Справа № 640/536/19
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2020-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/536/19 Суддя (судді) першої інстанції: Шейко Т.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Парінова А.Б.,

Пилипенко О.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2019 року (прийняте в порядку письмового провадження, суддя Шейко Т.І.) у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Будівельників України" до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Альянс Будівельників України" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 04 вересня 2018 року.

На виконання вимог ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 січня 2019 року позивачем надано уточнену позовну заяву, в якій останній просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №2 від 07 грудня 2018 року, №2 від 07 грудня 2018 року та №2 від 07 грудня 2018 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2019 року позов задоволено; визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 07 грудня 2018 року №2, №2 та №2; присуджено до стягнення на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс будівельників України» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 9878,91 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Головне управління Державної податкової служби у місті Києві подало апеляційну скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.12.2019 і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що ТОВ «Альфа Вектор-Груп» має наступні ознаки нереальності здійснення операцій: відсутній рух активів, зобов`язань чи власного капіталу у процесі здійснення господарської операції; відсутні фізичні, технічні та технологічні можливості до вчинення задекларованих господарських операцій; допит посадової особи про непричетність до господарської діяльності товариства. Таким чином, перевіркою не підтверджено реального джерела походження товару, придбаного позивачем у ТОВ «Альфа Вектор-Груп». Наявна податкова інформація свідчить про неможливість реальної поставки ТМЦ від ТОВ «Альфа Вектор-Груп», товарно-матеріальні цінності, документальне оформлення придбання яких відображено у ТОВ «Альфа Вектор-Груп» вважаються такими, що отримані безоплатно.

Апелянт, також, вказує, що згідно з поданими податковими розрахунками сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку ТОВ «Арма Транс» до контролюючого органу, на підприємстві працювало станом на 31.12.2016 - 1 особа, станом на 31.12.2017 - 2 особи, станом на 30.06.2018 - 2 особи. Основні засоби, згідно з поданими ТОВ «Арма Транс» фінансовими звітами суб`єкта малого підприємництва, станом на 31.12.2016 та 31.12.2017 відсутні, фінансовий звіт за півріччя 2018 підприємством не подано. Зазначена інформація ставить під сумнів факт надання послуг з перевезення вантажів ТОВ «Арма Транс» виходячи з відсутніх для того трудових ресурсів та основних засобів. Крім того, позивачем до перевірки не було надано товарно-транспортні накладні, які б свідчили про фактичне виконання послуг зазначених в актах наданих послуг.

Від позивача відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2020 року клопотання Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про заміну відповідача задоволено та замінено відповідача - Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві на його правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у м. Києві.

Справу розглянуто в строки, визначені ст. 309 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням п. 3 Прикінцевих положень КАС України.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДФС у м. Києві була проведена документальна планова виїзна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Будівельників України», про що складено Акт від 23 листопада 2018 року №790/26-15-14-02-05/37354345 «Про результати документальної планової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Будівельників України» (код 37354345) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2018, валютного - за період з 01.01.2015 по 30.06.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2015 по 30.06.2018».

Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Альянс Будівельників України»:

- пункту 44.1, пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пункту 5 П(с)БО №15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року №290, П(с)БО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318 - внаслідок чого занижено податок на прибуток на загальну суму 274 860 грн., в тому числі по періодам: - 2016 - 4 984 грн. (4-й квартал 2017 - 4984 грн.); - 1 квартал 2017 - 39 409 грн.; - Півріччя 2017 - 82349 грн. (2-й квартал 2017 - 42940 грн.); - 3-и квартали 2017 - 152060 грн. (3-й квартал 2017 - 69711 грн.); - 2017 - 184024 грн. (4-й квартал 2017 - 31964 грн.); - Півріччя 2018 - 85852 грн. (2-й квартал 2018 - 85852 грн.);

- пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.2, пункту 198.3 статті 198, пункту 201.1 та пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, - внаслідок чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 210 011 грн., у тому числі по періодам: - лютий 2017 - 10357 грн.; - травень 2017 - 44403 грн.; - липень 2017 - 985 грн.; - серпень 2017 - 89077 грн.; - вересень 2017 - 29674 грн.; - жовтень 2017 - 21287 грн.; - січень 2018 - 14228 грн.;

та завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (рядок 21) всього у сумі 50 384 грн., в тому числі по періодам: - червень 2018 - 50384 грн.;

- пункту 201.1, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого порушено граничні терміни реєстрації податкових накладних за жовтень 2015, листопад 2015, грудень 2015, липень 2017, серпень 2017, вересень 2017, листопад 2017;

- підпункту 168.1.1 пункту 168.1статті 168 з урахуванням підпункту «е» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, підпункту 164.5 статті 164, пункту 171.2 «а» статті 171 Податкового кодексу України, - в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання та своєчасності перерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету в періоді, що перевірявся на загальну суму 1 140,54 грн.

