Справа № 320/7003/19
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2020-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2020 року м.Київ №320/7003/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, Броварської районної державної адміністрації Київської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вимогами про визнання протиправними дій Броварської РДА Київської області та виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області щодо відмови у нарахуванні їй компенсації як особі, яка надає соціальні послуги інваліду 1 групи "Б", зобов`язання Броварської РДА провести відповідні нарахування на її користь грошової компенсації як особі, яка надає соціальні послуги інваліду в розмірі 1797 грн., зобов`язання Броварської РДА проводити відповідні нарахування в подальшому з квітня 2020 щомісячно у розмірі 15 % з прожиткового мінімуму для працездатних осіб та стягнення з відповідачів на її користь моральної шкоди у розмірі по 5000 грн. з кожного.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначає, що вона здійснює догляд за своїм батьком, який є інвалідом 1 групи "Б" та у зв`язку з цим він потребує сторонньої допомоги. На протязі серпня-жовтня 2019 вона зверталась до відділу соціального захисту населення Великодимерської територіальної громади смт. В.Димерка, УСЗН Броварської РДА Київської області з необхідними документами та заявами про призначення їй компенсації як фізичній особі, яка надає соціальні послуги, а також зверталася на урядову гарячу лінію КМУ зі скаргами з приводу затягування розгляду поданих заяв.

Проте, листом № 2470 від 22.10.2019, виконком Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області відмовив у призначенні даного виду допомоги через те, що вона фактично не проживає з батьком, відвідує його через день та на вихідних, а тому відсутні об`єктивні дані про надання нею послуг, які можуть бути матеріально компенсовані .

Аналогічну відповідь позивачка отримала від Броварської районної державної адміністрації Київської області, оформленої листом №ЄВ 1145-6 від 29.10.2019.

Не погодившись з даними рішеннями відповідачів, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав. Вона наполягає, що здійснює допомогу батькові, не працює, тому Броварська РДА повинна провести нарахування щомісячної компенсаційної виплати у розмірі 15 % прожиткового мінімуму за період з жовтня 2019 по березень 2020 у загальному розмірі 1797 грн., а з квітня 2020 щомісячно у розмірі 15 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Крім того, позивачка зазначає, що їй спричинена моральна шкода, яка полягає у перенесенні душевних стражданнях у зв`язку з протиправною поведінкою відповідачів відносно неї та її батька у зв`язку з чим вона докладає значних зусиль по догляду за батьком.

Ухвалою суду від 27.02.2020 було відкрито спрощене позовне провадження у даній адміністративній справі без проведення судового засідання.

Відповідач, виконком Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області скористався правом на подання відзиву на позовну заяву та надіслав на адресу суду відзив, у якому зазначив, що у серпні 2019 позивачка звернулась до нього з пакетом

документів для отримання компенсації за надані соціальні послуги батькові ОСОБА_2 , у якому містився акт депутата про реєстрацію заявниці за адресою: АДРЕСА_1 та, яким було зафіксовано факт непроживання її за цією адресою. Протягом наступного місяця позивачка не надала жодних інших підтверджуючих документів про спільне проживання з батьком та надання йому соціальних послуг, у зв`язку з чим пакет документів був переданий на розгляд до УСЗН Броварської РДА.

18.09.2019, позивачка самостійно звернулась до УСЗН Броварського району з заявою про призначення компенсаційної виплати та пакетом документів, обґрунтовуючи нове звернення відмовою уповноваженої особи Великодимерської селищної ради у наданні їй можливості реалізувати право на компенсацію за надані нею соціальні послуги батьку ОСОБА_2 УСЗН Броварської РДА повідомило позивачку про необхідність надання нею додаткових документів, а саме: заяви від батька про необхідність надання йому соціальних послуг; акт обстеження житлово-побутових умов на підтвердження постійного надання батькові соціальних послуг; реквізити банку для перерахування коштів.

