Справа № 620/1184/19
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2020-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2020 року м. Чернігів Справа № 620/1184/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Падій В.В.,

за участю секретаря Кондратенко О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Коляди І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Чернігівській області (далі - ГУ ДФС у Чернігівській області), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 03.03.2020, просить суд: визнати протиправними дії ГУ ДФС у Чернігівській області щодо нарахування ФОП ОСОБА_1 сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність, за період з 01.08.2017 по дату звернення до суду; скасувати протиправно нараховані ГУ ДФС у Чернігівській області ФОП ОСОБА_1 суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність, за період з 01.08.2017 по дату звернення до суду; зобов`язати ГУ ДФС у Чернігівській області утриматися від подальшого нарахування ФОП ОСОБА_1 сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність, протягом періоду перебування на спрощеній системі оподаткування.

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що нарахування йому єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у подвійному розмірі, одночасно і як фізичній особі-підприємцю - платнику єдиного податку 3-ї групи, і як фізичній особі, що провадить незалежну професійну діяльність, є протиправним, оскільки вид діяльності, який він здійснює як фізична особа-підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, співпадає.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В. від 07.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та встановлено відповідачу для подання відзиву на позов або заяви про визнання адміністративного позову 15 - денний строк, з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідачем, в межах встановленого судом строку, подано до суду відзив на позов, в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та зазначає, що позивач перебуває на обліку в ГУ ДФС у Чернігівській області з 07.12.2015 як фізична особа - підприємець, яка займається незалежною професійною діяльністю, та з 01.08.2017 перебуває на спрощеній системі оподаткування. Платниками єдиного внеску відповідно до пунктів 4 та 5 частини 1 статті 4 Закону №2464 є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи, які провадять незалежну професійну діяльність. Згідно з даними інтегрованої картки платника станом на 19.11.2018 заборгованість з єдиного внеску становить 6552,48 грн., у тому числі, нарахування за другий, третій квартал 2018 року на загальну суму 4095,30 грн., як особі, яка займається незалежною професійною діяльністю, та нарахування за третій квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн., як підприємцю на спрощеній системі оподаткування. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені законом, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. З урахуванням наведеного вважає правомірними дії відповідача.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що викладені у відзиві на позовну заяву заперечення жодним чином не спростовують підстави, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Вказує, що протягом 2017 року своєчасно та в повному обсязі сплачувався єдиний внесок і станом на 01.08.2017 заборгованості по єдиному внеску він не мав, документальні перевірки його діяльності також не проводились, а тому, за відсутності даних документальних перевірок та недоїмки - відсутні підстави для нарахування єдиного внеску. Вважає необґрунтованими посилання відповідача на дані інтегрованої картки платника, оскільки суми єдиного внеску за третій квартал 2018 року, як підприємцем на спрощеній системі оподаткування, були сплачені ним у повному обсязі, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями. Також зазначив, що відповідно до довідки ГУ ДФС у Чернігівській області від 27.05.2019 №4420/К/25-01-53-07 сума безпідставно нарахованого йому єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як фізичній особі, що провадить незалежну професійну діяльність, складає 9828,72 грн.

Ухвалою суду від 27.05.2019 зупинено провадження у справі до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій адміністративній справі №520/3939/19 (адміністративне провадження №Пз/9901/10/19) за позовом самозайнятої особи - ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправною та скасування вимоги.

Ухвалою суду від 08.01.2020 задоволено клопотання ФОП ОСОБА_1 та поновлено провадження у типовій справі №620/1184/19.

Ухвалою суду від 12.02.2020 вирішено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 15:00 год. 02.03.2020.

Ухвалою суду від 02.03.2020, без виходу до нарадчої кімнати, занесеною секретарем судового засідання до протоколу судового засідання, здійснено заміну відповідача - Головне управління ДФС у Чернігівській області на правонаступника - Головне управління ДПС у Чернігівській області (далі - ГУ ДПС у Чернігівській області).

Ухвалою суду від 02.03.2020 задоволено клопотання представника ГУ ДПС у Чернігівській області та строк підготовки справи до розгляду по суті продовжено до 14:00 год. 30.03.2020.