- статті 51, пункту 70.16 статті 70, підпункту 176.2 «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено подання з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку (форма №1ДФ) за III, IV квартал 2016 року, I квартал 2017 року;

- підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168, підпункту 168.4.4 пункту 168.4 статті 168 Податкового кодексу України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання та своєчасності перерахування військового збору до бюджету в періоді, що перевірявся на загальну суму 77,94 грн.

За наслідками виявлених порушень, а саме: пункту 44.1, пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пункту 5 П(с)БО №15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року №290, П(с)БО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318 - позивачу податковим повідомленням - рішенням від 07 грудня 2018 року №2 визначено грошове зобов`язання на загальну суму 343575 грн. 00 коп., у тому числі за податковими зобов`язаннями на суму 274 860 грн. та штрафними санкціями 68 715 грн.; - пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.2, пункту 198.3 статті 198, пункту 201.1 та пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України - податковим повідомленням - рішенням від 07 грудня 2018 року №2 визначено грошове зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 315017 грн., у тому числі за податковими зобов`язаннями на суму 210011 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 105006 грн. та податковим повідомленням - рішенням від 07 грудня 2018 року №2, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 50 384 грн. та застосовано штрафну санкцію у розмірі 0 грн.

Не погоджуючись із податковими повідомленнями - рішеннями №2 від 07 грудня 2018 року, №2 від 07 грудня 2018 року та №2 від 07 грудня 2018 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені первинними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

При проведенні перевірки відповідачем було встановлення порушення з боку позивача положень п. 44.1, п. 44.2, п. 44.3 ст. 44, ст. 134, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 ПК України.

Так, у відповідності до п. 44.1, п. 44.2, п. 44.3 ст. 44 ПК України (в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Платники податку, які, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Юридичні особи - платники єдиного податку, які відповідають критеріям, визначеним підпунктом 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, ведуть спрощений бухгалтерський облік доходів та витрат з метою обрахунку об`єкта оподаткування за методикою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Відповідно до пунктів 1.2 та 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи (пункт 2.2 Положення).

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (пункт 2.4 Положення).

Первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників (пункт 2.15 Положення).

У разі виявлення невідповідності первинного документа вимогам законодавства у сфері бухгалтерського обліку такі документи з письмовим обґрунтуванням передаються керівнику підприємства, установи. До окремого письмового рішення керівника такі документи не приймаються до виконання (пункт 2.16 Положення).

В межах спірних правовідносин, у розумінні п. п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.5 статті 198 Кодексу платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації.

У відповідності до абзаців першого, другого та третього п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно п. 201.8 ст. 208 ПК України, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до підпункту «а» 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 ПК України безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак: заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Відповідно до підпункту 14.1.13 пункту 14.1 цієї статті безоплатно надані товари, роботи, послуги:

а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів;

б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості;

в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.

Згідно з підпунктами 14.1.156 та 14.1.158 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк);

податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

З вищенаведених правових норм вбачається, що для отримання права сформувати податковий кредит із сум податку на додану вартість та зменшити оподатковуваний податком на прибуток дохід платник таких податків повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що у перевіряємий період ТОВ "Альянс Будівельників України" мало взаємовідносини з товариством з обмеженою відповідальністю «Альфа Вектор-Груп» на підставі укладеного Договору поставки від 27 червня 2018 року №27/06/2018 про постачання будівельних матеріалів, згідно якого продавцем виступало товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа Вектор-Груп», а покупцем товариство з обмеженою відповідальністю "Альянс Будівельників України" (а.с.210-213, т.3).

Згідно пункту 1.1 Договору поставки постачальник зобов`язується поставляти покупцю, а покупець приймати та оплачувати будівельні матеріали (товар). Поставка товару, у відповідності з пунктами 3.1, 3.2 Договору, здійснюється постачальником на підставі письмових та усних замовлень покупця, окремими партіями, автомобільним транспортом на адресу та на умовах, визначених у заявці.

Відповідно до пункту 4.3 Договору на кожну партію товару постачальник повинен надати покупцю разом із товаром товарно-транспортну накладну.

На підставі вказаного Договору ТОВ «Альфа Вектор-Груп» були оформлені: видаткова накладна №27065 від 27 червня 2018 року, податкова накладна №4 від 27 червня 2018 року на суму з ПДВ 225039,6 грн., сума ПДВ 37506,6 грн.

Також, до матеріалів справи позивачем надані товарно-транспортні накладні у відповідності з пунктом 4.3 Договору.

Однак, податковий орган дійшов висновку про фіктивність укладеної угоди, враховуючи при цьому податкову інформацію щодо контрагента позивача - товариства з обмеженою відповідальністю Альфа Вектор-Груп».