Однак, позивачкою зазначені документи не були надані. 03.10.2019, працівниками відділу СЗН виконкому Великодимерської селищної ради було здійснено виїзд для обстеження умов проживання ОСОБА_2 , перевіркою встановлено, що позивачка фактично проживає в АДРЕСА_2 , до батька вона приїзджає через день або на вихідні, результати обстеження були зафіксовані у відповідному акті. Позаяк позивачка не надала документів, які підтверджують здійснення нею постійного догляду за батьком, спеціалісти УСЗН відмовили їй у призначенні компенсації. Відповідач вважає, що його дії є правомірними та вчинені на підставі діючого законодавства України.

Відповідач, Броварська РДА Київської області також не погодилась з позовними вимогами та надала відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що 18.09.20 до УСЗН Броварського району звернулась позивачка з заявою про призначення їй компенсаційної виплати та пакетом документів через відмову уповноваженої особи Великодимерської селищної ради у її праві на компенсацію за надані соціальні послуги батьку ОСОБА_2 . Дослідивши подані документи та, здійснивши обстеження умов проживання ОСОБА_2 , яке зафіксовано актом № 30 від 03.10.2019, спеціалісти УСЗН встановили відсутність доказів спільного проживання заявниці з батьком та надання нею соціальної допомоги на постійні основі, про що було її повідомлено листом № 3477 від 17.10.2019.

Відповідач наголошує, що позивачка, відвідуючи свого батька через день та на вихідних, виконує свої обов`язки доньки працездатного віку відповідно до положень ст.ст. 172, 202 СК України та ст. 51 Конституції України та не має права на компенсацію за виконаний обов`язок.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні учасники справи не звертались.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 15.04.1977 року Великодимерським сільським ЗАГС Броварського району Київської області (а.с. 96).

Після укладання шлюбу позивачка змінила своє дошлюбне прізвище з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим відділом ДРАЦС Броварського МРУ юстиції к Київській області (а.с. 97).

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ №0081238 її батьку ОСОБА_2 була встановлена перша група інвалідності, підгрупа "Б", з 20.06.2019 довічно (а.с. 11).

Із Індивідуальної програми реабілітації інваліда № 1237 від 21.06.2019 вбачається, що ОСОБА_2 має обмеження до самообслуговування, пересування та потребує стороннього догляду (а.с. 12).

За висновками ЛКК №№69/1, 69/2 від 20.08.2019, ОСОБА_2 за станом свого здоров`я потребує соціальної допомоги, постійно та довічно, а позивачка ОСОБА_1 за станом свого здоров`я може надавати соціальну допомогу терміном на два роки (а.с. 112-113).

З копії трудової книжки позивачки серії НОМЕР_3 від 10.08.1996 вбачається, що позивачка, 03.02.2017, була призначена на посаду провідного спеціаліста сектору персоналу та документообігу Департаменту екології та природних ресурсів Київської обласної державної адміністрації. За наказом від 21.09.2018 № 108-0 ОСОБА_1 була звільнена з займаної посади за власним бажанням згідно п.1 ст.83, ч.3 ст.86 Закону України "Про державну службу" та ст.38 КЗпП України з 23.10.2018 (а.с.98-102).

Станом на 20.01.20 ОСОБА_1 не працювала та не отримувала жодних доходів, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків (а.с. 103).

У зв`язку зі здійсненням догляду за своїм батьком, позивачка, 26.08.2019, надіслала засобом поштового зв`язку до відділу соціального захисту населення, захисту прав дітей, сім`ї та молоді Великодимерської об`єднаної територіальної громади Броварського району Київської області пакет документів для призначення компенсації фізичній особі, яка надає соціальні послуги (а.с. 114). Дане відправлення було отримане адресатом 28.08.2019 (а.с. 63).

16.09.2019, не отримавши своєчасної відповіді щодо розгляду поданих нею документів для призначення компенсаційної виплати, ОСОБА_1 звернулась на урядову гарячу лінію з електронним зверненням щодо прискорення розгляду її питання (а.с. 116-117), а 18.09.2019 до УСЗН Броварської РДА з заявою про призначення компенсаційної виплати за надання соціальних послуг ОСОБА_2 у вигляді санітарно-гігієнічного догляду, годування, утримання помешкання. Дану заяву було прийнято відділом УСЗН 18.09.2019 та зареєстровано під № 114 (а.с. 118).