28.04.2020 представником відповідача, на вимогу суду, подано додаткові пояснення по справі щодо нарахування податкового боргу за період з 01.07.2017 по 23.04.2018 включно по фізичній особі-підприємцю, яка займається незалежною професійною діяльністю (код платежу 0 ), в яких остання зазначила, що згідно з даними інтегрованої картки платника податків станом на 19.04.2018 відбулось нарахування єдиного соціального внеску ФОП ОСОБА_1 , у тому числі з незалежною професійною діяльністю за І квартал 2018 року, термін сплати 19.04.2018 в сумі 2457,18 грн. Погашення суми відбулось за рахунок переплати. Нарахування за січень-лютий 2017 року єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування особами, які забезпечують себе роботою самостійно, відбулось в інтегрованій картці платника податків 02.05.2018 за рахунок поданого звіту від 07.02.2018, термін сплати 02.05.2018, на суму 4928,00 грн. Погашено частково за рахунок переплати, внаслідок чого і виник борг.

Також 28.04.2020 до суду надійшли пояснення по справі від позивача, в яких останній зазначив, що надані відповідачем пояснення не містять інформації, яку вимагав суд. При цьому, проаналізувавши подану звітність з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2017, 2018 та 2019 роки, а також дані інтегрованої картки платника податків, позивач вказав, що нарахування йому, як фізичній особі-підприємцю, сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність за 2017 рік - відсутні. Проте за 2018 рік відповідачем було здійснено подвійне нарахування позивачу сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність, на суму 19657,44 грн. замість 9828,72 грн.

Пеня на загальну суму 4371,28 грн. нарахована відповідачем внаслідок подвійного нарахування протягом 2018-2019 років сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність, у зв`язку з чим у позивача виникла заборгованість по ЄСВ в сумі 9828,72 грн., а поточні, сплачені ним, відповідно до поданої звітності по ЄСВ, суми зарахувались в оплату безпідставно нарахованої заборгованості. Отже, у зв`язку із подвійним нарахуванням ЄСВ, податковим органом була безпідставно нарахована сума заборгованості, на яку відбулось нарахування пені.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив та у письмових поясненнях по справі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі та просив у їх задоволенні відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов та у додаткових письмових поясненнях по справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 з 16.07.2015 по 03.12.2015 та з 01.08.2017 зареєстрований як фізична особа-підприємець, перебуває на обліку у відповідача з 16.07.2015 по 04.12.2015 та з 07.12.2015, вид діяльності код КВЕД 69.10 «Діяльність у сфері права», перебуває на спрощеній системі оподаткування з 01.08.2017 (група 3, ставка 5% до доходу без реєстрації ПДВ), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 04.05.2020 (а.с.150-152), випискою з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 02.08.2017 та витягом з реєстру платників єдиного податку від 02.08.2017 (а.с.14-15).

Відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» позивач має право на заняття адвокатською діяльністю, про що свідчить свідоцтво серії НОМЕР_2 від 13.05.2015, видане на підставі рішення Ради адвокатів Чернігівської області від 13.05.2015 №18 (а.с.16).

На лист позивача від 09.11.2018 відповідач листом від 19.11.2018 №2356/ФОП/25-01-53-02-15 повідомив, зокрема, що відповідно до даних інтегрованої картки платника ОСОБА_1 станом на 16.11.2018 рахується заборгованість по сплаті єдиного соціального внеску у сумі 6552,48 грн. (а.с.17).

14.12.2018 позивачем подано до ГУ ДФС у Чернігівській області заяву, в якій останній просив повідомити за який період і на підставі яких документів йому було нараховано заборгованість по сплаті єдиного соціального внеску у сумі 6552,48 грн. та скасувати безпідставно нараховану вказану заборгованість (а.с.18).

Листом від 22.12.2018 №3641/25-01-53-06-08 відповідач повідомив, що ОСОБА_1 є особою, яка займається незалежною професійною діяльністю з 07.12.2015 та підприємцем на спрощеній системі оподаткування з 01.08.2017, і згідно з даними інтегрованої картки платника станом на 19.11.2018 має заборгованість з єдиного внеску у сумі 6552,48 грн., у тому числі, нарахування за другий, третій квартал 2018 року на загальну суму 4095,30 грн., як особі, яка займається незалежною професійною діяльністю, та нарахування за третій квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн., як підприємцю на спрощеній системі оподаткування (а.с.19).

