Справа № 175/323/20
Суддя: Бойко О. М.
Дата ухвалення: 2020-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 175/323/20
Провадження № 2-а/175/4/20
РІШЕННЯ

Іменем України

16 квітня 2020 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Бойко О.М.

при секретарі судового засідання Сотник Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позову зазначає, що постановою в справі про порушення митних правил №2598/20900/19 від 16 липня 2019 року його визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.1 ст. 485 Митного кодексу України та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 727 944, 69 грн. На думку позивача зазначена постанова є противоправною та підлягає скасуванню. Так, складення протоколу про порушення митних правил відбулося за відсутності позивача та без повідомлення останнього про дату, час та місце розгляду справи, що позбавило ОСОБА_1 можливості реалізувати надані йому права, які передбачені ч.1 ст.498 Митного кодексу України, що є беззаперечною підставою для скасування постанови в справі про порушення митних правил

Представник позивача надала суду заяву про слухання справи за її відсутності, адміністративний позов підтримує у повному обсязі та просить суд визнати протиправною та скасувати постанову в справі про порушення митних правил №2598/20900/19 від 16 липня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.1 ст. 485 Митного кодексу України та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 727 944, 69 грн.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився. 01.04.2020 року через канцелярію суду надано відзив на позов, відповідно до якого Галицька митниця ДФС Державної фіскальної служби України адміністративний позов не визнає у зв`язку з правомірністю притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за порушення митних правил - ч.1 ст. 485 Митного кодексу України.

У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.4 ст. 229 КАС України).

Враховуючи неявку всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч.4 ст. 229 КАС України.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 90 КАС України, дійшов до наступного.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (ст.5 КАС України).

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1, 2. ст.9 КАС України).

Відповідно до ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному КАС України. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників (ст. 78 КАС України).

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Відповідно до ст. ст. 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, а також кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

28 січня 2020 року позивач ОСОБА_1 з Єдиного реєстру виконавчих проваджень дізнався про відкриття виконавчого провадження від 20.09.2019 року №60083677.

28 січня 2020 року представник ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, в тому числі з постановою у справі про порушення митних правил №2598/20900/19 від 16 липня 2019 року.

Зазначене виконавче провадження відкрито 20.09.2019 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на підставі заяви про примусове виконання постанови Львівської митниці ДФС №2598/20900/19 від 16.07.2019 року про стягнення штрафу й розмірі 727 944,69 грн.

Відповідно до вказаної постанови, 11.01.2018 для здійснення митного оформлення товару «Одяг і додаткові речі до одягу та їх частини, вживані...» в режимі «Імпорт», у відділ митного оформлення «Городок» митного поста «Західний» Львівської митниці ДФС було подано електронну митну декларацію типу ІМ40ДЕ UA209180/2018/001247 разом з товаросупровідними документами, а саме:

?товаро-транспортна накладна (CMR) А 193073 від 10.01.18 року;

?рахунок-фактура (Invoice) № 0160 від 10.01.18 року;

?контракт 05/17-ST від 07.07.17 року;

?книжка МДП (TІR. carnet) №ХС81289734 від 10.01.2018.

Відповідно до відомостей, внесених до митної декларації №UA209180/2018/001247 від 11.01.2018, постачання товару «Одяг і додаткові речі до одягу та їх частини, вживані...» здійснювалось відповідно до контракту купівлі-продажу від 07.07.2017 №05/17-ST, де продавцем товару виступала компанія "STILEBERG TRADE L.P." (145 Kilmarnock Road, Glasgow, Scotland, G41 3JA), покупцем - TOB "РЕГІОН ТЕХ КОМ" (код ЄДРПОУ , 49000, м. Дніпро, вул. 20-ПЕРЕМОГИ, 31/108). Вага брутто товару становить - 18 575,50 кг., фактурна вартість (відповідно до рахунку-фактури від 10.01.18 №1060) на умовах поставки FCA - Кельце складала 21 859,00 дол. США, визначена за першим методом митна вартість - 629 689,52 грн.

Товар переміщувався транспортним засобом з реєстраційним номером НОМЕР_1 згідно товаросупровідних документів CMR від 10.01.2018 № А 193073 та книжки МДП (TIR carnet) від 10.01.2018 № JX.81289734.

