Справа № 1.380.2019.006226
Суддя: Єзеров А.А.
Дата ухвалення: 2020-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

13 травня 2020 року

м. Київ

справа №1.380.2019.006226

провадження №К/9901/11029/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єзерова А.А.,

суддів: Желєзного І.В., Стародуба О.П.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2020 у справі № 1.380.2019.006226 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання вчинити дії,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України у місті Трускавці Львівської області подання про повернення ОСОБА_1 сплаченого згідно із квитанцією № 0002411 від 04.10.2019 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 6 070,45 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24.01.2020 позов задоволено.

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області оскаржило це судове рішення в апеляційному порядку.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.03.2020 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишено без руху, оскільки на порушення пункту 1 частини п`ятої статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України) заявник до скарги не долучив документ про сплату судового збору. Надано десятиденний строк з дня вручення копії ухвали суду апеляційної інстанції для усунення зазначених недоліків.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2020 відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про звільнення від сплати судового збору. Апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.03.2020 у справі № 1.380.2019.006226 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання вчинити дії повернута особі, яка її подала.

Вважаючи вказану ухвалу такою, що постановлена з порушенням вимог процесуального закону, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області оскаржило її в касаційному порядку.

Надаючи оцінку висновкам суду апеляційної суду та аргументам касаційної скарги з погляду їхньої обґрунтованості, Верховний Суд керується такими мотивами.

Повертаючи апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, суд апеляційної інстанції взяв до уваги те, що ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.03.2020 апеляційну скаргу залишено без руху через невідповідність апеляційної скарги вимогам статті 296 КАС України з підстав не долучення документа про сплату судового збору, а у встановлений суддею-доповідачем строк особа, яка подала апеляційну скаргу, не усунула недоліки апеляційної скарги.

За змістом пункту 1 частини п`ятої статті 296 КАС України до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.

Відповідно до частини другої статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини першої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За правилами пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, в установлений судом строк, вона повертається позивачеві.

Зважаючи на викладене Верховний Суд констатує, що суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу з підстав не усунення недоліків скарги, слушно застосував положення пункту 1 частини четвертої статті 169 та частини другої статті 298 КАС України, правильне їхнє застосовування є очевидним, а аргументи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.

Ще одним правовим питанням, на яке мав відповісти суд апеляційної інстанції під час перевірки обставин, з якими процесуальний закон пов`язує можливість відкриття апеляційного провадження, було те, чи наявні фактичні та юридичні підстави для звільнення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

За приписами частин першої, другої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про судовий збір» ураховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача-фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Одночасно частини друга статті 8 Закону України «Про судовий збір» закріплено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Отже, суд наділений повноваженнями зменшити тягар судових витрат для особи, яка до нього звертається. Водночас конструкція наведених правових норм дає підстави для висновку, що зменшення тягаря судових витрат, якого зазнає сторона, є не обов`язком суду, а саме його повноваженням як формою суддівського розсуду, який може бути реалізований за наявності певних обставин.

До того ж стосовно сплати судового збору законодавець визначив вичерпний перелік умов, за наявності яких можливе зменшення тягаря тих судових витрат, яких зазнає сторона.

Зокрема, особа, яка звертається до суду, має право подати відповідне клопотання, в якому навести обставини щодо її майнового стану та, за наявності підстав, з якими закон пов`язує можливість реалізації судом повноважень зменшити тягар судових витрат стосовно сплати судового збору, якого зазнає сторона. Такі обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами.

Суд, що розв`язує питання про відкриття провадження (взяття до розгляду заяви, скарги), встановивши за результатами розгляду відповідного клопотання наявність установленої законом підстави для зменшення тягаря судових витрат, якого зазнає сторона, та дійшовши висновку про потребу реалізації такого свого повноваження, самостійно, зважаючи на наявні обставини, визначає спосіб зменшення цього тягаря. Визначення способу зменшення тягаря судових витрат, якого зазнає сторона, є прерогативою відповідного суду.

Беручи до уваги обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що скаржник у цій ситуації не є суб`єктом, на якого поширюється дія частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» з питань звільнення від сплати судового збору, відстрочення, розстрочення його сплати чи зменшення його розміру, а отже фактичний склад цієї справи не містить підстав, з якими закон пов`язує можливість реалізації судом повноважень для зменшення тягаря судових витрат стосовно сплати судового збору, якого зазнає сторона.

Одночасно треба наголосити, що коли бюджетні установи діють як суб`єкти владних повноважень, то обмежене фінансування такої установи не може бути підставою для відстрочення чи звільнення від сплати судового збору.

Верховний Суд також підкреслює, що особа, яка утримується за кошт Державного бюджету України, має повноваження в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів, якими можна було б забезпечити сплату судового збору, а тому обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з Державного бюджету України та браком в ньому коштів, призначених для сплати судового збору суб`єктами владних повноважень, не є підставою для звільнення від сплати судового збору чи відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення за результатами розгляду справи.

До того ж колегія суддів звертає увагу на те, що у статті 129 Конституції України та статті 8 КАС України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, що є одним зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожній стороні має бути надана розумна можливість викладати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, як порівняти з опонентом.

Тому беручи до уваги зміст приписів статті 44 КАС України Верховний Суд доходить висновку, що відповідач, який діє як суб`єкт владних повноважень, має однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, та, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на апеляційне оскарження судового рішення, повинен забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема стосовно форми та змісту апеляційної скарги, задля чого, як особа, зацікавлена у її поданні, мусить вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Натомість брак у суб`єкта владних повноважень коштів для своєчасної сплати судового збору є суто суб`єктивною причиною, а повернення судом апеляційної скарги з мотивів несплати судового збору є передбаченим законом процесуальним заходом, що вживається в разі неналежного виконання заявником своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. З цього випливає, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень і діє від імені держави, не може та не має намагатись отримати переваги від фінансових труднощів, які виникають в його діяльності, способом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, зокрема й щодо сплати судового збору.

Отже, як фізичних та юридичних осіб, так і органи державної влади, що утримуються коштом Державного бюджету України, поставлено законом у рівні умови стосовно обов`язку сплачувати судовий збір, тому вибіркове надання судом суб`єктивних переваг одним учасникам процесу перед іншими учасниками судового процесу у спосіб звільнення від сплати судового збору, окрім випадків, встановлених статтею 8 Закону України «Про судовий збір», призведе до порушення вказаного вище конституційного принципу, що є неприпустимим у правовій державі.

Зважаючи на наведене та беручи до уваги, що суд апеляційної інстанції під час розв`язання питання про взяття до провадження апеляційної скарги надав правильну оцінку матеріалам апеляційної скарги та клопотанню скаржника про звільнення від сплати судового збору з погляду дотримання ним вимог КАС України щодо форми та змісту відповідних процесуальних документів, аргументи касаційної скарги стосовно цих питань не дають підстав для висновку про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом положень частини другої цієї самої статті у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Дія зазначеної норми поширюється, з-поміж іншого, на ухвали суду апеляційної інстанції, перелік яких наведений у частині третій статті 328 КАС України, і до цього переліку також належить й ухвала суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги.

З огляду на викладене, а також беручи до уваги той факт, що зміст оскарженої ухвали свідчить про правильне застосування судом апеляційної інстанцій норм процесуального права та не викликає сумнівів щодо їхнього застосування чи тлумачення, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для визнання касаційної скарги необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись положеннями статей 328, 333, 359 КАС України, Верховний Суд

у х в а л и в:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2020 у справі № 1.380.2019.006226.

2. Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами надіслати особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач А.А. Єзеров

Суддя І.В. Желєзний

Суддя О.П. Стародуб