Справа № 300/1401/19
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2020-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 рокуЛьвівСправа № 300/1401/19 пров. № 857/13137/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

з участю секретаря судового засідання Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року у справі № 300/1401/19 за адміністративним позовом Державної установи "Долинський виправний центр (№118)" до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішень про застосування штрафних санкцій,-

суддя в 1-й інстанції Остап`юк С. В.,

час ухвалення рішення 29.10.2019 року,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення 08.11.2019 року,

в с т а н о в и в:

Позивач Державна установа «Долинський виправний центр (№118)» звернулася в суд з позовом до відповідача - Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 19 квітня 2019 року №, №, №, №; визнати протиправними та скасувати рішення від 19 квітня 2019 року № та №; визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № від 19 квітня 2019 року.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано, винесені Головним управлінням ДФС України в Івано-Франківській області податкові повідомлення-рішення: № від 19 квітня 2019 року про збільшення грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені: за податковим зобов`язанням в розмірі 76 559,01 гривень, штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 215841, 66 гривень та пеня у розмірі 125,74 гривень; № від 19 квітня 2019 року про збільшення грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені за: податковим зобов`язанням в розмірі 293053,13 гривень, штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 985028,54 гривень та пеня в розмірі 24211, 04 гривень; № від 19 квітня 2019 року про збільшення грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені за: податковим зобов`язанням в розмірі 13432,89 гривень, штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 195 773, 25 гривень та пені у розмірі 326,78 гривень; № від 19 квітня 2019 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 510 гривень за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів податку у вигляді заробітної плати; рішення за № від 19 квітня 2019 року про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 1 020 гривень; рішення за № від 19 квітня 2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 461523, 43 гривень. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області за № Ю- від 19 квітня 2019 року про сплату Державною установою Долинський виправний центр (№118) боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в розмірі 1064951,23 гривень.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що під час проведення перевірки встановлено порушення порядку сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Зазначає, що у зв`язку з несвоєчасним перерахуванням у бюджет податку на доходи фізичних осіб з грошового забезпечення в сумі 212253,50 грн нараховано 125,74 грн пені та встановлено заборгованість по сплаті цього платежу станом на 01 січня 2019 року в сумі 76559,01 грн. Також перевіркою встановлено несвоєчасне перерахування в бюджет податку на доходи фізичних осіб із заробітної плати вільнонайманих працівників та осіб, які відбувають покарання в сумі 1023725,18 грн за що нараховано 24211,04 грн пені та встановлено заборгованість по сплаті цього платежу станом на 01 січня 2019 року в сумі 29510,31 грн. Крім того, перевіркою донараховано грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб із заробітної плати осіб, які відбувають покарання за січень 2016 року у сумі 2542,82 грн, а тому вважає, що податкові повідомлення-рішення № та № винесені з дотриманням норм податкового законодавства. Звертає увагу, що у разі несплати платником податку суми самостійно визначеного грошового зобов`язання протягом строків, передбачених ПК, то такий платник притягується до відповідальності відповідно до ст.126 ПК України, а тому податкове повідомлення-рішення № винесено правомірно. Крім того, у зв`язку з несвоєчасним перерахунком до бюджету військового збору із заробітної плати осіб, які відбувають покарання у виправному центрі було сформовано податкове повідомлення-рішення №, яким визначено податкові зобов`язання в сумі 13432,89 грн та застосовані штрафні санкції у розмірі 195773,25 та нараховано пеню у розмірі 326,78 грн. Крім того, зазначає, що перевіркою особам, які відбувають покарання в Державній установі Долинський виправний центр (№118) донараховано установі єдиний внесок за період 01 жовтня 2016 року по 30 травня 2018 року у розмірі 106491,23 грн, а також за своєчасно не нарахований єдиний внесок прийнято рішення про застосування штрафних санкцій № у розмірі 461523,43 грн. Звертає увагу, що засуджені до позбавлення волі з метою залучення до суспільно корисної праці виконують трудові функції в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії, у результаті чого їм забезпечується відповідна компенсація за виконану роботу, тобто заробітна плата, а також додержання правил охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії та інших умов, встановлених законодавством про працю. Таким чином, вважає, що контролюючий орган діяв на підставі та в межах норм податкового законодавства, оскільки позивач, як податковий агент, зобов`язаний своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок з доходу (заробітної плати) засуджених до позбавлення волі, а також єдиний внесок незалежно від укладення письмового трудового договору із засудженими та зобов`язаний подавати у строки, встановлені податковим законодавством звітність передбачену Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні 26 лютого 2020 року здійснено заміну відповідача Головного управління ДФС в Івано-Франківській області правонаступником Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області.