Відповідно до граф 8, 9 та 14 митної декларації типу 1М40ДЕ № UA209180/2018/001247 від 11.01.2018 одержувачем, особою відповідальною за фінансове врегулювання та декларантом зазначених товарів було TOB "РЕГІОН ТЕХ КОМ" (код ЄДРПОУ ), керівником якого на момент митного оформлення був ОСОБА_1 , а загальна сума сплачених митних платежів за вказаною митною декларацією становить 165 986,15 грн.

Разом з тим, листом Державної фіскальної служби України від 01.02.2019 № 3217/7/99-99-19-06-02-17 (вх. ЛМ ДФС від 01.02.2019 вх. № 508/8/13-70-19) надано відповідь митної адміністрації Республіки Польща на запит стосовно перевірки автентичності документів, та надано наступні документи: TІR MRN 18 НОМЕР_2 та EX MRN 18PL341010E0002030, EX MRN 18PL341010E0002080, на підставі яких було здійснено митне оформлення товару «Одяг і додаткові речі до одягу та їх частини, вживані...» Республікою Польща в режим експорту з митної території Євросоюзу. Відповідно до відомостей, внесених до митної декларації TІR MRN 18PL402010TS1D2J40 від 18.01.2018 року, товар переміщувався транспортним засобом з реєстраційним номером НОМЕР_3 / НОМЕР_4 , вага брутто товару становить - 18 575,50 кг., продавцем товару виступала компанія "STІLEBERG TRADE L.P." (145 Kilmarnock Road, Glasgow, Scotland, G41 3JA), покупцем - TOB "РЕГІОН ТЕХ КОМ" (код ЄДРПОУ ). Декларація оформлена відповідно до наступних документів: Carnet TIR № JX/81289734, CMR № 193070, factura handlowa № 0160, НОМЕР_5 .

Проте, відповідно до декларації EX MRN 18PL341010E0002030 встановлено наступне: продавцем товару є Vive Textile Recycling Sp.z.o.o. (Karola Olszewskiego, 6, Kielce, 25-663, PL), покупцем LLC "Sorsis" (ul.Zielona, 115 B, Lwow, 79021,UA), вартість товару - 15 666,69 Євро, відповідно до декларації EX MRN 18PL341010E0002080 продавцем товару є Vive Textile Recycling Sp.z.o.o. (Karola Olszewskiego, 6, Kielce, 25-663, PL), покупцем LLC "Sorsis" (ul.Zielona, 115 B, Lwow, 7902l.UA), вартість товару - 29 965,31 Євро.

Різниця між вартістю товару оформленого відповідно до книжки МДП (TIR carnet) №JX.81289734 та митною вартістю товару; заявленою за митною декларацією 11.01.2018 №UA209180/2018/001247 становить 920 516,81 грн. Таким, чином контролюючим органом зроблено висновок, що у митній декларації №UA209180/2018/001247 заявлено неправдиві відомості щодо договірних відносин між сторонами, митної вартості та умов поставки товару, що призвело до несплати належних митних платежів у розмірі 242 648, 23 грн.

16 липня 2019 року відповідачем прийнято постанову у справі про порушення митних правил №2598/20900/19, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 727 944, 69 грн.

Так, постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в поряду, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України (ч.1 ст. 529 Митного Кодексу України).

Частиною 1 статті 25 КАС України встановлено, що адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених КАС України.

Порушення митних правил, у разі відсутності ознак кримінального правопорушення, є різновидом адміністративної відповідальності.

Відповідно до предметної юрисдикції за правилами визначеними ч. 1 ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам, як адміністративним судам підсудні, у тому числі, адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Кодексом адміністративного судочинства України не визначено виключної підсудності справ щодо оскарження постанов митниці у справах про порушення митних правил, а тому позивач має право звернутись до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою ( АДРЕСА_1 ), що знаходиться на територіальній юрисдикції Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області.

Позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови) (ч. 2 статті 286 КАС України).

