Справа № 440/409/17
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№440/409/17
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2020 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Буської районної державної адміністрації Львівської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Буського районного суду Львівської області із адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Буської районної державної адміністрації Львівської області, в якому просить:

- визнати бездіяльність Управління соціального захисту населення Буської райдержадміністрації Львівської області щодо перерахунку щорічної одноразової грошової допомоги до 05 травня у розмірі встановленому статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016 рік протиправною;

- зобов`язати здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити 4730,00 (чотири тисячі сімсот тридцять) гривень щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2016 рік відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» на момент проведених виплат, з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою Буського районного суду Львівської області від 19 лютого 2020 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Буської районної державної адміністрації Львівської області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій передано за підсудністю на розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 30 КАС України спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються.

Адміністративна справа, передана з одного адміністративного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 29 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження адміністративним судом, до якого вона надіслана.

Враховуючи наведені імперативні норми КАС України, ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 03 лютого 2016 року та має право на пільги, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Зазначає, що у 2016 році Управлінням соціального захисту населення Буської районної державної адміністрації Львівської області йому було нараховано та виплачено разову грошову допомогу, як учаснику бойових дій у розмірі 920,00 грн. Однак, на думку позивача, у 2016 році він повинен був отримати 5650,00 грн. разової грошової допомоги, у зв`язку з чим недоплата такої допомоги за 2016 рік становить 4730,00 грн. На підтвердження своїх доводів зазначає, що щорічну разову грошову допомогу учасникам бойових дій встановлено Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року №367-ХІV у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Проте, відповідач при нарахуванні та виплаті йому зазначеної допомоги керувався постановою Кабінету Міністрів України № 141 від 02 березня 2016 року, якою встановлено, що виплата разової грошової допомоги до 05 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» учасникам бойових дій здійснюється у розмірі 920,00 грн.

Зазначає, що у відповідь на своє звернення до відповідача з приводу нарахування та виплати йому невиплаченої частини щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2016 рік в розмірі 4730,00 грн. отримав відмову.

Позивач вважає, що, керуючись принципом верховенства права, визначеним статтею 8 Конституції України, а також Кодексом адміністративного судочинства України, враховуючи загальні засади пріоритетності прав людини, при призначенні щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій у 2016 році необхідно застосовувати положення статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції Закону України від 25 грудня 1998 року №367-ХІV, а не постанову Кабінету Міністрів України №141 від 02 березня 2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» та норми пункту 26 розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, оскільки останні звужують обсяг передбачених Конституцією та Законами України прав на соціальний захист учасників бойових дій.

У зв`язку з вищенаведеним, адміністративний позов просить задоволити у повному обсязі.

Ухвалою судді від 14 квітня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. Вказаною ухвалою відповідачу роз`яснено його право на подання відзиву на позовну заяву та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, а також документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачу, протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Копію зазначеної ухвали відповідач отримав 23 квітня 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 752, однак, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Частиною шостою статті 162 КАС України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Разом з тим, відповідно до пункту другого частини першої статті 163 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Частиною другою статті 163 КАС України передбачено, що справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Таким чином, враховуючи предмет даного позову, зважаючи на відсутність станом на день розгляду справи відзиву відповідача, який належним чином повідомлений про своє право на його подання, а також беручи до уваги положення частини шостої статті 162 КАС України, суд вирішує справу за наявними у ній матеріалами.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 03 лютого 2016 року Управлінням персоналу військової частини НОМЕР_2 , ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

27 січня 2017 року позивач звернувся до начальника Управління соціального захисту населення Буської райдержадміністрації Стецика В.І. із зверненням про здійснення перерахунку, нарахування і виплати щорічної разової грошової допомоги, як учаснику бойових дій за 2016 рік. У вказаному зверненні позивач зазначив, зокрема, що є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 03 лютого 2016 року та має право на пільги, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Вказав, що у 2016 році Управлінням соціального захисту населення Буської районної державної адміністрації Львівської області йому було нараховано та виплачено разову грошову допомогу, як учаснику бойових дій у розмірі 920,00 грн., як це передбачено постановою Кабінету Міністрів України № 141 від 02 березня 2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань». З цього приводу позивач зауважив, що у даному випадку підлягає застосуванню Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року №367-ХІV, яким встановлено, що до п`ятого травня щорічно учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, оскільки закон про Державний бюджет не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов`язків, пільг компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України.