Виконком Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області листом № 2357 від 07.10.2019 повідомив позивачку про надіслання її заяви та пакету документів на отримання компенсації фізичній особі до УСЗН Броварської райдержадміністрації для призначення допомоги особі, яка надає соціальні послуги; та про складання акту обстеження умов проживання № 30 від 03.10.2019 працівниками відділу соціального захисту населення та відібрання від ОСОБА_2 заяви-згоди на призначення заявниці особою, яка надає соціальні послуги (а.с. 68).

16.10.2019, заявниця повторно звернулась з електронним запитом на гарячу лінію КМУ з приводу оскарження дій працівників відділу соціального захисту населення Великодимерської територіальної громади смт.В.Димерка Броварського району Київської області щодо затягування розгляду питання про призначення їй компенсаційних виплат (а.с. 69-71).

Листом № 2470 від 22.10.2019, виконавчий комітет Великодимерської селищної ради повідомив позивачку, що 03.10.2019, працівниками відділу УСЗН був здійснений виїзд за місцем проживання батька позивачки, ОСОБА_2 , з метою обстеження умов його проживання та з`ясування необхідності у наданні йому соціальних послуг донькою ОСОБА_1 . За наслідками якого було встановлено, що ОСОБА_2 дійсно потребує постійної сторонньої допомоги, але донька з ним постійно не проживає, відвідує його періодично: через день та на вихідних. Дані обставини були зафіксовані актом, який знаходиться в матеріалах справи. У ході відвідування, батько позивачки, ОСОБА_2 , надав заяву про призначення ОСОБА_1 особою, яка буде здійснювати догляд за ним. Оскільки позивачка догляд за батьком здійснює непостійно, компенсація за надання соціальних послуг згідно чинного законодавства не може бути призначена (а.с. 119, 120).

Також, Броварська РДА Київської області, листом від 29.10.2019 № ЄВ 1145-6, розглянула звернення позивачки на урядову гарячу лінію та роз`яснила їй, що відповідно до акту обстеження умов проживання від 03.10.2019 № 30, складеного спеціалістами відділу соціального захисту, ОСОБА_2 , 1950, особа з інвалідністю І групи, підгрупа "Б" проживає в будинку, розділеному на дві частини, в одній з яких проживає він, в іншій частині - син ОСОБА_5 , 1979 року народження зі своєю сім`єю. Зі слів батька позивачка приїжджає до нього через день та у вихідні дні. Враховуючи, що заявниця не щоденно надає своєму батькові соціальні послуги, як він того потребує згідно медичного висновку, вона не має права на виплату компенсації непрацюючим фізичним особам (а.с. 121).

На адвокатський запит № 7 від 17.03.2020, Броварська РДА Київської області надала відповідь, сформовану у листі № 662/01-11 від 19.03.2020, яка за змістом аналогічна попередній її відповіді від 29.10.2019 № ЄВ 1145-6 (а.с. 123).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом № 2-2017 від 26.07.2019 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №175284511 від 26.07.2019, позивачка є спадкоємицею 2/3 частки спадщини, яка складається житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 42, 43).

ОСОБА_1 періодично надає послуги з підтримки свого батька - інваліда 1 групи, який потребує стороннього догляду у зв`язку з чим вважає, що має право на компенсацію від держави у вигляді грошових виплат у розмірі 1797 грн. та щомісячних виплат у розмірі 15 % від прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки відповідачами їй було відмовлено у призначенні та виплати компенсаційних виплат, позивачка звернулась до суду з позовом.

Правова позиція суду:

статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ст. 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, затверджений Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, встановлено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту населення.

Таким чином, відповідачі у справі органи владних повноважень, на яких чинним законодавством України покладений обов`язок призначення і виплати державної допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I групи, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, - на догляд за нею та який є головним розпорядником коштів місцевого бюджету за рахунок субвенцій з державного бюджету та нього покладений обов`язок щодо реалізації механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення.