Як встановлено судом, позивач дізнався про наявність оскаржуваної постанови 28 січня 2020 року, та 28 січня 2020 року року його представник ознайомився з змістом оскаржуваної Постанови, а тому строк для оскарження постанови в справі про порушення митних правил №2598/20900/19 від 16 липня 2019 року пропущено з об`єктивних причин, які не залежали від волі позивача.

На виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14.02.2020 року до матеріалів судової справи було долучено лист від 23.05.2019 року №9061/10/13-70-79-01/43 з пропозицією прибути до Львівської митниці ДФС до 31.05.2019 року для участі під час складення протоколу про порушення митних правил та список поштових відправлень як доказ направлення вищевказаного листа.

Абзацом двадцять сьомим пункту 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року N 270, визначено, що документом, який підтверджує надання послуг поштового зв`язку, є розрахунковий документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів, розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

З аналізу зазначеної норми вбачається, що розрахунковий документ, виданий поштовим відділенням, є доказом надання (оплати) послуг поштового зв`язку, проте він не дає можливості перевірити вміст поштового відправлення і не містить повної адреси одержувача.

Вміст поштового відправлення містить бланк опису вкладення, який згідно з пунктом 61 Правил надання послуг поштового зв`язку заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові.

З огляду на викладене належним доказом надіслання суб`єктом владних повноважень листа від 23.05.2019 року №9061/10/13-70-79-01/45 ОСОБА_1 може бути опис вкладення разом з розрахунковим документом.

Крім цього, як свідчить роздруківка з сайту ПАТ «УКРПОШТА», що станом на 20 червня 2019 року вищевказаний лист «відправлено до точки видачі/доставки». Жодних доказів щодо дати вручення вищевказаного листа ОСОБА_1 відповідачем не надано.

Отже, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів отримання позивачем копії листа від 23.05.2019 року №9061/10/13-70-79-01/45.

Також, до матеріалів судової справи відповідачем надано лист від 25.06.2019 року №2722/ДЗН/13-70-79-01 щодо направлення протоколу та список поштових відправлень як доказ направлення вищевказаного листа.

Проте, жодних доказів щодо дати вручення вищевказаного листа ОСОБА_1 або повідомлення із зазначенням причин невручення відповідачем не надано.

Будь-які докази направлення ОСОБА_1 постанови у справі про порушення митних правил №2598/20900/19 від 16 липня 2019 року взагалі відсутні в матеріалах справи.

Зі змісту ст. 458 Митного Кодексу України вбачається, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Статтею 486 Митного Кодексу України визначено, що завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Відповідно до частини 1 статті 498 Митного Кодексу України, особи, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, та власники товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу (заінтересовані особи), під час розгляду справи про порушення митних правил у органі доходів і зборів або суді мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, одержувати копії рішень, постанов та інших документів, що є у справі, бути присутніми під час розгляду справи у органі доходів і зборів та брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання та відводи, під час розгляду справи користуватися юридичною допомогою захисника, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, давати усні і письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування та заперечення, оскаржувати постанови органу доходів і зборів, суду (судді), а також користуватися іншими правами, наданими їм законом. Зазначені в цій статті особи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.

Згідно із ст. 489 Митного кодексу України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника. Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил органом доходів і зборів цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил (526 Митного кодексу України).

У ст. 531 Митного Кодексу України визначені підстави для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил: відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Із змісту наведених норм слідує, що безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, що має місце в розглядуваному випадку, є окремою самостійною і достатньою підставою для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил.

Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення Митного кодексу України містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації митними органами (їх посадовими особами) наданих їм повноважень, зокрема передбачені щодо розгляду справи про порушення митних правил за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.

Так, складення протоколу про порушення митних правил відбулося за відсутності позивача та без повідомлення останнього про дату, час та місце розгляду справи, що позбавило ОСОБА_1 можливості реалізувати надані йому права, які передбачені ч.1 ст.498 Митного кодексу України, що є беззаперечною підставою для скасування постанови в справі про порушення митних правил.

Окрім цього, відповідно до положень ст.485 Митного Кодексу України, заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Відповідно дост.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Аналіз наявних документів в матеріалах справи свідчить, що контролюючим органом взагалі не досліджувались наявність прямого умислу та переслідування подібної мети в діях позивача. Митні декларації, на які посилається митний орган в якості підтвердження вини позивача, вину останнього не підтверджують. Постанова Верховного Суду від 13 листопада 2018 року у справі №607/2399/17 (адміністративне провадження №К/9901/35332/18).