Крім того, у судовому засіданні 04 березня 2020 року представник позивача Витвицька В. Д. зазначила про те, що сума виплат, отриманих засудженими, не є базою нарахування та утримання єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування, оскільки виправна колонія не може діяти у правовому режимі звичайного роботодавця, а засуджена до обмеження волі особа не може бути кваліфікована у якості найманого працівника. Крім того звернула увагу на те, що позивач, як бюджетна неприбуткова установа, не забезпечена коштами на оплату праці засуджених, які не є найманими (штатними) працівниками установи. Зазначила, що контролюючим органом не враховано того факту, що відповідно до КВК України державна установа зобов`язана залучати до роботи всіх засуджених, які виявили бажання працювати, і не може порушувати право засуджених на працю, включаючи осіб, які не мають паспортів та довідок про присвоєння ідентифікаційного податкового номеру. Установою на виконання вимог чинного законодавства України укладалися з деякими засудженими трудові договори, однак ЄСВ по цих особах не сплачувалось, оскільки не має можливості надіслати повідомлення до органів фіскальної служби про таких працевлаштованих осіб за відсутності документів, які посвідчують особу засуджених. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Представник відповідача Яремак Т. І. в судовому засіданні 04 березня 2020 року підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Крім того, у судовому засіданні 04 березня 2020 року представник позивача звернула увагу на те, що позивачем було здійснено дві проплати по ПДФО, які включені у два податкових повідомлення- рішення, про це повідомляли відповідача під час проведення перевірки; разом з тим ці суми відраховані не були. У зв`язку з такими обставинами судом оголошувалася перерва для здійснення відповідачем правильного розрахунку, оскільки виокремити вказані суми за встановленими обставинами судом не було можливо. Разом з тим, відповідач відповідного розрахунку не провів, вказані суми з відповідних податкових повідомлень- рішень не відрахував.

Судові засідання 25 березня 2020 року та 08 квітня 2020 року відкладено у зв`язку із клопотаннями апелянта про запровадження карантину на 13 травня 2020 року.

Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника.

12 травня 2020 року від представника відповідача (апелянта) на адресу суду надійшли письмові заяви про відкладення розгляду справи із покликанням на запровадження в Україні карантину.

За результатами розгляду цього клопотання колегія суддів ухвалила його відхилити, оскільки поверхневі та загальні покликання на умови карантину не можуть вважатися достатньою підставою для відкладення розгляду справи. Також рекомендація Ради суддів України (лист № 9-рс-186/20 від 16 березня 2020 року) не вказує на припинення судами розгляду справ, а лише встановлює особливий режим судів України, який включає в себе, зокрема, розгляд справ в режимі відеоконференції, по можливості здійснення розгляду справи без участі сторін, в порядку письмового провадження, рекомендацію учасникам судових засідань подавати до суду заяви про розгляд справи у їхній відсутності за наявними у справі матеріалами.

Також відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача (його представників). Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останнім не наведено, клопотань про їх витребування/долучення тощо останнім не заявлено.

У протилежному випадку відкладення розгляду справи без пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя в умовах карантину може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи.

Додатково колегія суддів враховує, що відповідно до ч.5 ст.44 КАС України учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Він не буде відповідальним за відкладення, викликані станом його здоров`я, оскільки вони пов`язані з форс-мажорними обставинами.

Крім того, Європейський суд з прав людини визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі Varela Assalino contre le Portugal (пункт 28, № 64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду. У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права. Європейський суд вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло ніяких питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів.

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду, є доцільнішим, ніж усні слухання; розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Учасники справи у судове засідання 13 травня 2020 року не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому з врахуванням наведеного вище суд вважає можливим проведення розгляду справи у їхній відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Державна установа Долинський виправний центр (№118) зареєстрована Долинською районною державною адміністрацією 29 листопада 1999 року. Взята на податковий облік у Долинській державній податковій інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області 14 грудня 2000 року.

