Справа № 127/16579/16-а
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2020-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

15 травня 2020 року

Київ

справа №127/16579/16-а

адміністративне провадження №К/9901/32138/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Бевзенка В.М., судді Коваленко Н.В., розглянувши у письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до директора Департаменту міського господарства Вінницької міської ради Пурдика Г.Н. про зобов`язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Гуменюка К.П. від 31 серпня 2016 року і ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Боровицького О. А., Матохнюка Д.Б., Сапальової Т.В. від 12 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до директора Департаменту Міського господарства Вінницької міської ради Пурдика Г.Н. (далі - директор Департаменту, відповідач), в якому просив зобов`язати відповідача звільнити прохід загального користування та усунути/демонтувати встановлену загорожу хвіртку/браму або видати припис власникам домоволодінь, прохід між якими було перекрито.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що встановлення загорожі хвіртки/брами між будинками порушує його права як власника та перешкоджає вільному проходу до свого домоволодіння.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2016 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що усунення порушених прав позивача відповідачем у спосіб, який він просить здійснити, не віднесено до його компетенції, як органу місцевого самоврядування.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2016 року та ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2016 року, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 звернулося з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

У касаційній скарзі позивач зазначає, що суди попередніх інстанцій допустили суттєве порушення норм процесуального права, а саме - не дослідили безпосередньо рішення загальних зборів будинку, на підставі якого нібито вирішено встановити спірну загорожу.

Від директору Департаменту відзиву чи заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_1 не надходило, що відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій у касаційному порядку.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційну скаргу до суду подано 5 січня 2017 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 127/16579/16-а, витребувано матеріали адміністративної справи та надано сторонам строк для подання заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.

Ухвалою Верховного Суду від 23 липня 2019 року прийнято до свого провадження адміністративну справу № 127/16579/16-а за касаційною скаргою ОСОБА_1 суддею-доповідачем Берназюком Я.О.

Учасники справи письмових клопотань до суду касаційної інстанції не подавали.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій на підставі зібраних у матеріалах справи доказів встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 є приватним багатоквартирним (4 квартири) і обладнаний окремими входами до кожної квартири з вулиці.

13 лютого 2016 року біля 12 год. позивач став свідком монтажу співвласниками домоволодіння хвіртки/брами на проході загального користування між будинками за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .

22 червня 2016 року позивач звернувся із заявою до директора Департаменту міського господарства Вінницької міської ради ОСОБА_2 , в якій просив останнього усунути (зробити демонтаж) хвіртки/брами, змонтованої мешканцями на проході загального користування між будинками, за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .

Відповідями директора Департаменту міського господарства Вінницької міської ради Пурдика Г.Н. від 16 травня 2016 року, 15 червня 2016 року, 29 червня 2016 року позивачу було повідомлено, що житлові будинки АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 є приватними будинками. В ході розгляду звернення встановлено, що хвіртка між приватними будинками АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 влаштована на підставі рішення загальних зборів мешканців цих будинків (шість «за» із шести мешканців).

У даних відповідях директором департаменту зазначено, що для вільного доступу до території загального користування позивач може здійснити у наступні способи: отримати у сусідів ключ від хвіртки; відкрити прохід через трасу; в обхід будинку АДРЕСА_3. Також у відповідях зазначено, що враховуючи той факт, що будинки АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 є приватними багатоквартирними, позивачу було запропоновано налагодити добросусідські відносини з сусідами, або звернутися до суду, оскільки розгляд даного питання не відноситься до компетенції органів місцевого самоврядування.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частини четвертої статті 328 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2016 року та ухвала Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2016 року відповідають, а викладені у касаційній скарзі доводи скаржника є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Повноваження Департаменту міського господарства Вінницької міської ради у спірних правовідносинах регулюються, зокрема, законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про благоустрій населених пунктів» (тут і далі - у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини третьої статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

З метою створення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля, збереження і охорони навколишнього природного середовища, забезпечення санітарного благополуччя населення та забезпечення належного контролю за благоустроєм та санітарним станом міста Вінниці, керуючись статтею 34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», для здійснення контролю за благоустроєм та санітарним станом міста Вінниці, частиною першою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішенням Вінницької міської ради від 1 березня 2011 року № 104 затверджено Правила благоустрою території міста Вінниці (далі - Правила).

Відповідно до пункту 1.1 розділу 1 Правила благоустрою території міста Вінниці є нормативно-правовим актом, яким установлюється порядок благоустрою та утримання об`єктів благоустрою міста Вінниці, визначаються правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні основи благоустрою.

Згідно з положеннями пункту 1.2. розділу 1 Правила розробленні відповідно до Законів України «Про благоустрій населених пунктів», «Про місцеве самоврядування України», «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про відходи», «Про основи містобудування», «Про планування і забудову територій», «Про дорожній рух», інших нормативно-правових актів та нормативних документів, та спрямовані на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини, і є обов`язковими для виконання на території міста Вінниці всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та підпорядкування, органами самоорганізації населення, а також громадянами, у тому числі іноземцями та особами без громадянства.

Розділом 6 зазначених Правил визначається порядок здійснення благоустрою та утримання території міста Вінниці.

Згідно з підпунктом 6.13.1 Правил на об`єктах благоустрою забороняється ряд дій, в тому числі встановлювати самовільно тимчасові або постійні огорожі та відгородження, перекривати проїзди, проходи загального користування будь-якими засобами без відповідного на те дозволу виданого в установленому порядку.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що забороняється самовільне встановлення огорож на місцях загального користування. Зокрема, забороняється перекриття проїзних частин, проходів загального користування без наявності відповідного дозволу.