Аналізуючи зміст наведених вище норм можна зробити висновок про те, що склад правопорушення, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, передбачає, з поміж іншого, те що особа, яка його вчинила, діяла умисно, тобто усвідомлено, цілеспрямовано чинила так, щоб уникнути від сплати митних платежів (у тому числі й сплати їх у меншому розмірі). Об`єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке встановлено статтею 485 Митного кодексу України, полягає у поданні неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.

Таким чином, дії винної особи повинні характеризуватися такою формою вини як прямий умисел, а також переслідувати особливу мету - ухилення від сплати податків та зборів або зменшення їх розміру. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі №759/360/17 (адміністративне провадження №К/9901/60666/1).

Проте, єдиною підставою та головним доказом для притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.485 Митного Кодексу України слугувала отримана інформація від відповідних органів Польщі.

Львівська митниця ДФС, взявши до уваги єдиним і беззаперечним доказом документи польських митних органів, не надала уваги тим фактам, що у документах, що подані для митного оформлення в Республіці Польща, вказано продавцем та покупцем товару осіб, відмінних від тих, що вказані у митній декларації № UA 209180/2018/001247 від 11.01.2018 року, існує відмінність в вазі товару; в порушення митного законодавства відповідач не перевірив обставин завершення експорту товару; для усунення сумнівів не вчинив запитів відповідним компаніям, які фігурують відправниками товару в польських документах та у документах, поданих до митного оформлення декларантом.

Експортна декларація доводить лише факт початку процедури оформлення експорту транспортних засобів в Польщі, однак жодним чином не виключає можливості переходу прав на товар після такого оформлення до інших осіб, в тому числі, до продавця, зазначеного в поданих позивачем до митного оформлення документах.

Самі по собі документи митних органів Польщі не є виключними, беззаперечними і визначальними доказами винуватості ОСОБА_1 у порушенні митних правил та не доводять наявності у його діях умислу на неправомірне звільнення від сплати митних платежів шляхом надання неправдивих відомостей щодо вартості товару та його відправника.

Також в оскаржуваній постанові посадова особа митниці жодним чином не обумовила підстав надання переваги в доказовій силі документам польських митних органів, ніж тим, що подані до митного оформлення на Львівській митниці ДФС.

Аналіз доказів по справі свідчить, що належних, допустимих і достатніх доказів про наявність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.485 Митного Кодексу України, не здобуто, висновки відповідача ґрунтуються виключно на припущеннях, що в силу ст.62 Конституції України є неприпустимим, так як жодними належними і допустимими доказом не підтверджені.

В п.2 ч.2 ст.351 Митного Кодексу України передбачено, що надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться - є підставою для проведення документальної невиїзної перевірки.

Проте, як вбачається з наданих матеріалів справи в порушення вимог п.2 ч.2 ст.351 Митного Кодексу України митний орган не провів документальну невиїзну перевірку.

Крім того, оскаржувана постанова прийнята відповідачем поза межами строків, передбачених статтею 467 Митного Кодексу України, що у свою чергу, виключає можливість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення митних правил та накладення на нього адміністративного стягнення.

Частиною першою ст. 522 Митного кодексу України визначено, що справи про порушення митних правил, передбачені ст.468-470,474,475,477-481, 485 цього Кодексу, розглядаються органами доходів і зборів.

Відповідно до положень частини першої ст.523 Митного кодексу України від імені митниць справи про порушення митних правил розглядаються керівниками цих митниць або їх заступниками.

За правилами ст. 467 Митного кодексу України якщо справи про порушення митних правил відповідно до ст. 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені ст. 469, 477 - 481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Аналіз змісту наведених норм свідчить про те, що порушення митних правил, передбачене ст. 485 Митного кодексу України, є триваючим, а тому адміністративне стягнення за його вчинення може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цього правопорушення.

Ст. 488 Митного кодексу України визначено, що провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.