У період з 01 березня 2019 року до 22 березня 2019 року Головним управлінням ДФС України в Івано-Франківській області здійснено планову виїзну документальну перевірку позивача щодо правильності справляння податку на доходи фізичних осіб, військового збору за період з 01 січня 2016 року до 31 грудня 2018 року та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2018 року, за наслідками якої складено акт за № 262/09-19-13-06-14316927 від 29 березня 2019 року (а.с. 11 31).

Висновками проведеної перевірки встановлено порушення: пункту 176.2 статті 176 ПК України подання з недостовірними даними податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платник податків, суми утриманого з них податку (форма №1ДФ) за період з 01 січня 2016 року до 30 вересня 2018 року; пункту 168.1 статті 168, пунктів 171.1, 171.2 статті 171, пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України несвоєчасне перерахування в бюджет податку на доходи фізичних осіб з сум грошового забезпечення військовослужбовців в сумі 212253,50 гривень, за що нараховано 125,74 гривень пені та встановлено заборгованість по сплаті цього платежу в бюджет станом на 01 січня 2019 року в сумі 76559,01 гривень; пункту 168.1 статті 168, пунктів 171.1, 171.2 статті 171, пункту 176.2 статті 176 ПК України несвоєчасне перерахування в бюджет податку на доходи фізичних осіб з сум заробітної плат вільнонайманим працівникам та особам, які відбувають покарання в сумі 1023725,18 гривень за що нараховано 24211,04 гривень пені та встановлено заборгованість по сплаті даного платежу в бюджет станом на 01 січня 2019 року в сумі 290510,31 гривень; пункту 167.1 статті 167 ПК України неправильне застосування ставки податку на доход фізичних осіб із заробітної плати осіб, які відбувають покарання, за січень 2016 року внаслідок чого перевіркою донараховано 2542,82 гривень податку на доходи фізичних осіб; пункту 1 частини першої статті 7, пункт 4 частини другої статі 6, пунктів 1 та 2 частини другої статті 6, частини другої статті 9, частини восьмої статті 9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в результаті чого перевіркою донараховано єдиний внесок за період з 01 жовтня 2016 року до 30 травня 2018 року в сумі 1064951,23 гривень; пункту 8 статті 9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування несвоєчасне подання звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за шість податкових (звітних) періодів; порушення пункту 16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу XX ПК України несвоєчасне перерахування в бюджет військового збору з сум заробітної платі вільнонайманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців та осіб, які відбувають покарання в сумі 248660, 37 гривень, за що нараховано 326,78 гривень пені та встановлено заборгованість по сплаті даного платежу в бюджет станом на 01 січня 2019 року в сумі 13432,89 гривень.

За наслідками розгляду акту перевірки за № 262/09-19-13-06-14316927 від 29 березня 2019 року Головне управління ДФС України в Івано-Франківській області винесло податкові повідомлення-рішення: № від 19 квітня 2019 року про збільшення грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені: за податковим зобов`язанням у розмірі 76559,01 гривень, штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 215841,66 гривень та пеня у розмірі 125,74 гривень; № від 19 квітня 2019 року про збільшення грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені за: податковим зобов`язанням в розмірі 293053,13 гривень, штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 985028,54 гривень та пеня в розмірі 24211,04 гривень; № від 19 квітня 2019 року про збільшення грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені за: податковим зобов`язанням в розмірі 13432,89 гривень, штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 195773,25 гривень та пеня у розмірі 326,78 гривень; № від 19 квітня 2019 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 510,00 гривень за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів податку у вигляді заробітної плати; рішення за № від 19 квітня 2019 року про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 1020,00 гривень; рішення за № від 19 квітня 2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 461523,43 гривень та вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 1064951,23 гривень.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що Державна установа «Долинський виправний центр (№118)» у розумінні пункту 162.1 статті 160 ПК України не є платником податку на доходи фізичних осіб та у розумінні частини 1 статті 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, так як не є роботодавцем засуджених до обмеження волі, і, як наслідок, не несе обов`язків щодо сплати податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Крім того, виплата коштів не є компенсацією за виконану роботу засуджених до позбавлення волі, оскільки особи, які відбували покарання у Державній установі Долинський виправний центр (№18) засуджені до обмеження волі, а тому нарахування Державній установі Долинський виправний центр (№118) грошових зобов`язань зі сплати податку на доходи фізичних осіб, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені та нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску є протиправними.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Ст.162 ПК України передбачає, що платниками податку на доходи фізичних осіб є, зокрема податковий агент.

