Справа № 140/3439/20
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2020-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року ЛуцькСправа № 140/3439/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) до Ратнівського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) (позивач) звернувся з позовом до Ратнівського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області (далі - Ратнівський РВ УДМС України у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними дій щодо відмови в оформленні (обміну) та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки; зобов`язання здійснити оформлення (обмін) та видати паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_1 у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що у зв`язку зі зміною прізвища та імені з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про видачу (здійснення обміну/оформлення) паспорта громадянина України у вигляді книжечки до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ (далі - Положення №2503-ХІІ), а також просив проставити обов`язкові відмітки, зокрема відмітку про реєстрацію місця проживання. Як зазначив позивач, відповідача було проінформовано, що за релігійними переконаннями він не бажає оформляти паспорт у формі пластикової картки типу ІD-картки, оскільки вона містить у собі безконтактний електронний носій із персональними даними, від обробки яких він відмовляється. Однак відповідач відмовив у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки, посилаючись на відсутність відповідного рішення суду та належних правових підстав. Позивач вважає, що дії Ратнівського РВ УДМС України у Волинській області щодо відмови в оформленні паспорта у формі книжечки є протиправними та незаконними. З посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 19 вересня 2018 року у справі №806/3265/17, просив їх застосувати при вирішенні даного спору та позов задовольнити.

Ухвалою суду від 17 березня 2020 року прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідач у відзиві на позов його вимоги заперечив, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню (а.с.28-32). В обґрунтування цієї позиції зазначив, що частиною четвертою статті 21 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" передбачено виготовлення паспорта громадянина України всім визначеним законодавством категоріям громадян, починаючи з чотирнадцятирічного віку, тільки у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Положення №2503-ХІІ має переживаючу дію та згідно з пунктом 1 розділу V "Перехідні положення" Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" поширюється на тих осіб, які отримали паспорт у формі книжечки до прийняття вказаного вище закону; на нові правовідносини, які виникли вже після прийняття цього закону, дія Положення не поширюється.

Відповідач вказав, що ОСОБА_1 звернувся із письмовою заявою, в якій повідомив, що хоче здійснити обмін паспорта у зв`язку зі зміною прізвища та імені та оформити паспорт громадянина України у формі книжечки, без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру (далі - ЄДДР). Однак жодних правових підстав для оформлення паспорта у формі книжечки немає, оскільки прийом заяв на видачу паспортів зразка 1994 року припинено. Крім того, усі бланки паспортів у вигляді книжечки були передані Управлінню ДМС України у Волинській області для знищення. Також відповідач зауважив, що згода на обробку персональних даних надається особою як для виготовлення паспорта у формі книжечки, так і для виготовлення паспорта у вигляді ID -картки.

З урахуванням наведеного відповідач просив у задоволенні позову відмовити.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні від сторін не надходили.

Згідно із частиною другою статті 262 КАС України якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

04 квітня 2017 року ОСОБА_1 змінив прізвище та ім`я на " ОСОБА_1 ", що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_2 , виданим 04 квітня 2017 року Ратнівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області (а.с.9).

28 лютого 2020 року ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернувся до Ратнівського РВ УДМС України у Волинській області із заявою про видачу (здійснення обміну/оформлення) паспорта громадянина України виключно у вигляді книжечки відповідно до Положення №2503-ХІІ, при цьому вказав, що не має наміру отримувати паспорт у формі пластикової картки типу ІD-картки та відмовляється від обробки персональних даних та застосування засобів ЄДДР. Також просив проставити обов`язкові відмітки, зокрема відмітку про реєстрацію місця проживання (а.с.5, 34). До заяви позивач додав копію свідоцтва про зміну імені та копію свідоцтва про народження.

На зазначену заяву відповідач листом від 03 березня 2020 року №0723-159/0723.1-20 повідомив, що за відсутності відповідного рішення суду на сьогодні у Ратнівському РВ УДМС України у Волинській області відсутні правові підстави оформлення та видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України у формі книжечки (а.с.6).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що спір у цій справі виник у зв`язку з тим, що Ратнівський РВ УДМС України у Волинській області відмовив у видачі (не видав) ОСОБА_1 паспорт громадянина України у вигляді (формі) паспортної книжечки на нове прізвище та ім`я.

При вирішенні даного публічно-правового спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Як встановлено пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України від 18 січня 2001 року №2235-III "Про громадянство України" (далі - Закон №2235-14), документами, що підтверджують громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України.

Відповідно до статті 5 Закону №2235-14 постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII затверджено Положення про паспорт громадянина України (Положення №2503-ХІІ).

Пунктом 3 Положення №2503-ХІІ передбачено, що бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

06 грудня 2012 року набрав чинності Закон України від 20 листопада 2012 року №5492-VI "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" (далі Закон - №5492-VI, зі змінами), який визначає правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.

Згідно із підпунктом "а" пункту 1 частини першої статті 13 Закону №5492-VI документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються, зокрема, на: документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, серед яких: паспорт громадянина України.

Як передбачено частиною третьою статті 13 Закону №5492-VI, паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 14 Закону №5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації.