Згідно зі статтею 491 Митного кодексу України підставами для порушення справи про порушення митних правил є: безпосереднє виявлення посадовими особами органу доходів і зборів порушення митних правил; офіційні письмові повідомлення про вчинення особою порушення митних правил, отримані від правоохоронних органів, а також органів, що здійснюють види контролю, зазначені у частині першій ст. 319 цього Кодексу; офіційні письмові повідомлення про вчинення порушення митних правил, отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організацій.

Відповідно до частини першої ст. 494 Митного кодексу України про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа органу доходів і зборів, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Як свідчать матеріали справи зі змісту протоколу про порушення митних правил від 16.07.2019 року №2598/20900/19, відповідач дійшов висновку про наявність у діях позивача ознак порушень митних правил, передбаченого ч.1 ст.485 Митного кодексу України, на підставі декларацій EX MRN 18PL341010E0002030 та EX MRN 18PL341010E0002080 складені Vive Textile Recycling Sp.z.o.o. (Karola Olszewskiego, 6, Kielce, 25-663, PL), без дослідження первинних документів, в яких міститься інформація щодо ціни ввезеного у січні 2018 на територію України товару.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про міжнародне приватне право" від 3 червня 2005 року №2709-ІV документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Існує два способи такого засвідчення: консульська легалізація та проставлення апостиля.

Зі змісту митних декларацій EX MRN 18PL341010E0002030 та EX MRN 18PL341010E0002080 неможливо встановити достовірність її змісту та підтвердження будь-яких обставин, на які посилається відповідач, оскільки вона не перекладена на державну мову, а тому він не відповідає вимогам, що пред`явлені до доказів ст.495 Митного кодексу та ст.72 КАС України та не може вважатися допустимим доказом по справі про порушення митних правил. Аналогічна позиція викладена в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2019 року у справі № 857/878/19. Крім того вказані документи, жодним чином не легалізовані (відсутній апостиль), що унеможливлює підтвердження автентичності такого документа на предмет ідентифікації органу, що його видав та посадової особи, яка його підписала.

Крім цього, при укладенні договору між "STІLEBERG TRADE L.P." та ТОВ «РЕЕІОН ТЕХ КОМ» було досягнуто усіх істотних умов, укладені договори повністю узгоджуються, є логічними та відповідають видам діяльності, якими займаються вищевказані підприємства. Також, зазначений договір, укладений між Позивачем та контрагентом є чинним, ніким не скасований, а його виконання підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, що знаходяться в матеріалах справи. Вищевказані документи розкривають зміст господарських операцій, підтверджують рух активів Позивача, зміни у власному капіталі підприємства та отримання ним реального результату в процесі господарської діяльності. Жодних доказів щодо спростування достовірності поданих уповноваженою особою ТОВ «РЕГІОН ТЕХ КОМ» документів до митного оформлення відповідачем не надано.

Під час процедури митного оформлення задекларовано митну вартість товару з урахуванням коригування митної вартості митним органом і сплачено суми митних платежів на підставі первинних документів. Відтак, позивачем виконані митні і податкові зобов`язання під час здійснення митних процедур. Додаткових досліджень податковими та митними органами не проводилося, а інформація, отримана від уповноважених органів іноземних держав, стосувалася факту ймовірної підробки документів, однак матеріалами справи не зазначено та не обґрунтовано, чому саме документи між "STІLEBERG TRADE L.P." та ТОВ «РЕГІОН ТЕХ КОМ» є недостовірними. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №817/1107/17.

Самі по собі документи митних органів Польщі не є виключними, беззаперечними і визначальними доказами винуватості ОСОБА_1 у порушенні митних правил та не доводять наявності у його діях умислу на неправомірне звільнення від сплати митних платежів шляхом надання неправдивих відомостей щодо вартості товару та його відправника.

Також в оскаржуваній постанові посадова особа митниці жодним чином не обумовила підстав надання переваги в доказовій силі документам польських митних органів, ніж тим, що подані до митного оформлення на Львівській митниці ДФС.

Отже, аналіз доказів по справі свідчить, що належних, допустимих і достатніх доказів про наявність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ст.485 МК України, не здобуто, висновки відповідача ґрунтуються виключно на припущеннях, що в силу ст.62 Конституції України є неприпустимим, так як жодними належними і допустимими доказом не підтверджені.