Відповідно до п. 1 ст. 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина - визначаються виключно законами України.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 , державні соціальні стандарти це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій; державні соціальні гарантії це встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами.

Таким чином, державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії можуть бути визначені як законами України, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема актами Кабінету Міністрів України.

Згідно статті 17 Закону №2017-III, основні державні соціальні гарантії встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень. До числа основних державних соціальних гарантій включаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат.

Згідно положень статті 1 Закону України «Про соціальні послуги» від 19.06.2003 за №966- IV, соціальні послуги - комплекс заходів з надання допомоги особам, окремим соціальним групам, які перебувають у складних життєвих обставинах і не можуть самостійно їх подолати, з метою розв`язання їхніх життєвих проблем; складні життєві обставини обставини, спричинені інвалідністю, віком, станом здоров`я, соціальним становищем, життєвими звичками і способом життя, внаслідок яких особа частково або повністю не має (не набула або втратила) здатності чи можливості самостійно їх подолати.

Відповідно до частини 8 статті 7 Закону України «Про соціальні послуги», фізичним особам, які надають соціальні послуги, призначаються і виплачуються компенсаційні виплати в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 Закону України «Про соціальні послуги» від 19.06.2003 №966-IV фізичним особам, які надають соціальні послуги, призначаються і виплачуються компенсаційні виплати в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року №558 затверджено Порядок призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги. Відповідно до п.1 Порядку непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям-інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, що обслуговуються соціальними службами), призначається щомісячна компенсаційна виплата.

Механізм призначення щомісячної компенсаційної виплати непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за інвалідом І групи або за особою, яка досягла 80-річного віку регламентований постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 832 «Про підвищення розмірів державної допомоги окремим категоріям громадян», якою встановлено щомісячні компенсаційні виплати непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за інвалідом I групи, а також за престарілим, який досяг 80-річного віку, які призначаються і виплачуються органами праці та соціального захисту населення та фінансуються органами Пенсійного фонду.

Суд звертає увагу, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги принципам пропорційності і справедливості.

Суд зазначає про відсутність законодавчого врегулювання поняття здійснення догляду як підстави для отримання компенсаційних виплат.

Разом з тим, при визначенні права особи на отримання таких виплат, суд виходить з їх правової природи.

Суд зауважує, що виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, мають компенсаційний характер і не відносяться до соціальних гарантій.

Згідно з п. 14 ст. 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» отримання вищезазначеної компенсаційної виплати надає право непрацюючій працездатній особі, яка здійснює догляд, бути застрахованою особою та є підставою для зарахування періоду догляду до страхового стажу.

Отже, таким чином держава компенсує особі, яка здійснює догляд за особою, яка не здатна до самообслуговування і потребує постійної сторонньої допомоги, неможливість працювати і отримувати дохід у зв`язку із здійсненням необхідних для підтримання життєдіяльності іншої особи дій.

При цьому згідно п. 1 Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року №558, компенсаційні виплати призначаються особам, які постійно надають соціальні послуги особам, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги.

Відтак, необхідною умовою для призначення компенсаційної виплати є такий фактор як постійність догляду.

Аналогічного висновку щодо необхідної умови для призначення компенсаційної виплати постійності догляду, дійшов Восьмий апеляційний адміністративний суд у постанові від 05.09.2019 у справі №857/6219/19.

Суд встановив, що батько позивачки є інвалідом І групи "Б", який потребує постійного стороннього догляду та побутового обслуговування, позивачка не працює, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , однак фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже, ОСОБА_1 є непрацюючою та здійснює догляд за своїм батьком ОСОБА_2 , інвалідом І групи. На підставі вказаних обставин позивачка зверталась до відповідачів з відповідними заявами про призначення їй та нарахуванні компенсації як особі, яка надає соціальні послуги інваліду І групи "Б".