Позивач заперечує дані податкового органу, зазначаючи про подвійне нарахування сплати єдиного внеску.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В. від 07.05.2019, зокрема, судом витребувано у відповідача копії усіх матеріалів, що стали підставою для нарахування позивачу сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.08.2017 по дату звернення до суду, засвідчені належним чином.

Відповідач витребуваних документів суду не надав.

Як вбачається з матеріалів справи, сплата позивачем єдиного соціального внеску, як фізичною особою-підприємцем на спрощеній системі оподаткування (за кодом класифікації доходів бюджету 71040000), підтверджується квитанціями: від 03.08.2017 №0.0.820739596.1 на суму 4928,00 грн.; від 27.12.2017 №0.0.927217817.1 на суму 704,00 грн.; від 17.01.2018 №0.0.941545875.1 на суму 819,06 грн.; від 16.02.2018 №0.0.965542541.1 на суму 819,06 грн.; від 20.03.2018 №0.0.992773708.1 на суму 819,06 грн.; від 17.04.2018 №0.0..1 на суму 819,06 грн.; від 03.05.2018 №0.0..1 на суму 819,06 грн.; від 14.06.2018 №0.0..1 на суму 819,06 грн.; від 20.07.2018 №0.0..1 на суму 819,06 грн.; від 01.08.2018 №0.0..1 на суму 819,06 грн.; від 04.09.2018 №0.0..1 на суму 819,06 грн.; від 12.10.2018 №0.0..1 на суму 819,06 грн.; від 29.11.2018 №0.0..1 на суму 819,06 грн.; від 11.12.2018 №0.0..1 на суму 819,06 грн.; від 08.02.2019 №0.0..1 на суму 918,06 грн.; від 22.03.2019 №0.0..1 на суму 918,06 грн.; від 19.04.2019 №0.0..1 на суму 918,06 грн. (а.с.20-28).

На запит позивача щодо наявності заборгованості по єдиному соціальному внеску відповідач листом від 27.05.2019 №4420/К/25-01-53-07 повідомив, що станом на 27.05.2019, відповідно до даних інтегрованих карток платника, що ведуться органами ДФС, по платнику ОСОБА_1 обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (за кодом класифікації доходів бюджету 71040000) у сумі 9828,72 грн. (а.с.56).

Вважаючи протиправними дії щодо нарахування сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд застосовує джерела правового регулювання у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та зважає на наступне.

Так, у відповідності до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до Конституції України визначають принципи та загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян в Україні.

Частиною 1 статті 7 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначені особи, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, а частиною 2 цієї статті встановлено, що перелік, доповнення та уточнення кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, а також конкретних видів загальнообов`язкового державного соціального страхування, до яких належать особи, визначаються законами України за видами.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI).

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (частина 2 статті 2 Закону №2464-VI).

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI).

Відповідно до положень пунктів 4, 5 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є: фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Законодавець розмежовує платників єдиного внеску на фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що Закон №2464-VI не визначає такого платника єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. Фізична особа-підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є різними платниками єдиного внеску.

Позивач є платником єдиного внеску фізичною особою-підприємцем, який обрав спрощену систему оподаткування, тобто є платником єдиного внеску в розумінні пункту 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону №2464-VI облік осіб, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини 1 статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Взяття на облік осіб, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини 1 статті 4 цього Закону здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників (частина 2 статті 5 Закону №2464-VI).

Відповідно до статей 5, 16, 19 Закону №2464-VI розроблено Порядок обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 №1162 (далі - Порядок №1162).

Цим Порядком визначаються питання взяття на облік, внесення змін до облікових даних та зняття з обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у територіальних органах Державної фіскальної служби України, надання контролюючим органам відомостей про зміну класу професійного ризику виробництва Фондом соціального страхування за період до 01 січня 2016 року, надання Пенсійному фонду України та фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування даних про взяття/зняття з обліку платників єдиного внеску (пункт 2 розділу І Порядку №1162).