З урахуванням наведеного, є наявними правові підстави для скасування спірної постанови відповідно до п.1 ч.І ст.531 МК України.

Згідно із п.1 ч.І ст.50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів.

Відповідно до ст.51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.55 МК України встановлено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відтак, самостійне визначення управлінням адміністрування митних платежів Львівської митниці ДФС розміру таких платежів на підставі лише митних декларацій EX MRN 18PL341010E0002030 та EX MRN 18PL341010E0002080 (без дослідження первинних документів), що були отримані від польських митних органів, не відповідає положенням МК України щодо процедури коригування такої вартості.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів отримання позивачем копії цього протоколу, а також доказів повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи, що позбавило останнього можливості реалізувати надані йому права, які передбачені ч.І ст.498 МК України. Отже, відповідачем не дотримано вимог щодо своєчасного, всебічного, повною та об`єктивного з`ясування обставин справи, обмежено позивача у реалізації прав, передбачених Митним кодексом України, не дотримано вимог чинного законодавства та принципів, передбачених статтею 2 КАС України, що є беззаперечною підставою для скасування постанови в справі про порушення митних правил.

Під час процедури митного оформлення задекларовано митну вартість товару з урахуванням, коригування митної вартості митним органом і сплачено суми митних платежів на підставі первинних документів. Відтак, позивачем виконані митні і податкові зобов`язання під час здійснення митних процедур. Додаткових досліджень податковими та митними органами не проводилося, а інформація, отримана від уповноважених органів іноземних держав, стосувалася факту ймовірної підробки документів, однак матеріалами справи не зазначено та не обґрунтовано, чому саме документи між "STІLEBERG TRADE L.P." та ТОВ «РЕГІОН ТЕХ КОМ» є недостовірними. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №817/1107/17.

З урахуванням наведеного, є наявними правові підстави для скасування спірної постанови відповідно до п. 1 ч.1 ст.531 Митного кодексу України.

Згідно із п.1 ч.1 ст.50 Митного кодексу України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.55 Митного кодексу України встановлено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до. так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відтак, самостійне визначення управлінням адміністрування митних платежів Львівської митниці ДФС розміру таких платежів на підставі лише листів митних органів іноземних держав (без дослідження первинних документів) не відповідає положенням Митного кодексу України щодо процедури коригування такої вартості.

Отже, сукупність наведених обставин дає підстави для визнання оскаржуваної постанови протиправною та її скасування.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02 жовтня 2019 року №858 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби» та наказу ДФС України від 25.11.2019 № 30-рг «Про реорганізацію митниць ДФС» з 28 листопада 2019 року розпочато реорганізацію Львівської митниці ДФС.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Питання Державної митної служби» від 04.12.2019 року №1217-р погоджено з пропозицією Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення з 8 грудня 2019 року Державною митною службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 6 грудня 2019 року №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України», функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.

З дня набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України про початок роботи Державної митної служби України повноваження Львівської митниці ДФС перейшли до Галицької митниці Держмитслужби.

Суд не бере до уваги доводи представника Галицької митниці Держмитслужби, зазначені у відзиві на позов, оскільки ці доводи спростовані вищенаведеним.

Враховуючи викладене вище, позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак підлягають задоволенню у повному обсязі.

Митний кодекс України дає вичерпний перелік осіб, які можуть мати статус позивача у справах про порушення митних правил і на цій підставі не повинні сплачувати судовий збір при зверненні до суду першої інстанції. Аналогічна позиція наведена у постанові 13 квітня 2018 року у справі №166/616/17 (касаційне провадження №К/9901/44149/18).

Відповідно до ст. 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалено на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, що підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до КАС України, здійснюються за рахунок коштів державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 7, 8, 91,10, 13, 14, 15, 19,20, 22, 25, 77, 78,90, 229, 242, 286 КАС України, суд,ст. ст. 351, 458, 461, 485, 486, 489, 498, 526, 529, 533, 531, 539 Митного Кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати постанову в справі про порушення митних правил №2598/20900/19 від 16 липня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.1 ст. 485 Митного Кодексу України та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 727 944, 69 грн.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок коштів державного бюджету.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його винесення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Суддя О.М. Бойко