Предметом позовних вимог у цій справі є зобов`язання відповідача звільнити прохід загального користування та усунути/демонтувати встановлену загорожу хвіртку/браму.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Департамент міського господарства Вінницької міської ради, директором якого є відповідач, є виконавчим органом Вінницької міської ради, який створений відповідно до рішення 3 сесії 6 скликання Вінницької міської ради від 14 січня 2011 року № 85 «Про оптимізацію загальної структури виконавчих органів міської ради, апарату міської ради та її виконкому та їх чисельності» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до Положення про вказаний департамент, Департамент підзвітний і підконтрольний міській раді, підпорядкований виконавчому комітету міської ради, міському голові, секретарю міської ради, першому заступнику міського голови, заступникам міського голови та керуючому справами виконкому, відповідно до розподілу обов`язків.

Розділом 3 Положення визначено «Основні завдання департаменту». Так, для досягнення мети своєї діяльності Департамент вирішує наступні завдання: забезпечення на території міста реалізації державної політики комплексного розвитку та реформування у сфері житлово-комунального господарства, енергетики, транспорту та зв`язку; забезпечення в межах своїх повноважень додержання вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунального господарства, енергетики, транспорту та зв`язку; забезпечення виконання державних програм, розроблення та виконання місцевих програм реформування та розвитку житлово-комунального господарства; координація роботи Департаментів ЖГ, КГтаБ, ЕТЗ, Інспекції та підпорядкованих підприємств; забезпечення дотримання єдиної цінової політики в житлово-комунальному господарстві; удосконалення структури управління житлово-комунальним, енергетичним господарством міста; забезпечення виконання інших завдань передбачених чинним законодавством.

Відповідно до розділу 8 Положення про Департамент, Департамент очолює директор, який призначається на посаду і звільняється з посади міським головою одноособово. Директор Департаменту: здійснює керівництво діяльністю Департаменту; несе персональну відповідальність за невиконання або неналежне виконання покладених на нього завдань, реалізацію його повноважень, дотримання трудової дисципліни; видає в межах своєї компетенції накази, контролює їх виконання; інформує територіальну громаду міста про виконання рішень міської ради, виконавчого комітету, розпоряджень міського голови та про інші питання відповідно до компетенції; директор Департаменту без доручення діє від імені Департаменту, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами. Здійснює інші повноваження, покладені на нього відповідно до діючого законодавства.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, що хвіртка між приватними будинками АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 влаштована на підставі рішення загальних зборів мешканців цих будинків (шість «за» із шести мешканців) на прибудинковій території.

Про зазначене рішення загальних зборів позивача було повідомлено, що підтверджується листами директора Департаменту міського господарства Вінницької міської ради ОСОБА_2 від 16 травня 2016 року та від 15 червня 2016 року.

Крім того, в зазначених листах Департаменту міського господарства Вінницької міської ради позивачу для вільного доступу до території загального користування запропоновано варіанти вирішення зазначено питання. Однак, від зазначених варіантів вирішення питання позивач категорично відмовився.

На цій підставі колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову, шляхом зобов`язання відповідача звільнити прохід загального користування та усунути/демонтувати встановлену загорожу хвіртку/браму або надати припис власникам домоволодінь, прохід між якими було перекрито, оскільки усунення порушених прав позивача відповідачем у спосіб який він просить здійснити не віднесено до його компетенції, як органу місцевого самоврядування.

Колегія суддів критично оцінює доводи скаржника про те, що судами попередніх інстанцій не було безпосередньо досліджено рішення загальних зборів мешканців будинку АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , оскільки зміст вказаного рішення встановлено на підставі інших допустимих та достатніх доказів - листів директора Департаменту міського господарства Вінницької міської ради ОСОБА_2 від 16 травня 2016 року та від 15 червня 2016 року.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо такі рішення ухвалені без порушень норм матеріального і процесуального права.

Оскільки при ухваленні судових рішень суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального або порушень норм процесуального права, суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Крім того, у пункті 80 рішення у справі «Перес проти Франції» («Perez v. France», заява № 47287/99) ЄСПЛ зазначив, що гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції право на справедливий судовий розгляд включає право сторін, що беруть участь у справі, представляти будь-які зауваження, які вони вважають доречними до їхньої справи. Оскільки метою Конвенції є забезпечення не теоретичних чи ілюзорних прав, а прав фактичних і ефективних (див. рішення у справі «Артіко проти Італії» (Artico v. Italy) серія A. 37, пункт 33), це право можна вважати ефективним тільки в тому випадку, якщо зауваження були дійсно «заслухані», тобто належним чином враховані судом, який розглядає справу. Отже, дія статті 6 Конвенції полягає в тому, щоб, серед іншого, зобов`язати суд провести належний розгляд зауважень, доводів і доказів, представлених сторонами у справі, неупереджено вирішуючи питання про їх належності до справи (див. рішення у справі «Ван де Хурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. Netherlands) серія A. 288, заява № 16034/90, пункт 59).

Також у пункті 71 рішення у справі «Пелекі проти Греції» (Peleki v. Greece, заява № 69291/12) ЄСПЛ нагадав, що внутрішнє рішення суду може бути визначене як «довільне» з точки зору порушення справедливого судового розгляду лише в тому випадку, якщо воно позбавлене міркувань або якщо це міркування ґрунтується на явній помилці факту чи закону, допущеної національним судом, що призводить до «заперечення справедливості» (Moreira Ferreira v. Portugal (no 2), заява № 19867/12, пункт 85). З цього також випливає, що зобов`язання судових органів мотивувати свої рішення передбачає, що сторона судового розгляду може очікувати конкретної та чіткої відповіді на аргументи, що є визначальними для результату судового провадження.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в судових рішеннях повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Оскільки суд касаційної інстанції залишає без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, то у силу статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359, пунктом 4 Перехідних положень КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: В.М. Бевзенко

Н.В. Коваленко