами на 2017-2019 роки, затвердженої рішенням Київської міської ради № 684/3691 від 14 грудня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, в якому позивач просить суд визнати протиправною та нечинною Київську міську цільову програму контролю за утриманням домашніх тварин та регулювання чисельності безпритульних тварин гуманними методами на 2017-2019 роки, затверджену рішенням відповідача № 684/3691 від 14 грудня 2017 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.06.2018 року (суддя Вовк П.В. ) відкрито провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.06.2018 року задоволено заяву про самовідвід головуючого у справі, а справу передано на повторний автоматичний розподіл справ між суддями.

На підставі розпорядження №1189 від 19.06.2018 року «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» протоколом автоматичного розподілу справ між суддями від 19.06.2018 року адміністративну справу 826/9022/18 передано для розгляду судді Качуру І.А.В обґрунтування позовних вимог позивач вважає безпідставним складання Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби податкового повідомлення-рішення від 04 червня 2018 року № , оскільки оскаржуване податкове повідомлення-рішення складене з порушенням норм чинного законодавства України за відсутності вини позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.06.2018 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу строк для надання до суду відзиву на позовну заяву.

Відповідачем надано відзив проти вказаного позову, в якому заперечує проти позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, вважаємо, що рішення прийнято в межах наданих повноважень.

Розглянувши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

26 грудня 2017 року позивач перебував напроти входу в Гематологічне відділення та біля входу останнім була помічена зграя безпритульних собак.

Про ситуацію позивач письмово інформував керівництво госпіталя та Київську міську державну адміністрацію.

Листом від 09.01.2018 керівництво госпіталю надало відповідь, в якому інформувало про факт звернення до комунальних служб з метою відлову безпритульних тварин.

Разом з тим, листом від 05.01.2018 Київська міська державна адміністрація інформувала позивача про відмову здійснити відлов безпритульних тварин, посилаючись на існування Київської міської цільової програми контролю за утриманням домашніх тварин та регулювання чисельності безпритульних тварин гуманними методами на 2017-2019 року, затвердженої Рішенням Київської міської ради № 684/3691 від 14 грудня 2017 року. Згідно відповіді відлов буде здійснено лише на підставі договору, а після відлову собаки будуть простерилізовані та повернуті на місце вилову під опіку юридичних та фізичних осіб.

Встановлено, що в газеті «Хрещатик» від 22 грудня 2017 року № 135 (5048) на сторінках додатку (рубрики) «Документ» 3-10 оприлюднено (надруковано, опубліковано, розміщено) текст Київської міської цільової програми контролю за утриманням домашніх тварин та регулювання чисельності безпритульних тварин гуманними методами на 2017- 2019 року, затвердженої Рішенням Київської міської ради № 684/3691 від 14 грудня 2017 року (далі - Програма).

Зазначена Програма є предметом оскарження за цим адміністративним позовом, оскільки позивач вказує, що як громадянин, мешканець міста, який сплачує передбачені законом податки та збори зацікавлений в належному та ефективному використанні коштів комунальної громади з тим аби створити безпечні та комфортні умови перебування та проживання для себе, батьків, сусідів, родичів, товаришів, знайомих, а відтак не погоджуючись із прийнятим рішенням відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Так, за визначенням ч.5 ст.1 Конвенції про захист під безпритульною твариною мається на увазі домашня тварина, яка або не має притулку, або знаходиться за межами оселі свого власника чи хазяїна й не перебуває під контролем чи безпосереднім наглядом будь-якого власника чи хазяїна.

Отже, у розумінні Конвенції про захист безпритульною є 1) тварина, котра взагалі не має притулку, тобто не має власника (господаря, хазяїна, доглядача тощо), 2) тварина, котра має власника (господаря, хазяїна, доглядача тощо), але знаходячись поза межами його оселі, не перебуває під його контролем (наглядом).

Частиною 2 ст. 3 Конвенції про захист передбачено, що ніхто не повинен залишати домашньої тварини. Суд звертає увагу представників сторін на те, що наведене положення свідчить про юридичну неспроможність доводів позивачів стосовно можливості знаходження котів (на відміну від собак) поза межами оселі власника без його безпосередньої фізичної присутності.

Вказане підтверджується також і положеннями ч. 1 ст. 4 Конвенції про захист, де зазначено, що будь-яка особа, яка утримує домашню тварину або яка дала згоду доглядати за нею, несе відповідальність за її здоров`я та благополуччя.

Можливість вжиття Державою заходів із контролю за кількістю безпритульних тварин витікає з ст. 12 Конвенції про захист.

Водночас із цим, текст Конвенції про захист не містить жодних чітких приводів для застосування згаданих заходів із контролю, зокрема і у формі вилову безпритульних тварин.