На підставі вищевикладеного, просив здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити 4730,00 гривень щомісячної разової грошової допомоги, як у часнику бойових дій за 2016 рік відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» на момент проведених виплат, з урахуванням раніше виплачених сум.

Листом Управління соціального захисту населення Буської районної державної адміністрації Львівської області від 31 січня 2017 року № 01-18/163/09 позивача на його звернення від 27 січня 2017 року щодо виплати щорічної разової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» повідомлено, що при призначенні щорічної разової грошової допомоги до 05 травня Управління соціального захисту населення керується Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», законами України про Державний бюджет на відповідний рік та постановами Кабінету Міністрів України. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до п`ятого травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Постановами Кабінету Міністрів України № 141 від 02 березня 2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» та № 320 від 29 квітня 2016 року «Про збільшення розмірів щорічної разової грошової допомоги до 05 травня деяким категоріям громадян» встановлено, що виплата щорічної разової допомоги учасникам бойових дій проводиться через відділення зв`язку (або установи перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії) у розмірі 920,00 гривень. Згідно із статтею 117 Конституції України дані постанови є обов`язковими до виконання. У 2016 році Управлінням соціального захисту населення щорічна разова грошова допомога до 05 травня учасникам бойових дій перерахована та виплачена у розмірі 920,00 грн.

Також у вказаному листі зазначено про те, що пунктом 26 розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України встановлено, що норми і положення статей 12 (пільги учасникам бойових дій та особам прирівняних до них), 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів. Призначення та виплата щорічної разової грошової допомоги до п`ятого травня учасникам бойових дій здійснювалось Управлінням соціального захисту населення з огляду на прийняте державою (Кабінетом Міністрів України) рішення про розміри допомог даного виду, а також з огляду на передбачені (передані) державою кошти державного бюджету для виконання цих делегованих повноважень. Отже, виплата щорічної разової грошової допомоги до п`ятого травня учасникам бойових дій у 2016 році у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, здійснена відповідно до вимог законодавства.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо перерахунку щорічної разової грошової допомоги до 05 травня у розмірі, встановленому статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016 рік, протиправною, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Предметом спору у даній справі є оцінка правомірності дій відповідача щодо виплати позивачу як учаснику бойових дій щорічної разової грошової допомоги до 05 травня у 2016 році в розмірі 920,00 грн.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) щорічно до 05 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Пунктом 20 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-VI частину п`яту статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викладено у такій редакції: «Щорічно до 05 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення пункту 20 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-VI.

Частинами першою, четвертою статті 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Особи, які не отримали разової грошової допомоги до 05 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Законом України від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набув чинності 01 січня 2015 року, розділ VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, із набуттям чинності Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» (01 січня 2015 року), Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 05 травня, встановленого статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

На виконання вищезазначених приписів Бюджетного кодексу України Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 02 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» підпунктом другим пункту першого якої визначено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 05 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв`язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах: учасникам бойових дій - 920,00 грн.

Суд звертає увагу на те, що вищезазначені положення Закону України від 28 грудня 2014 року №79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» неконституційними не визнавались, а положення постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141 також є чинними.

Як встановлено судом з матеріалів справи, та підтверджується листом Управління соціального захисту населення Буської районної державної адміністрації Львівської області від 31 січня 2017 року №01-18/163/09, у 2016 році позивачу нараховано та виплачено разову грошову допомогу до 05 травня, передбачену Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі, який визначений постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», а саме 920,00 грн.

Проте, на думку позивача, виплата щорічної разової допомоги, як учаснику бойових дій у 2016 році має бути виплачена йому відповідачем у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, як це передбачено частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

З цього приводу суд вважає за необхідне також зазначити, що Конституційний Суд України рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Крім того, у рішенні №3-рп/2012 від 25 січня 2012 року Конституційний Суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов`язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Отже, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Таким чином, нормативно-правові акти, які видані Кабінетом Міністрів України в межах своїх повноважень, підлягають обов`язковому застосуванню судами під час вирішення справ про соціальний захист громадян.