За приписами частин першої - четвертої статті 21 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Паспорт громадянина України оформляється особам, які не досягли вісімнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли вісімнадцятирічного віку, - на кожні 10 років. Паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Відповідно до частини другої статті 15 та абзацу другого частини другої статті 21 Закону №5492-VI Кабінет Міністрів України постановою від 25 березня 2015 року №302 (далі - Постанова №302) затвердив зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України.

Разом з тим, на даний час діє Положення №2503-ХІІ, пунктом 3 якого передбачено, що бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1 - 3 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою №302, передбачено, що паспорт громадянина України (далі - паспорт) є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт.

Відповідно до підпункту 1 пункту 6 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України обмін паспорта здійснюється у разі: зміни інформації, внесеної до паспорта (крім додаткової змінної інформації).

03 квітня 2019 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №398 "Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. №302", відповідно до якої пункт 3 Постанови №302 доповнено абзацом такого змісту: "Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року".

Згідно із пунктами 1, 2 розділу І Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 червня 2019 №456, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 червня 2019 року за №620/33591 (далі - Порядок №456), цей Тимчасовий порядок, розроблений відповідно до абзацу п`ятого пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України", постанови Кабінету Міністрів України від 03 квітня 2019 року №398 "Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. №302", Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII (в редакції Постанови Верховної Ради України від 23 лютого 2007 року №719-V), визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року (далі - паспорт) особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (далі - рішення суду), засвідчене в установленому законодавством порядку. Паспорт оформлюється з використанням бланка паспорта громадянина України зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 1994 року №353 "Про затвердження зразка бланка паспорта громадянина України".

Підпунктом 1 пункту 1, підпунктом 2 пункту 2 розділу ІV Порядку №456 визначено, що обмін паспорта здійснюється в разі: зміни прізвища, імені, по батькові, дати та/або місця народження. Для обміну паспорта заявник подає, зокрема, заяву, рішення суду, паспорт, що підлягає обміну, дві (три - у разі одержання паспорта, який обмінюється в іншому територіальному підрозділі ДМС) фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см, платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита (у разі обміну паспорта у зв`язку із непридатністю для користування) або оригінал документа про звільнення від його сплати; документи, що підтверджують обставини (крім обміну паспорта з причин непридатності його використання), на підставі яких паспорт підлягає обміну.

Отже, суд звертає увагу, що чинним законодавством України передбачена можливість видачі паспорта громадянина України у формі книжечки на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. При цьому, суд не бере до уваги викладені у відзиві доводи відповідача про те, що звернення позивача не є заявою про надання адміністративної послуги, оскільки такі мотиви не були викладені у листі Ратнівського РВ УДМС у Волинській області від 03 березня 2020 року №0723-159/0723.1-20 про відмову в обміні паспорта у формі книжечки.

Крім того, при вирішенні цієї справи суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у зразковій справі №806/3265/17 за позовом ОСОБА_6 до Коростенського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Так Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що норми Закону №5492-VI на відміну від норм Положення №2503-XII не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID -картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря. Законодавець, приймаючи Закон №1474-VIII, яким внесено зміни до Закону №5492-VI, не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими і виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України та не допускати жодної дискримінації у залежності від часу виникнення правовідносин з отриманням паспорта громадянина України. Відтак, дії відповідача щодо відмови позивачу видати паспорт громадянина України у формі книжечки визнані Великою Палатою Верховного Суду у вказаній зразковій справі протиправними.

З урахуванням встановлених обставин справи, наведених норм чинного законодавства України та правових висновків Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №806/3265/17, виходячи із наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд у даній справі дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом прийняття рішення про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в оформленні та видачі (здійсненні обміну) позивачу паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки відповідно до Положення №2503-ХІІ та зобов`язання відповідача оформити та видати (здійснити обмін) позивачу паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

17 квітня 2020 року до суду надійшла заява від позивача та його представника про розподіл судових витрат у сумі 3600,00 грн, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги (а.с.20-21).

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, пункт 268). Аналогічний підхід застосовано у пункті 95 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Баришевський проти України" (заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (заява №72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява № 66561/01). Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника сторони за договором. При цьому надані послуги повинні бути обґрунтованими, а доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі. Суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи та не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним чи необґрунтованим щодо іншої сторони спору.

У письмовому клопотанні від 29 квітня 2020 року представник відповідача просила зменшити розмір відшкодування судових витрат у зв`язку із їх неспівмірністю та непропорційністю до предмета спору. Зауважила, що адвокатом при підготовці позовної заяви застосовано шаблонні матеріали, які застосовуються при розгляді всіх судових справ даної категорії, що не потребує значних затрат часу (а.с.36-37).

На підтвердження витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката, суду надано копії договору про надання правничої допомоги від 21 лютого 2020 року (далі - договір), розрахунку суми гонорару адвоката за надану правничу допомогу від 09 квітня 2020 року, акта приймання-передачі наданої правничої допомоги від 09 квітня 2020 року за договором про надання правничої допомоги від 21 лютого 2020 року, квитанцію до прибуткового касового ордера №09/04-20 від 09 квітня 2020 року (а.с.23-27).