У національному законодавстві України такі заходи включені законодавцем до Закону України "Про захист тварин від жорстокого поводження".

За визначенням ст. 1 означеного закону безпритульні тварини - домашні тварини, що залишилися без догляду людини або утворили напіввільні угруповання, здатні розмножуватися поза контролем людини.

У силу приписів ст. 9 Закону України "Про захист тварин від жорстокого поводження" особа, яка утримує домашню тварину, зобов`язана: забезпечити домашній тварині необхідні умови, що відповідають її біологічним, видовим та індивідуальним особливостям, відповідно до вимог цього Закону; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм експлуатації жилого приміщення, де утримується домашня тварина (місце постійного утримання), та норм співжиття (ч. 1 ст. 9); особи, які утримують домашніх тварин, мають право з`являтися з ними поза місцями їх постійного утримання (супроводжувати їх) (ч. 3 ст. 9); супроводжувати домашню тварину може особа, яка досягла 14-річного віку (ч. 4 ст. 9); особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити: безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною; безпеку супроводжуваної домашньої тварини; безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою (ч. 5 ст. 9); при супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду (ч. 6 ст. 9).

З процитованої норми закону чітко та однозначно витікає, що домашня тварина (собака чи кіт) не може залишатись без нагляду і піклування з боку людини, що цілком узгоджується з вимогами Конвенції про захист.

Статтею 22 Закону України "Про захист тварин від жорстокого поводження" визначено, що при поводженні з домашньою твариною особа, яка її утримує, зобов`язана, зокрема, забезпечити наявність намордника, повідка, що необхідні для здійснення вигулу домашньої тварини поза місцем її постійного утримання.

Таким чином, національне законодавство України містить застереження, згідно з яким домашня тварина (як собака, так і кіт) не може перебувати поза доглядом людини та не може знаходитись поза оселею людини без намордника чи повідка та без фізичної присутності власника (представника власника чи доглядача).

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про захист тварин від жорстокого поводження" передбачена можливість вилову безпритульних тварин, під якими законодавець розуміє загублених, покинутих, залишених без опіки і бродячих тварин.

Разом із тим, суд відмічає, що саме для собак ч. 1 ст. 24 Закону України "Про захист тварин від жорстокого поводження" національним законодавцем запроваджено окремий правовий режим застосування такого заходу контролю (нагляду) як вилов у разі знаходження поза оселею людини без власника.

Підстав для поширення названого механізму на правовідносини, котрі складаються відносно котів, суд не вбачає.

Стосовно інших домашніх тварин національним законодавцем у ч. 2 ст. 24 Закону України "Про захист тварин від жорстокого поводження" та у ч.3 ст.24 Закону України "Про захист тварин від жорстокого поводження" запроваджено спеціальні правові режими вилову.

Так, згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України "Про захист тварин від жорстокого поводження" тимчасовій ізоляції підлягають собаки, коти та інші домашні тварини в разі, якщо на це є відповідне рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ветеринарної медицини, а також ті, що завдали тілесних ушкоджень людині або іншій домашній тварині.

Оскільки тимчасова ізоляція фізично неможлива без попереднього застосування процедури вилову, то суд вважає, що дана норма закону запроваджує підстави для вилову безпритульних тварин (як собак, так і котів) у разі: 1) наявності рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, або центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ветеринарної медицини; 2) наявності факту завдання твариною тілесних ушкоджень.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України "Про захист тварин від жорстокого поводження" тимчасова ізоляція домашніх тварин може проводитись у примусовому порядку, якщо домашня тварина є небезпечною для оточуючих.

З викладених вище міркувань вилов безпритульних тварин (як собак, так і котів) у порядку даної норми закону можливий у разі існування з боку тварини загрози для життя та здоров`я людини.

При цьому, суд зауважує, що за загальним правилом така загроза настає як у випадку захворювання самої тварини (як за явними і очевидними симптомами захворювання, так і за будь-якими іншими ознаками хвороби, котрі поза розумним сумнівом свідчать про відмінність поведінки та стану тварини від здорової), так і у випадку ймовірності впливу здорової тварини на безпеку здоров`ю людини через дію алергічних факторів.

Таким чином, у тексті Закону України "Про захист тварин від жорстокого поводження" законодавець прямо сформулював підстави та приводи для вилову безпритульних тварин у разі існування загрози з їх боку безпечному середовищу існування людини.

Законом України «Про захист населення від інфекційних захворювань» зазначено, що протиепідемічні заходи - комплекс організаційних, медико-санітарних, ветеринарних, інженерно-технічних, адміністративних та інших заходів, що здійснюються з метою запобігання поширенню інфекційних хвороб, локалізації та ліквідації їх осередків, спалахів та епідемій.

