Справа № 9901/84/20
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2020-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 травня 2020 року

Київ

справа №9901/84/20

адміністративне провадження №П/9901/84/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів: Бевзенка В.М., Желєзного І.В., Кравчука В.М., Стеценка С.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду Берназюка Я.О., Бучик А.Ю., Желєзного І.В., Рибачука А.І. від розгляду адміністративної справи №9901/84/20

за позовом ОСОБА_1

до Вищої ради правосуддя

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

24 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Вищої ради правосуддя про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 березня 2020 року для розгляду цієї справи визначено такий склад колегії суддів: суддя-доповідач Берназюк Я.О., суддя Бучик А.Ю., суддя Желєзний І.В., суддя Рибачук А.І., суддя Стеценко С.Г.

Ухвалою Верховного Суду від 26 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії було залишене без руху в зв`язку з несплатою судового збору та встановлено позивачу строк десять днів з дати вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

4 травня 2020 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід суддів Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду: Берназюка Я.О., Бучик А.Ю., Желєзного І.В., Рибачука А.І.

Ухвалою Верховного Суду від 5 травня 2020 року задоволено заяви суддів Бучик А.Ю. та Рибачука А.І. про самовідвід від розгляду зазначеної справи.

Відповідно до повторного протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 6 травня 2020 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів: суддя-доповідач Берназюк Я.О., суддя Бевзенко В.М., суддя Желєзний І.В., суддя Мороз Л.Л., суддя Стеценко С.Г.

Ухвалою Верховного Суду від 7 травня 2020 року задоволено заяву судді Мороз Л.Л. про самовідвід від розгляду зазначеної справи.

Відповідно до повторного протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 7 травня 2020 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів: суддя-доповідач Берназюк Я.О., суддя Бевзенко В.М., суддя Желєзний І.В., суддя Кравчук В.М., суддя Стеценко С.Г.

Враховуючи, що ухвалою Верховного Суду від 5 травня 2020 року задоволено заяви суддів Бучик А.Ю. та Рибачука А.І. про самовідвід від розгляду зазначеної справи, то заява ОСОБА_1 про відвід суддів буде вирішуватися тільки в частині, що стосується суддів Берназюка Я.О. та Желєзного І.В.

Заява ОСОБА_1 обґрунтована тим, що він оскаржує бездіяльність члена Вищої ради правосуддя - Говорухи В.І. , який входив до Дисциплінарних палат Вищої ради правосуддя, які неодноразово відмовляли у притягненні вказаних суддів до дисциплінарної відповідальності.

Зазначене, на думку ОСОБА_1 , свідчить про те, що судді Берназюк Я.О. та Желєзний І.В. не будуть розглядати його позов неупереджено та об`єктивно.

Крім того, ОСОБА_1 вважає, що склад колегії суддів у справі №9901/84/20 визначений з порушенням порядку, встановленого пунктом 17 статті 31 та пунктом 12 статті 33 КАС України, оскільки в протоколі автоматизованого розподілу не зазначено всіх даних, які передбачені нормами цих статей.

Вирішуючи заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Отже, з огляду на нормативний зміст пункту 4 частини першої статті 36 КАС України відвід судді може бути заявлений й з інших підстав, відмінних від перелічених у пунктах 1, 2, 3, 5 частини першої цієї ж статті. У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

Як на підставу про відвід судді позивач посилається на юридичні приписи статті 36 КАС України, нормативна конструкція яких, з-поміж іншого, містить узагальнений перелік найпоширеніших обставин, доведення наявності яких може бути підставою для відводу судді.

У зв`язку із цим Верховний Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручання, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справа «Білух проти України», заява №33949/02, п. 49; Fey v. Austria, заява №14396/88, пп. 27, 28 та 30; Wettstein v. Switzerland, заява № 33958/96, п.п. 42-43, Pullar v. United Kingdom, заява № 22399/93, п. 38 та інші) обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

1) «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Тим часом вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

2) «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розгляду справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

У той же час Верховний Суд наголошує, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Проаналізувавши доводи, наведені позивачем у заяві про відвід суддів, Верховний Суд доходить висновку, що позивач фактично зазначає про ситуацію конфлікту інтересів, яка може охоплюватися визначенням «інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді».

Верховний Суд бере до уваги, що Рада суддів України, яка згідно з пунктом 6 частини восьмої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII здійснює контроль за додержанням вимог законодавства щодо врегулювання конфлікту інтересів у діяльності суддів та приймає рішення про врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів (якщо такий конфлікт не може бути врегульований у порядку, визначеному процесуальним законодавством), у пункті 2, 3 свого рішенні від 8 червня 2017 року №34 роз`яснила, що наявність скарги щодо судді у провадженні Вищої ради правосуддя, відкриття/відмова у відкритті дисциплінарного провадження за такою скаргою не породжує конфлікту інтересів у діяльності судді щодо розгляду конкретної судової справи. Наявність правовідносин між суддею та органами суддівського врядування (Вища рада правосуддя, Вища кваліфікаційна комісія суддів України, Державна судова адміністрація України) не породжує конфлікту інтересів.

З цих міркувань зазначений заявником довід не може бути визнаний обґрунтованою підставою для відводу.

Крім того, за інстанційною юрисдикцією судом першої інстанції для розгляду справ щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя є Верховний Суд (частина четверта статті 22, частина друга статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, іншого компетентного суду, крім Верховного Суду, для розгляду позовної заяви ОСОБА_1 у справі №9901/84/20 (провадження П/9901/84/20) немає.