Відповідно до пп.163.1.1 п.163.1 ст.163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Згідно з п.167.1 ст.167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до пп.14.1.48 п.14.1 ст.14 ПК України заробітна плата для цілей розділу IV цього Кодексу - основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом.

Матеріалами справи підтверджується, що Державна установа «Долинський виправний центр (№118)» є державною установою, яка входить до складу Державної кримінально-виконавчої служби України.

Згідно з пп.6 ч.2 ст.13 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу в Україні» підприємства установ виконання покарань проводять свою діяльність відповідно до законодавства з урахуванням таких особливостей: трудові відносини засуджених регулюються законодавством про працю з урахуванням вимог кримінально-виконавчого законодавства.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених" 07 вересня 2016 року №1492-VIII, який набрав чинності 08 жовтня 2016 року доповнено Кримінально-виконавчий кодекс України статтею 60-1, відповідно до частин 1, 2 якої засуджені до обмеження волі, залучені до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Засуджені мають право на загальних підставах на призначення та отримання пенсії за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених законодавством про пенсійне забезпечення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач використовував працю засуджених до обмеження волі робочими: в їдальні установи (кухар, пекар, різноробочий, хліборіз); в майстерні установи; підсобному господарстві установи; різноробочими; машиністами котельних та насосних установок, слюсарями, днівальними; робочими на підприємствах, з якими ДУ Долинський виправний центр (№118) укладено договори про надання послуг та виконання робіт, а саме: ТзОВ АртТранс (навантажувально-розвантажувальні роботи), ТзОВ Унібрук (господарські та навантажувально-розвантажувальні роботи), ФГ Нава (господарські роботи), ТзОВ Ромен Долина Плюс (підсобні роботи), ТзОВ Уніплит (господарські та навантажувально-розвантажувальні роботи), ДУ Івано-Франківська установа виконання покарань (№12) (господарські та ремонтно-будівельні роботи), МПП Таля (виробничо-господарські роботи), ДП Підприємство КВСУ (№118) (виробництво продукції надання послуг); у центрах трудової адаптації; у майстернях, підсобних господарствах установ та слідчих ізоляторів; на підприємствах установ виконання покарань; на підприємствах державної або інших форм власності відповідно до укладених угод між позивачем замовником; на роботах з господарського обслуговування установ.

Крім того, перевіркою встановлено і зафіксовано у акті перевірки про те, що ДУ Долинський виправний центр (№118) на підставі положень п.1 ст.118 КВК України, Інструкції №396/5 у період, що підлягав перевірці, на добровільній основі використовувала працю засуджених та нараховувала і перераховувала відповідно до її кількості і якості заробітну плату в терміни визначені чинним законодавством. Однак на дату здійснення перевірки позивачем представлено лише 10 строкових трудових договорів, укладених із засудженими на виконання вищезазначених робіт (послуг). Суми нарахованої заробітної плати по цих договорах відображалися у звітах про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдино внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та здійснювалося нарахування єдиного внеску.

З іншими громадянами, які залучалися до виконання робіт, трудові договори не укладалися, однак матеріалами справи підтверджується, що ДУ Долинський виправний центр (№118) залучала цих засуджених до оплачуваної праці, нараховувала та виплачувала особам, які відбувають покарання заробітну плату за місяць в сумах, в тому числі, і менше встановленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, що підтверджується додатками №9, 10, 11 до акту перевірки, які містяться у матеріалах справи (а.с 50-61).

Колегія суддів звертає увагу, що позивач не заперечує факту залучення до суспільно корисної оплачуваної праці засуджених осіб у перевіреному періоді.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача про неможливість нарахування ЄСВ та відсутність можливості надіслати повідомлення до органів фіскальної служби про таких працевлаштованих осіб у зв`язку з відсутністю документів, які посвідчують особу засуджених, оскільки по засуджених, праця яких використовувалася на об`єктах контрагентів, Державною установою складалися відомості про нарахування заробітної плати на основі отриманих "Реєстрів виданих нарядів", виконувалася функція податкового агента в частині сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору та перераховувалася заробітна плата на особові рахунки засуджених.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є, зокрема роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з ч.2 ст.6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платник єдиного внеску зобов`язаний: 1) своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; 2) вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; 4) подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю; 8) повідомляти у складі звітності про прийняття на роботу фізичної особи, відомості про яку відсутні в Державному реєстрі або яка не пред`явила на вимогу платника єдиного внеску посвідчення застрахованої особи, та подавати необхідні відомості і документи для взяття на облік зазначеної особи; 10) повідомляти у складі звітності про зміну відомостей, що вносяться до Державного реєстру , про застраховану особу, на користь якої він сплачує єдиний внесок, у десятиденний строк після надходження таких відомостей.

