Справа № 400/454/20
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2020-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/454/20
Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Крусяна А.В.,

Яковлєва О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вознесенська протиерозійна станція" на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020р. по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вознесенська протиерозійна станція" до Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2020р. ТОВ «Вознесенська протиерозійна станція» звернулося в суд із позовом до Вознесенського міськрайонного ВДВС Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса), в якому просило визнати протиправною бездіяльності та зобов`язати відповідача закінчити виконавче провадження за №53234151 на підставі п.2 ч.1 ст.37 ЗУ "Про виконавче провадження» та зняти всі обтяження (арешти) з всього рухомого та нерухомого майна, всіх грошових коштів ТОВ "Вознесенська протиерозійна станція".

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він двічі звертався із заявами до відповідача про закінчення виконавчого провадження, проте державним виконавцем було допущено бездіяльність та не надано відповіді на заяви позивача та не закінчено виконавче провадження а також не знято арешт з всього рухомого та нерухомого майна, всіх грошових коштів ТОВ "Вознесенська протиерозійна станція".

Посилаючись на вказане просило позов задовольнити.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020р. позов задоволено частково.

Знято арешт з нерухомого та рухомого майна, всіх грошових коштів ТОВ "Вознесенська протиерозійна станція" накладений постановами державного виконавця Вознесенського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області в межах виконавчого провадження за №53234151.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Вознесенського міськрайонного ВДВС Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) на користь ТОВ "Вознесенська протиерозійна станція" судовий збір в розмірі 2 102грн..

В апеляційній скарзі ТОВ "Вознесенська протиерозійна станція", посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду в частині розподілу судових витрат скасувати та прийняти у відповідній частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь товариства витрати на правничу професійну допомогу, понесену у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції у розмірі 20 000грн..

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про часткове задоволення скарги, з наступних підстав.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із виконанням боржником в повному обсязі виконавчого документу, при цьому не надано доказів існування незавершених виконавчих проваджень щодо позивача, які б обумовлювали необхідність залишення в силі накладеного на майно та кошти арешту, то наявні усі підстави для зняття арешту з нерухомого та рухомого майна, всіх грошових коштів ТОВ "Вознесенська протиерозійна станція".

Відмовляючи у задоволенні заяви ТОВ "Вознесенська протиерозійна станція" про розподіл судових витрат щодо стягнення розміру судових витрат на правничу допомогу в сумі 20 000грн., суд першої інстанції виходив з того, що заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу є неспівмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих послуг, ціною позову, який є позовом немайнового характеру.

У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається із апеляційної скарги, товариство просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні клопотання про стягнення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000грн..

Перевіряючи правомірність рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні клопотання про стягнення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000грн., судова колегія виходить з наступного.

Приписами ст.134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналізуючи вищезазначене, судова колегія зазначає, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч.5 ст.134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспівмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим, суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006р. у справі «Двойних проти України» (п.80), від 10 грудня 2009р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.34-36), від 23 січня 2014р. у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015р. у справі «Баришевський проти України» (п.95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається із матеріалів справи, що представником ТОВ «Вознесенська протиерозійна станція» заявлені вимоги про відшкодування витрат, пов`язаних із професійною правничою допомогою, отриманою від адвоката у вигляді підготовки та подання адміністративного позову до Миколаївського окружного адміністративного суду, підготовки та подання заяви про усунення недоліків адміністративного позову за №1/20-02-20 від 20.02.2020р., та підготовки і подання заяви про розгляд справи без участі позивача за №1/06-03-20 від 6.03.2020р..

В даному випадку, предмет спору у справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними.

Отже, заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг Позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг) та ціною позову.

Більш того, ані договір, ані звіт про обсяг наданих послуг, ані рахунок не містять детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом під час підготовлення позовної заяви.

В наданих до суду документах не зазначено, що включає у себе підготовка позовної заяви до суду, чи включає підготовка позовної заяви до суду роботи зі збору доказів, аналізу законодавства та судової практики.

Відсутність детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, ставить під сумнів, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Поряд з цим, вирішуючи питання щодо розміру витрат на правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню позивачу, судова колегія зазначає, що наведені докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

На підставі наведеного у сукупності, враховуючи те, що дана справа віднесена до справ незначної складності, з огляду на те, що в даному випадку позивачем оскаржувалось питання не зняття арешту з нерухомого та рухомого, всіх грошових коштів товариства, то апеляційний суд приходить до висновку, що співмірними витратами на послуги адвоката під час розгляду даної справи в суді першої інстанції є 1000грн..

Враховуючи зазначене та критерії, з врахуванням яких визначається розмір витрат на оплату послуг адвоката, встановлені ч.5 ст.134 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в розмірі 1 000грн..

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні клопотання про стягнення судових витрат на правничу допомогу підлягає скасуванню та прийнятті в цій частині нового судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246, 311, 315, 317 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вознесенська протиерозійна станція» - задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020р. - скасувати в частині відмови у задоволенні клопотання про стягнення судових витрат на правничу допомогу.

Прийняти в цій частині нове судове рішення, яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) (56500, Миколаївська обл., Вознесенський р-н, м.Вознесенськ, вул.Пушкінська, 15, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вознесенська протиерозійна станція» (56501, Миколаївська обл., Вознесенський р-н, м.Вознесенськ, вул.Виноградна,1, ) судові витрати на правничу допомогу в розмірі 1000грн..

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий: Ю.М.Градовський

Судді: А.В.Крусян

О.В.Яковлєв