Порядок поширюється на платників єдиного внеску, зазначених у пунктах, зокрема, 4, 5 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI (пункт 3 розділу І Порядку №1162).

Дані про взяття на облік платників єдиного внеску в порядку інформаційної взаємодії передаються державному реєстратору в день взяття їх на облік за місцезнаходженням чи місцем проживання із зазначенням: дати взяття на облік, найменування та коду за ЄДРПОУ контролюючого органу, в якому такого платника взято на облік, реєстраційного номера платника єдиного внеску (пункт 3 розділу ІІ Порядку №1162).

Розділом ІІІ Порядку №1162 встановлено порядок взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

Взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою №1-ЄСВ згідно з додатком 1 до цього Порядку (пункт 1 розділу ІІІ Порядку №1162).

Платники єдиного внеску, зазначені в пункті 5 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI, подають заяву за формою № 1-ЄСВ (додаток 1) протягом 10 календарних днів після державної реєстрації незалежної професійної діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання документа, що підтверджує право фізичної особи на ведення незалежної професійної діяльності (пункт 2 розділу ІІІ Порядку №1162).

Платникам єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», контролюючим органом наступного робочого дня з дня взяття на облік безоплатно надсилається (вручається) повідомлення про взяття їх на облік за формою №2-ЄСВ згідно з додатком 2 до цього Порядку (пункт 3 розділу ІІІ Порядку №1162).

Аналіз положень цього Порядку свідчить про те, що взяття контролюючим органом на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, здійснюється виключно за заявою такої особи за формою №1-ЄСВ. Взяття на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, контролюючим органом за власною ініціативою шляхом встановлення «ознаки незалежної професійної діяльності» Порядок №1162 не передбачає.

Суд зазначає, що відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того факту, що позивач звертався до контролюючого органу з заявою за формою №1-ЄСВ, отже відповідач самостійно встановив позивачу як фізичній особі-підприємцю ознаку незалежної професійної діяльності, що не узгоджується з нормами Порядку №1162, якими визначена процедура взяття на облік платників єдиного внеску.

Щодо внесення відомостей про платника єдиного внеску до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, то суд враховує таке.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування - організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб.

Державний реєстр створюється для забезпечення, зокрема, ведення обліку платників і застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікації (частина 1 статті 16 Закону №2464-VI).

Державний реєстр складається з реєстру страхувальників і реєстру застрахованих осіб (частина 2 статті 16 Закону №2464-VI).

Ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру здійснюється на підставі положення, що затверджується Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування (абзац 2 частини 3 статті 16 Закону №2464-VI).

Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд, користувачами цього реєстру є органи доходів і зборів та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування (абзац 3 частини 1 статті 20 Закону №2464-VI).

Відомості про фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, подаються безпосередньо зазначеними особами (абзац 3 частини 2 статті 20 Закону №2464-VI).

Постановою Правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 №10-1 затверджено Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Положення №10-1), яке відповідно до Закону №2464-VI визначає порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та порядок надання інформації з Реєстру застрахованих осіб.

З метою забезпечення обробки інформації в Реєстрі застрахованих осіб для кожної застрахованої особи автоматично створюється облікова картка, якій присвоюється номер облікової картки (пункт 1 розділу ІІІ Положення №10-1).

Облікова картка відкривається у разі, зокрема, надходження у складі звітності відомостей про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб-підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, в інших випадках, передбачених Законом (пункт 2 розділу ІІІ Положення №10-1).

До облікових карток Реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема, відомості про фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; відомості про нарахування страхових внесків та єдиного внеску фізичними особами - підприємцями та особами, які провадять незалежну професійну діяльність.

Дослідивши форму витягу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (додаток 8 до Положення №10-1, пункт 6 розділу V), слід зазначити, що до відомостей, які містить цей витяг, віднесено й відомості щодо статусу застрахованої особи, серед типів якого нормотворець визначає фізичну особу-підприємця і самозайняту особу, під якою мається на увазі особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, що обумовлює висновок про те, що такого статусу застрахованої особи, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності, Положення №10-1 не визначає.

