Справа № 460/1537/20
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2020-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 травня 2020 року м. Рівне № 460/1537/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головинської сільської ради, Костопільського району, Рівненської області про визнання протиправним та скасування рішення ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , (далі позивач), звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головинської сільської ради, Костопільського району, Рівненської області (далі відповідач), про визнання протиправним та скасування рішення сорок шостої сесії сьомого скликання Головинської сільської ради № 1270 від 20 грудня 2019 року; зобов`язання Головинської сільської ради, Костопільського району, Рівненської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2га для ведення особистого селянського господарства. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що йому відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з підстав, не передбачених чинним законодавством. Водночас звертає увагу на відсутність дискреційних повноважень у відповідача щодо надання такого дозволу тому його слід зобов`язати надати такий дозвіл. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач надав суду лист від 14.04.2020 № 325/02-16 на позовну заяву в якому, зокрема, повідомив, що Головинською сільською радою було прийнято рішення № 1218 від 27.11.2019 року «Про включення земельних ділянок сільськогосподарського призначення комунальної власності до переліку інвестиційно-привабливих земельних ділянок, право оренди на які підлягає продажу на земельних торгах», відповідно до якого до переліку інвестиційно-привабливих земельних ділянок, право оренди на які підлягає продажу на земельних торгах, включено земельні ділянки орієнтовною площею 18,00га та 10,00га з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», які знаходяться на території с. Садки Головинської сільської ради Костопільського району Рівненської області (урочище Омелянівка, в межах населеного пункту). Також відповідач зазначив, що намічена гр. ОСОБА_1 земельна ділянка орієнтовною площею 2,0 га, яку він бажає отримати для ведення особистого селянського господарства, знаходиться в межах земельних ділянок, включених до переліку інвестиційно-привабливих.

Позивач відповідь на відзив не подав.

Позовна заява надійшла до суду 04.03.2020.

06.03.2020 ухвалою суду позов залишений без руху.

17.03.2020 від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяви.

19.03.2020 ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд враховує наступне.

21.11.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою з проханням надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки орієнтовною площею 2,000га на території Головинської сільської ради Костопільського району для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу.

До вказаної заяви позивачем було долучено викопіювання із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки.

20.12.2019 рішенням Головинської сільської ради Костопільського району Рівненської області сорок шостої сесії 7 скликання № 1270, ОСОБА_1 у дозволі на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,000га, яка розташована в с. Садки для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності Головинської сільської ради відмовлено.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України, в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III, а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Підпунктом «а» частини другої статті 83 ЗК України встановлено, що у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності;

Відповідно до частин першої третьої статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. «в» ч. 3 ст. 116 ЗК України).

У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

З огляду на це, позивач, який є громадянином України, має право на набуття права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0га.

Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначено у статті 118 ЗК України.

Відповідно до положень частини 6 статті 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

У частині сьомій статті 118 ЗК України зазначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно із приписами ч. 1 ст. 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Аналіз наведених норм права, якими врегульовано процедуру безоплатного отримання земельних ділянок, свідчить про те, що всі дії відповідних суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року № 280/97-ВР (надалі Закон № 280/97-ВР), сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України, статтями 26, 33, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до статті 59 Закону № 280/97-ВР, рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.

Із викладеного слідує, що питання щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України, розглядаються виключно на пленарних засіданнях, а рішення з цих питань приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.

Таким чином, рішення Головинської сільської ради Костопільського району Рівненської області від 20 грудня 2019 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» № 1270, вважається прийнятим у передбаченій законом формі (належним чином оформленим) та органом, до повноважень якого законом віднесено вирішення цього питання.

В той же час, як зазначалось вище, частиною сьомою статті 118 ЗК України встановлений місячний строк розгляду клопотання особи щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Матеріалами справи стверджується, що позивач звернувся із відповідним клопотанням до відповідача 21 листопада 2019, а 20 грудня 2019 відповідачем прийняте рішення за результатами розгляду поданого клопотання.

Отже, відповідачем не допущено порушення місячного строку розгляду клопотання позивача.

Разом з тим, посилання відповідача на те, що намічена гр. ОСОБА_1 земельна ділянка орієнтовною площею 2,0 га, яку він бажає отримати для ведення особистого селянського господарства, знаходиться в межах земельних ділянок, включених до переліку інвестиційно-привабливих згідно рішення № 1218 від 27.11.2019 року «Про включення земельних ділянок сільськогосподарського призначення комунальної власності до переліку інвестиційно-привабливих земельних ділянок, право оренди на які підлягає продажу на земельних торгах», є неприйнятними, зважаючи на те, що відповідач зазначив про даний факт вже в суді у листі на позовну заяву від 14.04.2020 № 325/02-16, проте посилань на такі підстави спірне рішення відповідача не містить.

Повторюючись, суд нагадує, що частиною сьомою статті 118 ЗК України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме:

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, спірне рішення відповідача від 20.12.2019 № 1270 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», взагалі не містить мотивів та підстав для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою за його заявою від 20.11.2019 року.

Отже, з врахуванням викладеного, спірне рішення відповідача прийняте з порушенням критеріїв обґрунтованості, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісності та розсудливості. Тому таке рішення є протиправним та належить до скасування.

Щодо дискреційних повноважень відповідача та зобов`язання надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Суд повторює, що розпорядження землями державної та комунальної форм власності здійснюють, відповідно, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, зазначені органи здійснюють і передачу земель у власність чи інше право користування. Такі повноваження встановлені, зокрема, Земельним Кодексом України (ст.ст. 8-12, 17, 122).

Тобто, законодавець наділив дані органи дискреційними повноваженнями при прийнятті управлінських рішень.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Враховуючи вищезазначене, дискреційне право, зокрема, органу місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

З огляду на наведене, право відповідача на вчинення дій щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема, у власність, є його дискреційними повноваженнями, а тому задоволення позовних вимог про зобов`язання надати такий дозвіл є формою втручання в дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування.

При цьому, слід ще раз наголосити, що спірне рішення відповідача не містить мотивів та підстав для відмови у наданні такого дозволу, що позбавляє суд можливості надати правову оцінку підставам ненадання дозволу, які мали б бути наведені у оскарженому рішенні.

За наведених обставин, суд вважає за необхідне обрати інший спосіб захисту прав та інтересів позивача, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав та інтересів (п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України), а саме: зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 21.11.2019 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2га для ведення особистого селянського господарства із дотриманням порядку, встановленого чинним законодавством, тим самим задовольнивши позовні вимоги.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то підстави для відшкодування йому судового збору відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, відсутні.

Керуючись статтями 241-246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення сорок шостої сесії сьомого скликання Головинської сільської ради Костопільського району Рівненської області «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» № 1270 від 20 грудня 2019 року.

Зобов`язати Головинську сільську раду Костопільського району Рівненської області повторно розглянути заяву позивача від 21 листопада 2019 року щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2га для ведення особистого селянського господарства із дотриманням вимог, встановлених статтею 118 Земельного кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

2) відповідач - Головинська сільська рада (35041, Рівненська обл., Костопільський р-н, с. Головин, вул. Вишнева, 1; ).

Суддя Комшелюк Т.О.