Так, засновником, директором, головним бухгалтером вказаного товариства в одній особі є ОСОБА_1 .

В той же час, у своїх письмових поясненнях контролюючому органу, як стверджує відповідач та зазначено в Акті перевірки, громадянин ОСОБА_1 повідомив про свою непричетність до реєстрації цього товариства та до здійснення фінансово-господарської діяльності останнього (а.с.21, т.1).

При цьому, податковим органом встановлено, що фінансовий звіт не подавався, що свідчить про відсутність в складі активів основних фондів. Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку суб`єктом господарювання за II квартал 2018 року не подано. Крім того, згідно даних ІС «Податковий блок» відносно товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Вектор-Груп» заведено картку суб`єкта фіктивного підприємництва від 02 листопада 2018 року, в якій зазначено, що вказане товариство «…зареєстровано (перереєстровано) у органах державної реєстрації фізичними особами з подальшою передачею (оформленням) у володіння чи управління підставним (неіснуючим), померлим, безвісти зниклим особам або таким особам, що не мали наміру проводити фінансово-господарську діяльність або реалізовувати повноваження…». (а.с.21, т.1).

Таким чином, за наявності таких ознак, як: відсутність руху активів, зобов`язань чи власного капіталу у процесі здійснення господарської операції, відсутність фізичних, технічних та технологічних можливостей до вчинення задекларованих господарських операцій, покази посадової особи товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Вектор-Груп» ОСОБА_1 щодо непричетності до реєстрації та здійснення фінансово-господарської діяльності, контролюючий орган вважав, що не підтверджено реальне джерело походження товару, придбаного позивачем у товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Вектор-Груп», а тому всі бухгалтерські документи щодо задекларованої операції суперечать законодавчим та нормативним актам, а товарно-матеріальні цінності вважаються такими, що отримані безоплатно.

Колегія суддів зазначає, що про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, підприємство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18 липня 2019 року у справі №813/6835/14.

Дослідивши надані позивачем документи, наявні в матеріалах справи, колегія суддів приходить висновку, що спірні господарські операції позивача з ТОВ «Альфа Вектор-Груп» підтверджуються належним чином складеною первинною документацією, та зазначає наступне.

Перш за все, податкові накладні зареєстровані в ЄДРПН, а відтак, перевірені, у тому числі, і уповноваженими особами контролюючого органу.

У відповідності з умовами Договору поставки від 27 червня 2018 року №27/06/2018 позивачем до матеріалів справи надані товарно-транспортні накладні.

Доказів оскарження правомірності укладеного договору від 27 червня 2018 року №27/06/2018 учасниками справи не надано, а колегією суддів не встановлено.

Відсутність у контрагента добросовісного платника податку матеріальних та трудових ресурсів, не виключає можливості реального виконання таким платником господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників чи організацій є можливим за договорами субпідряду, цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу) тощо.

Щодо пояснень керівника ТОВ «Альфа Вектор-Груп» ОСОБА_1 з приводу непричетності до фінансово - господарської діяльності підприємства, колегія суддів зазначає, що до матеріалів справи відповідачем не надано жодних доказів щодо обставин, коли надавались ці пояснення, в межах яких правовідносин, відсутні докази прийняття стосовно цього громадянина будь-яких рішень (в разі якщо була відкрито провадження у кримінальній справі).

Крім того, ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції відповідачем не було надано рішення суду відносно ТОВ «Альфа Вектор-Груп», яке б набрало законної сили та яке б було прийнято в порядку ст. 55-1 Господарського кодексу України («Фіктивна діяльність суб`єкта господарювання»), вироку суду за ст. 205 Кримінального кодексу України («Фіктивне підприємництво»), рішення, прийнятого в порядку ст. 234 Цивільного кодексу України (щодо фіктивності правочинів, тобто щодо вчинення правочинів без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином).

Щодо посилання відповідача на облікову картку суб`єкта фіктивного підприємництва, як на доказ нереальності господарських операцій між позивачем та ТОВ «Альфа Вектор-Груп», колегія суддів зазначає, що такі докази не можуть бути взяті до уваги, оскільки жодним чином не підтверджують наведені в Акті обставини.

Крім того, колегія суддів зазначає, що податкова інформація, що наявна в інформаційно - аналітичних базах носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 серпня 2019 року у справі №820/7831/15.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що зібрана податкова інформація щодо контрагентів позивача, відображена в інформаційній базі даних державної фіскальної служби, не є загальнодоступною, а тому, не можу бути належним доказом. Достовірність інформації, яка в них зберігається, не може бути перевірена ані платником податків, ані судом. Електронні докази не захищені від втручання з боку сторонніх осіб, а тому достатність і достовірність такої інформації не може вважатися такою, що «поза розумним сумнівом» доводить факти податкових правопорушень.