П.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачає, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" розмір єдиного внеску для кожної категорії платників, визначених цим Законом, та пропорції його розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування встановлюються з урахуванням того, що вони повинні забезпечувати застрахованим особам страхові виплати і соціальні послуги, передбачені законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; фінансування заходів, спрямованих на профілактику страхових випадків; створення резерву коштів для забезпечення страхових виплат та надання соціальних послуг застрахованим особам; покриття адміністративних витрат із забезпечення функціонування системи загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч.5 ст.8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Згідно з ч.8 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Ч.1 ст.20 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачає, що реєстр застрахованих осіб - автоматизований банк відомостей, створений для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону.

Відповідно до ч.2 ст.20 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.

Ч.1-4 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачають, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

П.3 ч.11 ст.25 цього Закону передбачає, що за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Таким чином, з аналізу наведених норм вбачається, що позивач є платником єдиного внеску, а тому зобов`язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок як податковий агент, при цьому, базою оподаткування є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід засуджених осіб, які відбувають покарання та залучаються до робіт, за які виплачується заробітна плата.

При цьому, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина 12 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування").

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що Державна установа Долинський виправний центр (№118) є платником податку на доходи фізичних осіб та платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а тому зобов`язана сплачувати податок на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Крім того, Законом України від 31 липня 2014 року №1621-VІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів» з 03 серпня 2014 року запроваджено військовий збір.

Відповідно до п.п.1.2 п.16 прим.1 підрозділу 10 Розділу XX ПК України від 02 грудня 2010 року № 2755-VІ (із змінами і доповненнями) об`єктом оподаткування військовим збором є доходи у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) військового збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому ст. 163, ст.165, ст.168 ПК України від 02 грудня 2010 року № 2755-VІ (із змінами і доповненнями) за ставкою 1,5% від об`єкта оподаткування.

Згідно з пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК України передбачає, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок.

Пп.1.6 п.1.6 прим.1 підрозділу 10 Розділу XX ПК України від 02 грудня 2010 року № 2755-VІ (із змінами і доповненнями) передбачає, що платники військового збору зобов`язані убезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначений ст.176 ПК України для податку на доходи фізичних осіб.

Відповідно до абз."ґ" п.176.2 ст.176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані нести відповідальність у випадках, визначених цим Кодексом.

П.119.2 ст.199 ПК України передбачає, що неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що в порушення п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» позивачем несвоєчасно було подано звіти про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за наступні податкові (звітні) періоди: липень 2015 року, червень 2016 року, вересень 2016 року, вересень 2017 року, листопад 2017 року, листопад 2018 року.

Також матеріалами справи підтверджується, що податковий борг по військовому збору за рахунок несвоєчасного перерахування до бюджету військового збору із заробітної плати осіб, які відбувають покарання в ДУ «Долинський виправний центр №118», станом на 01 січня 2019 року складає 13432,89 грн.

Відповідно до ст.127 ПК України за несплату (неперерахування) податку на доходи фізичних осіб (військового збору) передбачено застосування штрафних санкцій.

Таким чином, колегія суддів вважає, що контролюючим органом правомірно здійснено нарахування Державній установі Долинський виправний центр (№118) грошових зобов`язань зі сплати податку на доходи фізичних осіб, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, військового збору, а також нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що твердження позивача про те, що відповідно до Інструкції про умови праці та заробітну працю засуджених до обмеження волі або позбавлення волі, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 07 березня 2013 року №396/5 суми виплат, отримані фізичними особами під час відбування покарання в місцях позбавлення волі не є базою нарахування єдиного соціального внеску є безпідставними, оскільки Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених", який набрав чинності 08 жовтня 2016 року, ст.60-1 КВК України викладено у новій редакції, відповідно до ч.1 якої засуджені до обмеження волі, залучені до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з ч.3 ст.7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Конституційний Суд України у рішенні від 16 січня 2003 року № 1-рп/2003 у справі N 1-3/2003 зазначив, що після Конституції України, що має найвищу юридичну силу (частина друга статті 8), закони в ієрархії нормативно-правових актів посідають провідне місце.