Статтею 5 Закону України «Про захист населення від інфекційних захворювань» передбачено, що органи місцевого самоврядування у сфері захисту населення від інфекційних хвороб забезпечують проведення профілактичних і протиепідемічних заходів на територіях населених пунктів, у місцях масового відпочинку населення та рекреаційних зонах, а також робіт по ліквідації епідемій та спалахів інфекційних хвороб і вирішують питання фінансового та матеріально-технічного забезпечення цих заходів і робіт.

Організація та проведення профілактичних і протиепідемічних заходів, зокрема щодо санітарної охорони території України, обмежувальних заходів стосовно хворих на інфекційні хвороби та бактеріоносіїв, виробничого контролю, у тому числі лабораторних досліджень і випробувань при виробництві, зберіганні, транспортуванні та реалізації харчових продуктів і продовольчої сировини та іншої продукції, при виконанні робіт і наданні послуг, а також організація та проведення медичних оглядів і обстежень, профілактичних щеплень, гігієнічного виховання та навчання громадян, інших заходів, передбачених санітарно- гігієнічними та санітарно-протиепідемічними правилами і нормами, у межах встановлених законом повноважень покладаються на органів виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, органи державної санітарно-епідеміологічної служби, заклади охорони здоров`я, підприємства, установи та організації незалежно від форм власності, а також на громадян (стаття 11 вказаного закону).

Також, статтею 16 Закону України «Про захист населення від інфекційних захворювань» передбачено, що захист населення від інфекційних хвороб, спільних для тварин і людей , забезпечуються проведенням ветеринарно-санітарних, протиепізоотичних, профілактичних заходів під час догляду за тваринами, виробництва, переробки та реалізації продукції тваринництва, дотриманням усіма господарюючими суб`єктами вимог ветеринарних, санітарно-гігієнічних і санітарно-протиепідемічних правил і норм, а також контролем місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за їх дотриманням.

Законом України «Про захист тварин від жорстокого поводження» визначено, що гуманне ставлення до тварин - дії, що відповідають вимогам захисту тварин від жорстокого поводження і передбачають доброзичливе ставлення до тварин, сприяння їх благу, покращання якості їх життя тощо.

Нормативно-правове регулювання захисту тварин від жорстокого поводження здійснюється цим Законом, законами України "Про тваринний світ", "Про охорону навколишнього природного середовища", "Про ветеринарну медицину", "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення", "Про захист населення від інфекційних хвороб та іншими нормативно-правовими актами, що прийняті відповідно до нього (стаття 2 вказаного закону).

Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у зв`язку з утриманням тварин та поводженням із ними фізичних та юридичних осіб.

Дія цього Закону поширюється на поводження з тваринами незалежно від форми власності та інших речових прав на них.

Відповідно до преамбули Європейської конвенції «Про захист домашніх тварин», ратифіковану Законом № 578-У11 (578-18) від 18.1)9.2013:

Держави - члени Ради Європи, які підписали цю Конвенцію, беручи до уваги те, що метою Ради Європи є досягнення більшого єднання між її членами; визнаючи те, що людина має моральне зобов`язання поважати всіх живих істот, і пам`ятаючи про те, що домашні тварини мають особливі стосунки з людиною:

беручи до уваги важливість домашніх тварин у сприянні якості життя й зумовлювану цим їхню цінність для суспільства;

беручи до уваги труднощі, які виникають через величезну кількість тварин, яких утримує людина;

беручи до уваги небезпеки, які зумовлюються надлишковою кількістю домашніх тварин, для гігієни, здоров`я та безпеки людини й інших тварин;

беручи до уваги те, що утримання представників дикої фауни як домашніх тварин не повинно заохочуватись;

усвідомлюючи різні умови, які регулюють набуття, утримання, комерційне та некомерційне розведення та передачу домашніх тварин, а також торгівлю ними; усвідомлюючи те, що домашні тварини не завжди утримуються в умовах, які сприяють їхньому здоров`ю та нормальному існуванню;

відзначаючи те, що ставлення до домашніх тварин дуже різниться, іноді через обмежені знання та інформованість.

Статтею 1 Європейської конвенції «Про захист домашніх тварин» визначено: 1. Під домашньою твариною мається на увазі будь-яка тварина, яку утримує чи збирається утримувати людина, зокрема у своїй оселі для власного задоволення й товариства.

Під притулком для домашніх тварин мається на увазі некомерційне господарство, де домашні тварини можуть утримуватись у значних кількостях. Якщо національні законодавчі та (або) адміністративні акти дозволяють, то таке господарство може приймати безпритульних тварин.

Під безпритульною твариною мається на увазі домашня тварина, яка або не має притулку, або знаходиться за межами оселі свого власника чи хазяїна й не перебуває під контролем чи безпосереднім наглядом будь-якого власника чи хазяїна.