Відповідно до п.5 Порядку № 558, компенсація призначається і виплачується органом праці та соціального захисту населення за місцем проживання особи, якій надаються соціальні послуги, з дня подання фізичною особою, яка надає соціальні послуги, та особою, яка їх потребує, заяв разом з документами, зазначеними у пункті 6 цього Порядку. Орган праці та соціального захисту населення видає заявникові розписку про прийняття заяв і документів із зазначенням дати їх прийняття. Днем подання заяв для призначення компенсації вважається день реєстрації органом праці та соціального захисту населення заяв з необхідними документами. Якщо заяви та документи надсилаються поштою, днем подання заяв для призначення компенсації вважається дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення.

У разі коли до заяв додані не всі необхідні документи, заявнику повідомляється, які документи слід подати додатково. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців з дня одержання такого повідомлення, днем подання заяв вважатиметься день їх прийняття або відправлення.

Для призначення компенсації непрацюючій фізичній особі, яка надає соціальні послуги: подаються такі документи: заява про згоду надавати соціальні послуги; паспорт або інший документ, що посвідчує особу; висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що стан її здоров`я дозволяє постійно надавати соціальні послуги; копія трудової книжки та довідки органу державної податкової служби про те, що особа не займається підприємницькою діяльністю, і про відсутність даних про доходи цієї особи, а у разі відсутності трудової книжки - лише зазначені довідки.

Орган праці та соціального захисту населення протягом 10 днів після одержання заяв з необхідними документами розглядає їх та приймає рішення щодо призначення компенсації фізичній особі, яка надає соціальні послуги, або відмови.

Разом з тим, при перевірці зазначеною позивачкою інформації та наданих документів, обстеження житлово-побутових умов на підтвердження постійного надання соціальних послуг позивачкою своєму батькові, відповідачами було встановлено, що позивачка хоча й зареєстрована за адресою мешкання свого батька: АДРЕСА_1 , але фактично вона мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . Також було виявлено, що позивачка відвідує батька через день та на вихідних, зокрема, привозить продукти харчування. Будинок, де мешкає ОСОБА_2 поділений на дві частини: в одній частині мешкає ОСОБА_2 , а у іншій - його син ОСОБА_5 , 1979 року народження, зі своєю сім`єю.

Крім того, аналогічні пояснення позивачка надала й у своїх позовних заявах (первісній та уточнюючих), зокрема, вона пояснила, що є власницею частини будинку, в якій мешкає її батько, в іншій частині будинку мешкає його син, який не приймає належної участі у відповідному догляді, тому вона змушена майже кожного дня відвідувати батька для надання належного догляду. Також, у позові у якості свого фактичного місця проживання позивачка зазначила адресу: АДРЕСА_2 .

Таким чином, судом встановлено і не заперечується самою позивачкою, що вона не здійснює комплексу заходів по догляду за ОСОБА_2 на постійній основі, оскільки вона мешкає окремо від батька та приїжджає до нього не кожного дня. Враховуючи викладене, відсутня визначена законодавцем необхідна умова для призначення компенсаційних виплат - постійність здійснення догляду.

Також суд зазначає, що дії ОСОБА_1 не перешкоджають її працевлаштуванню.

Крім того, відповідно до ст.ст. 172, 202 Сімейного кодексу, дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу, утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Тому, зазначені позивачкою дії по догляду за батьком є її обов`язком як доньки працездатного віку щодо непрацездатного батька.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав щодо визнання протиправними дій відповідачів та зобов`язання Броварської районної державної адміністрації провести відповідні нарахування грошової компенсації як фізичній особі, яка надає соціальні послуги інваліду у розмірі 1797 грн. та з квітня 2020 року.

Також, не підлягають задоволенню й позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки вони є похідними від вимоги про визнання дій відповідачів протиправними.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Завданням адміністративного судочинства, за приписами частини 1 статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, дослідивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.139 КАС України, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, враховуючи, що у задоволенні позову позивачу відмовлено, тому понесені ним судові витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) до виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області (ЄДРПОУ - 41794559, Київська область, Броварський район, смт.Велика Димерка, вул.Бобрицька, 1), Броварської районної державної адміністрації Київської області (ЄДРПОУ - 04054820, Київська область, м.Бровари, вул.Гагаріна, 15) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Брагіна О.Є.