Крім того, інформації щодо проведення будь-якої перевірки ТОВ «Альфа Вектор-Груп» (зустрічної звірки, виїзної перевірки, тощо) контролюючим органом не надано.

З наведеного слідує, що у позивача на підтвердження вчинення господарської операції згідно з укладеним Договором від 27 червня 2018 року №27/06/2018 для бухгалтерського обліку наявні відповідні первинні документи.

В той же час, за наявності належним чином оформлених первинних документів, позивач не вправі нести відповідальність за порушення законодавства, у тому числі і податкового, своїми контрагентами. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни, відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи. Чинне законодавство не зобов`язує платника податків перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства перед тим, як відносити відповідні суми витрат до валових витрат та суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 22.01.2009 у справі «Булвес» АД проти Болгарії (заява № 3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов`язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки для отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Також, у перевіряємий період ТОВ "Альянс Будівельників України" мало взаємовідносини із товариством з обмеженою відповідальністю «Арма Транс» на підставі Договору про надання послуг від 15 грудня 2016 року №1512/1 (а.с.81-83, т.1).

На виконання умов договору були складені акти надання послуг та податкові накладні, перелік яких наведений в Акті перевірки.

Однак, згідно з поданими податковими розрахунками сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку ТОВ «Арма Транс» на підприємстві працювало станом на 31 грудня 2016 року 1 особа, станом на 31 грудня 2017 року - 2 особи, станом на 30 червня 2018 року - 2 особи. Основні засоби, згідно з поданими ТОВ «Арма Транс» фінансовими звітами станом на 31 грудня 2016 року та 31 грудня 2017 року відсутні, фінансовий звіт на півріччя 2018 року підприємством не подано.

В зв`язку з цим, у податкового органу виник сумнів щодо факту надання послуг з перевезення вказаним товариством, з огляду на відсутність трудових ресурсів та основних засобів.

Також, контролюючим органом не встановлено згідно Єдиного реєстру податкових накладних у ТОВ «Арма Транс» придбання послуг оренди транспортних засобів.

Окрім того, не надані товарно-транспорті накладні, які б свідчили про фактичне виконання послуг, задекларованих актами про надання послуг.

За таких обставин, контролюючий орган дійшов висновку щодо фіктивності господарських операцій між позивачем та контрагентом - ТОВ «Арма Транс», а відтак і невідповідності первинних документів вимогам чинного законодавства.

На заперечення відповідача, зокрема щодо наявності товарно-транспортних накладних, позивач вказував, що уповноваженими особами податкового органу під час проведення перевірки останні не витребовувались, а на їх вимогу було надано реєстри з інформацією про надані ТОВ «Арма Транс» послуги.

В той же час, товарно-транспортні накладні у відповідності з умовами згаданого договору надані позивачем до матеріалів справи.

Колегія суддів в даному випадку зазначає, що податкові накладні зареєстровані в ЄДРПН.

У встановленому законом порядку Договір про надання послуг від 15 грудня 2016 року №1512/1 не визнавався нечинним. Послуги позивачем оплачені.

Щодо відсутності основних засобів та трудових ресурсів, колегія суддів зазначає, що інформація використана лише з ІС «Податковий блок», а доказів на проведення перевірки ТОВ «Арма Транс» не надано, крім того, відсутність у контрагента добросовісного платника податку матеріальних та трудових ресурсів, не виключає можливості реального виконання таким платником господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників чи організацій є можливим за договорами субпідряду, цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу) тощо.

Всі інші доводи податкового органу щодо наявності порушень податкового законодавства з боку позивача, в тому числі і ті, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, ґрунтуються виключно на припущеннях та даних бази ДФС та непрямих висновках аналізу податкової інформації. Прямих та беззаперечних доказів наявності порушень вимог податкового законодавства ТОВ "Альянс Будівельників України" суду при розгляді справи надано не було.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що в межах даного спору контролюючим органом не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вищенаведеними первинними документами, а також не надано жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Крім того, суд апеляційної інстанції наголошує, що матеріали справи не містять доказів того, що проводились відповідні перевірки контрагентів позивача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно і всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а податкові повідомлення-рішення №2 від 07 грудня 2018 року, №2 від 07 грудня 2018 року та №2 від 07 грудня 2018 року - скасуванню.

В апеляційній скарзі відповідачем відтворено зміст акту перевірки, та не зазначено підстав для скасування рішення суду першої інстанції, не вказано, в чому саме полягало порушення норм матеріального чи процесуального права судом першої інстанції, не зазначено, які саме обставини, що мають значення для справи, не були досліджені судом першої інстанції.

Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді А.Б. Парінов

О.Є. Пилипенко