Відтак, аналіз положень Закону №2464-VI та Положення №10-1 дає підстави для висновку про відсутність повноважень у контролюючого органу за власною ініціативою без наявності звітності платника єдиного внеску (особи, яка провадить незалежну професійну діяльність/фізичної особи-підприємця), в якій містяться відомості про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб-підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, вносити зміни (подавати інформацію до ПФУ щодо змін) до облікової картки платника єдиного внеску шляхом встановлення «ознаки незалежної професійної діяльності» та відповідно нараховувати єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску на місяць, визначеного Законом №2464-VI як граничний мінімальний внесок для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Враховуючи те, що позивач не перебуває на обліку платника єдиного внеску як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, та відповідно не подає звітність як такий платник, тому відповідачем безпідставно встановлено позивачу як платнику єдиного внеску фізичній особі-підприємцю ознаки незалежної професійної діяльності та нараховано на цій підставі єдиний внесок.

Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 №435 (далі - Порядок №435), визначає процедуру, форму, строки подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до Державної фіскальної служби України, яка є центральним органом виконавчої влади, який реалізує, зокрема, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань сплати єдиного внеску, її територіальних органів.

Згідно з пунктом 16 розділу IV Порядку №435 фізичні особи-підприємці, які мають ознаку незалежної професійної діяльності, формують та подають до органів доходів і зборів окремі Звіти (додаток 5).

Положення пункту 16 розділу IV Порядку №435 є бланкетними та відсилають до додатка 5 «Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску», розділом 6 якого визначені типи платника, серед яких окремо зазначено ФО - на загальній системі оподаткування, ФО - на спрощеній системі оподаткування, особу, яка провадить незалежну професійну діяльність, членів фермерського господарства. Визначення окремого типу платника «фізичної особи-підприємця, яка має ознаку незалежної професійної діяльності» формою звіту не передбачено.

Відтак, приписи пункту 16 Порядку №435 щодо обов`язку формування та подання звіту фізичною особою-підприємцем, яка має ознаку незалежної професійної діяльності, не відповідають положенням пунктів 4 та 5 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI. Особи, визначені цими пунктами, є окремими платниками єдиного внеску з певними особливостями їх обліку, різною базою нарахування єдиного внеску та порядку його сплати, а тому поєднання двох різних статусів платників єдиного внеску на рівні підзаконного нормативно-правового акта призводить до невідповідності норм Порядку №435 положенням Закону №2464-VI.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що статус фізичної особи-підприємця з ознакою провадження незалежної професійної діяльності та, як наслідок, порядок обліку та сплати єдиного внеску такою особою Закон №2464-VI не передбачає.

Крім того, за наявного існуючого правового регулювання взяття та перебування на обліку платника єдиного внеску фізичної особи-підприємця з ознакою провадження незалежної професійної діяльності не передбачено. Водночас, взяття контролюючим органом на облік особи як платника єдиного внеску - фізичної особи-підприємця (пункт 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI) та внесення відомостей до реєстру застрахованих осіб унеможливлює нарахування єдиного внеску за іншим типом платника без прийняття відповідних рішень і внесення змін щодо попереднього обліку особи у спосіб, визначений Законом і підзаконними нормативно-правовими актами.

Разом із тим, підзаконний нормативно-правовий акт спеціальної облікової політики в частині визначення такої категорії платників єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою здійснення незалежної професійної діяльності не відповідає статті 4 Закону №2464-VI. А також, зміна контролюючим органом обліку особи платника єдиного внеску в спосіб, не встановлений Законом або встановлений підзаконним нормативно-правовим актом, який не відповідає Закону в цій частині, та нарахування на підставі таких дій єдиного внеску, суперечить принципам законності та належного врядування.