Наведені ж у заяві ОСОБА_1 про відвід мотиви, за яких, на його думку, судді Берназюк Я.О. та Желєзний І.В. підлягають відводу, не можуть слугувати підставою для відведення цих суддів, оскільки такі мотиви ґрунтуються виключно на припущеннях та оціночних судженнях.

Будь-яких доказів, які б підтверджували пряму чи опосередковану заінтересованість вказаних суддів у результаті розгляду цієї справи, або наявність обставин, які викликають сумнів у їх неупередженості, з матеріалів позовної заяви та доводів заяви про відвід суддів не вбачається.

Крім того, з приводу доводів заяви про відвід суддів про те, що склад колегії суддів у справі №9901/84/20 визначений з порушенням порядку, встановленого пунктом 17 статті 31 та пунктом 12 статті 33 КАС України, суд зазначає наступне.

За змістом частини першої статті 31 КАС України визначення судді, а в разі колегіального розгляду, - судді-доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється з врахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ.

Рішенням зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 6 грудня 2017 року №5 було утворено судові палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду та визначено їх кількісний склад.

Рішенням зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 14 січня 2019 року №1 визначено спеціалізацію суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді та судових палат Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Рішенням зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20 травня 2019 року №14 визначено Персональний склад судових палат Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Згідно з вимогами частини третьої статті 31 КАС України, персональний склад постійних колегій суддів визначається зборами суддів відповідного суду.

Рішенням зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді №4 від 20 травня 2019 року визначено постійні колегії у складі суддів: Берназюк Я.О., Бучик А.Ю., Желєзний І.В., Мороз Л.Л., Рибачук А.І. та резервних суддів: Стеценко С.Г., Стрелець Т.Г., Тацій Л.В., Шарапа В.М., Саприкіна І.В.

Автоматизований розподіл справ у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду здійснюється на підставі вимог Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року №30 (зі змінами та доповненнями), а також Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду та визначення складу суду у Верховному Суді, затверджених постановою Пленуму Верховного Суду від 14 грудня 2017 року № 8 (зі змінами та доповненнями).

Відповідно до пункту 1.7. розділу І Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду та визначення складу суду у Верховному Суді визначення судді-доповідача (колегії суддів) для розгляду судових справ здійснюється автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації документів відповідальною особою секретаріату відповідного касаційного суду або Великої Палати - користувачем автоматизованої системи документообігу суду, який має відповідні функціональні обов`язки та права, а також в інших випадках необхідності визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу з врахуванням спеціалізації (за наявності).

За правилами пункту 2.1. розділу ІІ Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду та визначення складу суду у Верховному Суді автоматизований розподіл здійснюється автоматизованою системою документообігу суду за такими правилами: 1) із загального списку суддів відповідного касаційного суду, Великої Палати визначаються судді, які мають повноваження щодо розгляду судової справи на момент автоматизованого розподілу; 2) для суддів, які мають повноваження щодо розгляду судових справ на момент автоматизованого розподілу, здійснюється розрахунок коефіцієнтів навантаження; 3) із числа суддів, які мають повноваження щодо розгляду судових справ на момент автоматизованого розподілу, з врахуванням визначених автоматизованою системою документообігу суду коефіцієнтів навантаження здійснюється визначення складу суду для розгляду конкретної судової справи за принципом випадковості, рівномірного навантаження для кожного судді та хронологічного порядку надходження судових справ.

Згідно зі звітом, автоматизований розподіл судових справ відбувався між суддями відповідної спеціалізації з врахуванням визначених критеріїв та коефіцієнту випадковості.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до підпункту 15.4 пункту 15 частини першої Перехідних Положень КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи визначення судді або колегії суддів (судді-доповідача) для розгляду конкретної справи здійснюється до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із цією редакцією Кодексу в частині порядку визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи, але не довше ніж три місяці з дня набрання ним чинності - за допомогою автоматизованої системи документообігу суду за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Отже, автоматизований розподіл справи №9901/84/20 здійснено з врахуванням встановленої зборами суддів Касаційного адміністративного суду спеціалізації та з врахуванням навантаження на суддів під час визначення повноважного складу суду, результат автоматизованого розподілу зафіксований у відповідному протоколі, містить визначені нормами КАС України реквізити та долучений до матеріалів справи №9901/84/20.

За таких умов, твердження заявника про те, що в даній справі колегію суддів визначено з порушенням положень КАС України, ґрунтується на припущеннях, які спростовуються об`єктивними доказами.

Враховуючи викладене, за результатами розгляду заяви позивача судом не встановлено будь-яких з вищенаведених обставин, які б давали підстави для відводу суддів Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду: Берназюка Я.О. та Желєзного І.В.

Частиною четвертою статті 40 встановлено, що якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного судового засіданні, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Отже, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу, у зв`язку з чим, наявні підстави для передачі заяви позивача про відвід суддям для проведення автоматичного розподілу для визначення судді для її розгляду.

Керуючись статтями 36, 39, 40, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

1. Визнати необґрунтованою заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду Берназюка Я.О. та Желєзного І.В.

2. Передати заяву ОСОБА_1 про відвід для вирішення питання заявленого відводу судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу у порядку, встановленому статтею 31 КАС України.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді В.М. Бевзенко

І.В. Желєзний

В.М. Кравчук

С.Г. Стеценко