Частиною Зстатті 2 Європейської конвенції «Про захист домашніх тварин» визначено, що ніщо в цій конвенції не впливає на свободу Сторін приймати суворіші акти про захист домашніх тварин або застосовувати положення, які містяться тут, до категорій тварин, які в цьому документі не були згадані прямо.

Відповідно до ч. 2 статті 3 Європейської конвенції «Про захист домашніх тварин» ніхто не повинен залишати домашньої тварини, (але з урахуванням приписів ч. 1 статті 1, ч. З статті 2, п. b ч. 2 статті 10 вказаної Конвенції рішення Київської міської ради від 14.12.2017 № 684/3691, яким затверджені Київську міську цільову програму контролю за утриманням домашніх тварин та регулювання чисельності безпритульних тварин гуманними методами Іна 2017 -2019 роки, відповідає вимогам національним законодавству та законодавству європейських держав).

Також, статтею 10 Європейської конвенції «Про захист домашніх тварин» передбачено, що хірургічні операції для зміни зовнішнього вигляду домашньої тварини або для інших нелікувальних цілей забороняються, зокрема:

купірування хвоста;

купірування вух;

позбавлення голосу;

видалення зубів і пазурів.

2. Винятки із цих заборон дозволяються лише:

якщо ветеринарний лікар уважає, що нелікувальні заходи є необхідними або з огляду на ветеринарно-медичні показники, або для користі будь-якої конкретної тварини.

для запобігання розмноженню.

Статтею 12 Європейської конвенції «Про захист домашніх тварин» передбачено, що коли Сторона уважає, що кількість безпритульних тварин становить для неї проблему, вона вживає відповідних законодавчих та (або) адміністративних заходів, які необхідні для зменшення їхньої кількості у спосіб, який не викликає болю, страждань або пригнічення, яких можна уникнути.

Сторони зобов`язуються розглянути:

забезпечення можливості постійної ідентифікації собак і кішок за допомогою спеціальних методів, під час застосування яких тварині спричиняються незначні біль, страждання чи пригнічення або не спричиняються взагалі, наприклад за допомогою татуювання, а також введення реєстру номерів тварин разом з прізвищами та адресами їхніх власників;

зменшення незапланованого розмноження собак і кішок за допомогою кастрації цих тварин;

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються у порядку, встановленому Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Згідно ст. 1 ЗУ «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" регуляторний акт - це: -прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі псіложення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання; - прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Відповідно до частини пятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (із змінами і доповненнями) (далі - Закон № 280/97-ВР), рішення ради нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо радою не встановлено більш пізній строк введення цих рішень у дію. Рішення Київської міської ради та розпорядження виконавчого органу Київради - Київської міської державної адміністрації нормативно-правового характеру, які стосуються прав та обов`язків громадян або мають загальний характер, набирають чинності, відповідно до частини першої Рішення Київської міської ради III сесії XXIII скликання від 04 лютого 1999 року № 138/239 (із змінами і доповненнями), з дня їх офіційного оприлюднення в газеті «Хрещатик», якщо самими рішеннями та розпорядженнями не встановлено пізніший термін введення їх у дію.

На підставі вищевикладеного рішенням Київської міської ради від 14.12.2017 № 684/3691 було затверджено Київську міську цільову програму контролю за утриманням домашніх тварин та регулювання чисельності безпритульних тварин гуманними методами на 2017 - 2019 роки (далі - Програма).

Отже, із зазначеного вище вбачається, що регуляторний акт має нормативно-правовий характер. При цьому, проект рішення пройшов всі передбачені чинним законодавством погодження структурних підрозділів Відповідача, що унеможливлює прийнята рішення порушенням норм чинного законодавства.

Разом із тим, суд бере до уваги, що за змістом перелічених рішень вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Під час розгляду справи суд надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У зв`язку із наведеним, враховуючи питання постійного утримання виловлених безпритульних домашніх тварин, бродячих домашніх тварин у разі не виявлення власника, відсутності підстав для умертвіння ЗУ «Про захист тварин від жорстокого поводження», суд приходить до висновку, що Рішення № 684/3691 від 14 грудня 2017 року затверджені Київською міською радою на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні» та «Про захист тварин від жорстокого поводження», а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Приписами частини 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахування аналізу всіх обставин справи, суд приходить до висновку про достатність підстав для відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 77, 139, 246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), про визнання протиправною та нечинною Київської міської цільової програми контролю за утриманням домашніх тварин та регулювання чисельності безпритульних тварин гуманними методами на 2017-2019 роки, затвердженої рішенням Київської міської ради № 684/3691 від 14 грудня 2017 року - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги)

Суддя І.А. Качур