В силу положень статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (Spacek, s.r.o. v. The Czech Republic» №26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Аналізуючи поняття «якість закону» Європейський суд з прав людини у пункті 111 рішення у справі «Солдатенко проти України» (заява № 2440/07) зробив висновок, що це поняття, вимагаючи від закону відповідності принципові верховенства права, означає, що у випадку, коли національний закон передбачає можливість обмеження прав особи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні - для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини закон має відповідати якісним вимогам, насамперед вимогам «доступності», «передбачуваності» та «зрозумілості»; громадянин повинен мати змогу отримати адекватну інформацію за обставин застосування правових норм у конкретному випадку; норма не може розглядатися як «закон», якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку; громадянин повинен мати можливість - у разі необхідності за належної правової допомоги - передбачити, наскільки це розумно за конкретних обставин, наслідки, до яких може призвести певна дія; у внутрішньому праві повинні існувати загороджувальні заходи від довільного втручання влади в здійснення громадянами своїх прав (рішення у справах «Сєрков проти України», заява № 39766/05, пункт 51; «Редакція газети «Правоє дело» та Штекель проти України», заява № 33014/05, пункт 51, 52; «Свято-Михайлівська Парафія проти України», заява №77703/01, пункт 115; «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom), заява № 18139/91, пункт 37; «Санді Таймс» проти Об`єднаного Королівства» (№ 1) («SundayTimes v. The United Kingdom (№ 1)»), серія А, № 30, пункти 48-49; «Мелоун протии Об`єднаного Королівства» («Malone v. The United Kingdom»), серія А, № 82, пункт 66); «Маргарета і Роджер Андерссон проти Швеції» («Margareta and Roger Andersson v. Sweden»), серія А, № 226-А, п. 75; «Круслен проти Франції» (Kruslin v. France), № 11801/85, п. 27; «Ювіг проти Франції» (Huvig v. France), серія А № 176-В, пункт 26; «Аманн проти Швейцарії» (Amann v. Switzerland), заява № 27798/95, пункт 56).

Одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково збігається з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону).

Наприклад, у пунктах 70-71 рішення у справі «Рисовський проти України» (заява №29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. згадані вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Отже, контролюючий орган, дотримуючись принципів законності та належного врядування як суттєвих елементів принципу верховенства права, повинен був врахувати, що хоча процедура щодо обліку платника єдиного внеску була встановлена нормативно-правовим актом, однак у частині визначення типів (видів) платників єдиного соціального внеску не відповідала Закону №2464-VI, тому немає підстав вважати, що дії органу, який використовував таку процедуру відповідали принципам належного врядування, оскільки надано перевагу приписам не Закону, а нормативно-правовому акту, нижчому за ієрархією.

Оскільки йшлося про майновий інтерес, то контролюючий орган повинен був діяти у належний спосіб (у цьому випадку з урахуванням приписів Закону №2464-VI, де не передбачено такого платника єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності) та з урахуванням послідовності дій (способів) у частині взяття на облік платника єдиного внеску з внесенням відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб (зміни таких) та застосовувати ті процедури, які б вказували на ясність дій.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем до контролюючого органу подавалась звітність - Форма №Д5 (річна) за 2017, 2018 та 2019 роки саме як фізичною особою-підприємцем, яка обрала спрощену систему оподаткування (а.с.129-134).

Як встановлено судом вище, на запит позивача щодо наявності заборгованості по єдиному соціальному внеску відповідач листом від 27.05.2019 №4420/К/25-01-53-07 повідомив, що станом на 27.05.2019, відповідно до даних інтегрованих карток платника, що ведуться органами ДФС, по платнику ОСОБА_1 обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (за кодом класифікації доходів бюджету 71040000) у сумі 9828,72 грн. (а.с.56).

Позивач заперечує дані податкового органу, зазначаючи про подвійне нарахування йому відповідачем до сплати сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність, на суму 19657,44 грн. замість 9828,72 грн., у зв`язку з чим у позивача виникла заборгованість по ЄСВ в сумі 9828,72 грн., на яку нарахована пеня на загальну суму 4371,28 грн.

Як вбачається з роздруківок інтегрованих карток платника податків - позивача щодо стану розрахунків з бюджетом по платежу 0 (по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) для фізичних осіб підприємців, у тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, за 2017 - 2020 роки (а.с.126,127,136-138), відповідачем у 2018 році нараховано позивачу: за І квартал 2018 року (термін сплати 19.04.2018), за II квартал 2018 року (термін сплати 19.07.2018), за III квартал 2018 року (термін сплати 19.10.2018) та за IV квартал 2018 року (термін сплати 21.01.2019) кожного кварталу двічі по 2457,18 грн., з яких одна сума 2457,18 грн. кожного кварталу нарахована позивачу відповідно до поданого ним звіту з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування особи, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування (Форма №Д5), а інша сума 2457,18 грн. кожного кварталу нарахована як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність (коди операції 17Х та 17Є відповідно).