Оскільки Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" в ієрархії нормативно-правових актів має вищу юридичну силу ніж Інструкція про умови праці та заробітну працю засуджених до обмеження волі або позбавлення волі, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 07 березня 2013 року №396/5 застосуванню підлягають норми Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 березня 2020 року у справі №440/1512/19.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що податкові повідомлення-рішення: № від 19 квітня 2019 року про збільшення грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені за: податковим зобов`язанням в розмірі 13432,89 гривень, штрафними у(фінансовими) санкціями у розмірі 195773, 25 гривень та пені у розмірі 326,78 гривень; № від 19 квітня 2019 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 510 гривень за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів податку у вигляді заробітної плати; рішення за № від 19 квітня 2019 року про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 1020 гривень; рішення за № від 19 квітня 2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 461523,43 гривень та вимога Головного управління ДФС України в Івано-Франківській області за № Ю- від 19 квітня 2019 року про сплату Державною установою Долинський виправний центр (№118) боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в розмірі 1064951,23 гривень прийняті податковим органом на підставі, у межах повноважень, у спосіб, що визначені законодавством України, та з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Разом з тим, суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам, що призвело до ухвалення помилкового рішення, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є підставними та спростовують відповідні висновки суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

Разом з тим, щодо податкових повідомлень-рішень № від 19 квітня 2019 року про збільшення грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені: за податковим зобов`язанням в розмірі 76559,01 гривень, штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 215841,66 гривень та пеня у розмірі 125,74 гривень; № від 19 квітня 2019 року про збільшення грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені за: податковим зобов`язанням в розмірі 293053,13 гривень, штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 985028,54 гривень та пеня в розмірі 24211, 04 гривень, то колегія суддів звертає увагу на те, що позивач дійсно порушив вимоги податкового законодавства зазначені вище, однак при здійсненні розрахунку цих спірних податкових повідомлень-рішень податковим органом не враховано сплачені суми згідно з платіжними дорученнями, які долучені до матеріалів справи і на які покликався позивач при винесенні спірних податкових повідомлень-рішень відповідачем, разом з тим відповідач такі не врахував, суд здійснювати коригування спірних податкових повідомлень-рішень не вбачає можливим, тому було зобов`язано здійснювати такий обрахунок відповідача, проте такого здійснено не було. Таким чином, оскільки виокремити сплачені суми не вбачається можливим, тому враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що податкові повідомлення-рішення № від 19 квітня 2019 року про збільшення грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені: за податковим зобов`язанням в розмірі 76559,01 гривень, штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 215841,66 гривень та пеня у розмірі 125,74 гривень; № від 19 квітня 2019 року про збільшення грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені за: податковим зобов`язанням в розмірі 293053,13 гривень, штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 985028,54 гривень та пеня в розмірі 24211, 04 гривень є протиправними та підлягають скасуванню вцілому.

У зв`язку з наведеними вище мотивами, колегія суддів вважає, що доводи апелянта в цій частині є безпідставними і такі відхиляє.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції в частині скасування податкових повідомлень-рішень від 19 квітня 2019 року № та №, рішення № від 19 квітня 2019 року про застосування штрафних санкцій за неподання; рішення № від 19 квітня 2019 року та вимоги за № Ю- від 19 квітня 2019 року прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення; в решті рішення суду першої інстанції відповідно до ст.316 КАС України залишити без змін.

Керуючись ст. 229, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року у справі № 300/1401/19 в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень: № від 19 квітня 2019 року про збільшення грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені за: податковим зобов`язанням в розмірі 13432,89 гривень, штрафними у(фінансовими) санкціями у розмірі 195 773, 25 гривень та пені у розмірі 326,78 гривень; № від 19 квітня 2019 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 510 гривень за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів податку у вигляді заробітної плати; рішення за № від 19 квітня 2019 року про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 1020 гривень; рішення за № від 19 квітня 2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 461523,43 гривень та вимоги Головного управління ДФС України в Івано-Франківській області за № Ю- від 19 квітня 2019 року про сплату Державною установою Долинський виправний центр (№118) боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в розмірі 1064951,23 гривень скасувати, та прийняти постанову, якою в задоволенні позову в цій частині відмовити.

У решті рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року у справі № 300/1401/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий- суддя О. І. Мікула
Судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 15 травня 2020 року.