Умовами договору, укладеного між ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) (замовник) та адвокатом Хомичем Р.В. (виконавець) визначено, що виконавець зобов`язується підготувати, подати адміністративний позов про зобов`язання видати паспорт у формі книжечки, а також здійснювати представництво інтересів позивача під час судового розгляду у Волинському окружному адміністративному суді (пункт 1.2 договору). Згідно з пунктом 3.2 договору вартість надання правничої допомоги (гонорару), незалежно від результату, передбаченої даним договором складає 3700,00 грн (пункт 3.2 договору). Пунктом 3.5, 3.7 договору передбачено, що після підписання акта приймання-передачі наданої правничої допомоги та розрахунку суми гонорару адвоката за надану правничу допомогу замовник сплачує виконавцю вказану суму протягом трьох банківських днів. Замовник оплачує надання правничої допомоги у будь-який зручний для нього спосіб, враховуючи, що єдиними допустимими видами розрахунків за надання правничої допомоги є: готівковий, безготівковий та змішаний (а.с.23).

Як вбачається із розрахунку суми гонорару адвоката за надану правничу допомогу від 09 квітня 2020 року, акта приймання-передачі наданої правничої допомоги від 09 квітня 2020 року за договором, витрати за надані адвокатом Хомичем Р.В. послуги правничої допомоги становлять 3600,00 грн (з розрахунку 1 година витраченого часу - 800,00 грн), зокрема: 3200,00 грн - за підготовку (в тому числі оформлення, подання) позовної заяви (адміністративного позову) до Волинського окружного адміністративного суду про визнання протиправними дій Ратнівського РВ УДМС України у Волинській області щодо відмови у видачі/обміну паспорта громадянина України у формі книжечки та зобов`язання Ратнівського РВ УДМС України у Волинській області оформити та видати паспорт громадянина України у формі книжечки (21 лютого 2020 року - 12 березня 2020 року; 4 год.); 400,00 грн - за підготовку (в тому числі оформлення, подання) адвокатського запиту до Виконавчого комітету Річицької сільської ради Ратнівського району Волинської області (21-25 лютого 2020 року; 30 хв.) - а.с.25-26.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи, враховуючи предмет спору, конкретні обставини справи, суть наданих послуг, та приймаючи до уваги клопотання відповідача про зменшення судових витрат, суд вважає, що заявлений до відшкодування їх розмір (3600,00 грн) є надмірним. При цьому суд зазначає, що дана справа є справою незначної складності, а з огляду на той факт, що основна частина адміністративного позову складається з правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 19 вересня 2018 року №806/3265/17, то слід дійти висновку, що підготовка позовної заяви та збір доказів не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, адже адвокат був обізнаним щодо нормативно-правового регулювання спірних правовідносин. Також, крім клопотання про розподіл судових витрат, до суду не подавались будь-які інші заяви та клопотання; в матеріалах справи відсутній адвокатський запит до Виконавчого комітету Річицької сільської ради Ратнівського району Волинської області (як і будь - який інший документ у відповідь на такий запит), підготовка якого 21-25 лютого 2020 року включена до суми витрат на правничу допомогу (400,00 грн). З наведеного слідує, що витрати у сумі 400,00 грн є безпідставними.

Виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, суд вважає, що заявлений до відшкодування розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката є неспівмірним із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг та затраченим ним часом на надання таких послуг, а тому суд дійшов висновку, що витрати у сумі 2800,00 грн є надмірними та їх повинен понести позивач, а решта витрат у сумі 800,00 грн підлягають розподілу поряд з іншими судовими витратами.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач сплатив судовий збір у сумі 840,80 грн, що підтверджуються квитанцією від 12 березня 2020 року №0.0..1, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.4, 39).

Оскільки суд задовольняє позов, то на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, територіальним підрозділом якого є відповідач, судові витрати у сумі 1640,80 грн, з них 800,00 грн - витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги, та 840,80 грн - витрати у зв`язку зі сплатою судового збору.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 244-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ( АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_3 ) до Ратнівського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області (44101, Волинська область, селище міського типу Ратне, вулиця Каштанова, 15) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Ратнівського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області щодо відмови в оформленні та видачі (здійсненні обміну у зв`язку із зміною прізвища та імені) ОСОБА_1 (після зміни прізвища та імені - ОСОБА_1 ) паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ.

Зобов`язати Ратнівський районний відділ Управління Державної міграційної служби України у Волинській оформити та видати (здійснити обмін у зв`язку із зміною прізвища та імені) ОСОБА_1 (після зміни прізвища та імені - ОСОБА_1 ) паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України у Волинській області (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Градний Узвіз, 4, ідентифікаційний код юридичної особи 37821586) на користь ОСОБА_1 (після зміни прізвища та імені - ОСОБА_1 ) судові витрати у сумі 1640,80 грн. (одна тисяча шістсот сорок грн 80 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд.

Відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк на апеляційне оскарження, визначений статтею 295 цього Кодексу, продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя Ж.В. Каленюк