З досліджених судом квитанцій про сплату позивачем єдиного соціального внеску, як фізичною особою-підприємцем на спрощеній системі оподаткування (за кодом класифікації доходів бюджету 71040000) випливає, що єдиний соціальний внесок за 2018 рік сплачено позивачем на загальну суму 9828,72 грн. (а.с.20-28,126).

Разом з тим відповідачем нараховано заборгованості позивачу на суму 19657,44 грн., тобто на 9828,72 грн. більше.

Суд звертає увагу позивача, що його позовні вимоги не стосуються довідково нарахованої пені та не можуть розглядатись у межах даної справи.

Отже суд встановив, що позивач своєчасно сплачує єдиний соціальний внесок як фізична особа-підприємець на спрощеній системі оподаткування, а вид діяльності - «Діяльність у сфері права», який він здійснює як фізична особа-підприємець, співпадає з його діяльністю як особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно нараховано йому єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність.

За приписами частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірність нарахування позивачу сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання протиправними дій ГУ ДПС у Чернігівській області щодо нарахування ФОП ОСОБА_1 сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність, за період з 01.01.2018 по 31.03.2019, і задоволення позовних вимог у цій частині.

Позовна вимога про скасування протиправно нарахованих ГУ ДПС у Чернігівській області ФОП ОСОБА_1 сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність, за період з 01.01.2018 по 31.03.2019, також підлягає задоволенню, оскільки є похідною від основної позовної вимоги, яку судом задоволено.

При цьому у задоволенні вказаних позовних вимог у частині періодів з 01.08.2017 по 31.12.2017 та з 01.04.2019 по дату звернення до суду - 23.04.2019 суд відмовляє, з огляду на таке.

Щодо періоду з 01.08.2017 по 31.12.2017, то з поданих учасниками справи доказів вбачається, що за вказаний період у позивача відсутня заборгованість з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як у особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, з чим погодився і сам позивач як у письмових поясненнях по справі, так і у судовому засіданні (а.с.116-122,126,128,136,139-149).

Щодо періоду з 01.04.2019 по дату звернення до суду - 23.04.2019, то суд враховує, що останнім днем нарахування позивачу єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність, є 31.03.2019, що підтверджується матеріалами справи, отже відсутні докази щодо порушення прав позивача у цій частині.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання ГУ ДФС у Чернігівській області утриматися від подальшого нарахування ФОП ОСОБА_1 сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність, протягом періоду перебування на спрощеній системі оподаткування, то остання не підлягає задоволенню, оскільки на дату винесення судового рішення в матеріалах справи відсутні докази щодо порушення прав позивача у цій частині, водночас суд захищає порушене право позивача та не може приймати рішення на майбутнє.

Згідно з частиною 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

За таких обставин та з урахуванням того, що дана справа є типовою, беручи до уваги правову позицію, висловлену Верховним Судом у зразковій справі №520/3939/19 (адміністративне провадження №Пз/9901/10/19) за позовом самозайнятої особи - ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправною та скасування вимоги, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем за подання до суду даного адміністративного позову сплачено судовий збір у сумі 2689,40 грн., а саме: 1921,00 грн. (за немайнову вимогу) та 768,40 грн. (за майнову вимогу).

Оскільки позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, то суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Чернігівській області на користь ФОП ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1792,93 грн. (2/3 від 2689,40 грн.).

Керуючись статтями 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Чернігівській області щодо нарахування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність, за період з 01.01.2018 по 31.03.2019.

Скасувати протиправно нараховані Головним управлінням ДПС у Чернігівській області фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність, за період з 01.01.2018 по 31.03.2019.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1792 (одна тисяча сімсот дев`яносто дві) грн. 93 коп.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 та підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського окружного адміністративного суду або до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду у повному обсязі виготовлено 14.05.2020.

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Чернігівській області (вул. Реміснича, 11, м. Чернігів, 14000, код ЄДРПОУ - 43143966).

Суддя В.В. Падій