Суд також наголошує, що закріплений у статті 6 КАС України принцип верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього ж суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Крім того, у рішенні в справі «Валентина Ніканорівна Великода проти України» Європейський суд з прав людини висловив правову позицію відповідно до якої зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Суд зауважив, що першою і найважливішою вимогою статті 1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначив, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава.

Таким чином, на підставі аналізу вищевказаних положень законодавства та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що у 2016 році виплата позивачу щорічної разової грошової допомоги до 05 травня як учаснику бойових дій відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», правомірно здійснена відповідачем в порядку та розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Щодо посилань позивача на те, що для визначення розміру разової грошової допомоги учасникам бойових дій необхідно застосовувати не постанову Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» та положення пункту 26 розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, а частину п`яту статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка в силу рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 з 22 травня 2008 року відновила її попередню редакцію: «Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком», суд також вважає за необхідне зазначити наступне.

На час виникнення спірних правовідносин діяли два нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, проте встановлювали різний розмір щорічної допомоги до 05 травня учасникам бойових дій.

З приводу цього, суд звертає увагу на те, що закони є актами єдиного органу законодавчої влади України - Верховної Ради України.

Конституція України не встановлює пріоритету в застосуванні того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Чинним законодавством України не врегульовано питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Конституційний Суд України в пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03 жовтня 1997 року у справі за № 4-зп (справа про набуття чинності Конституцією України) зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах слід застосовувати положення закону з урахуванням дії закону у часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше та залишається чинною на час перебігу правовідносин.

Зважаючи на те, що Закон України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» прийнятий пізніше ніж Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», то у даному випадку, при визначенні розміру щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій до 05 травня, слід враховувати саме норми Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин».

Крім того, положення Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», яким розділ VІ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким визначено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України та постанова Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141, яка прийнята на виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України, є чинними, не визнані Конституційним Судом України неконституційними, а отже підлягали застосуванню при визначенні розміру щорічної разової допомоги учасникам бойових дій до 05 травня у 2016 році.

Вказана правова позиція суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка неодноразово висловлювалась ним, зокрема, у постановах від 07 березня 2018 року у справі № 348/2100/16-а, від 19 червня 2018 року у справі № 459/2783/17, від 22 серпня 2018 року у справі № 550/1131/17, від 13 червня 2019 року у справі №564/189/17.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені обставини справи та досліджені докази, суд вважає, що відповідач при нарахуванні та виплаті позивачу щорічної разової грошової допомоги до 05 травня в розмірі 920,00 грн., встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» у 2016 році, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Бюджетним кодексом України та з дотриманням вимог частини другої статті 2 КАС України.

За таких обставин у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Управління соціального захисту населення Буської райдержадміністрації Львівської області щодо перерахунку щорічної одноразової грошової допомоги до 05 травня у розмірі встановленому статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016 рік слід відмовити.

Відповідно до пункту 23 частини першої статті 4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Оскільки позовна вимога про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити 4730,00 (чотири тисячі сімсот тридцять) гривень щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2016 рік відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» на момент проведених виплат, з урахуванням раніше виплачених сум є похідною від позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Управління соціального захисту населення Буської райдержадміністрації Львівської області щодо перерахунку щорічної одноразової грошової допомоги до 05 травня у розмірі встановленому статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016 рік і в задоволенні такої судом відмовлено, а також враховуючи те, що судом встановлено правомірність дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 05 травня в розмірі 920,00 грн., встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» у 2016 році, вказана позовна вимога також не підлягає задоволенню.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до статті 139 КАС України повернення судових витрат позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову не передбачено.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п.3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (с. Ожидів, Буський район, Львівська область, 80530) до Управління соціального захисту населення Буської районної державної адміністрації Львівської області (вул. Паркова, 8, м. Буськ, Львівська область, 80500) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 18 травня 2020 року.

Суддя Клименко О.М.