Справа № 300/1463/19
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2020-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 рокуЛьвівСправа № 300/1463/19 пров. № А/857/2628/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

за участю представника позивача Кузика В.І.,

за участю представника відповідача Кулі Є.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року, прийняте суддею Біньковською Н.В. у м. Івано - Франківську у справі за позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та рішення про коригування митної вартості товарів,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA206000/2019/000297/2 від 02.04.2019 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206000/2019/00297 від 02.04.2019 року.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року задоволено адміністративний позов.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що подані позивачем митному органу документи не містять розбіжностей, на які покликається останній. Консультації проведені з порушенням вимог до неї, оскільки відсутня чіткість у витребуваних документах. З приводу понесення додаткових витрат позивачем, то такі базуються на припущеннях відповідача.

Відповідачем не доведено суду неможливість застосування попередніх п`яти методів визначення митної вартості товару, скоригована вартість товару транспортного засобу необґрунтована.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Галицька митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі звертає увагу на те, що судом не досліджено обставину, що у рахунку- фактурі зазначається вартість 12100 євро, а на платіжному документі вказана вартість 14400 євро, а наданий витяг з інтернет ресурсу щодо продажу даного транспортного засобу становить 14999 євро, а заявлена митна вартість - 12100 євро.

Помилковою є позиція суду, що відповідачем не обґрунтовано шостий метод визначення митної вартості.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу вказує, що обставини на які звертає увагу апелянт, базуються на припущеннях. Наведено обґрунтування подібні мотивам судового рішення.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено, що 18.03.2019 року декларантом - ФОП ОСОБА_2 , в інтересах позивача, як одержувача товару, подано до митного органу митну декларацію №UA206010/2019/407993, якою задекларовано для митного оформлення товар, який ввозиться на територію України, легковий автомобіль, призначений для перевезення пасажирів виключно по дорогах загального користування, такий що був в експлуатації, з аварійними пошкодженнями, марки VOLKSWAGEN, модель TOUAREG, тип двигуна - дизель, робочий об`єм циліндрів двигуна - 2967 см3, потужність двигуна - 193 KW , номер кузова НОМЕР_2 , загальна кількість місць включаючи водія - 5, колісна формула 4*4, календарний рік виготовлення - 2016 (а.с.89).

У вказаній митній декларації декларантом у графі 42 зазначено ціну товару 12100,00 EUR, у графі 43 митної декларації визначено «1» метод, в графі 45 митної декларації наведено суму коригування - 369635,53 (що, із врахуванням даних графи 23 декларації «курс валют» - 30.54839100, еквівалентно 12100 EUR).

Одночасно із митною декларацією декларантом надано ряд документів для підтвердження митної вартості товару і обраного методу її визначення. Зокрема, додано рахунок-фактуру VK№1262019 від 08.02.2019 року (а.с.15-16); декларацію про походження товару від №0380 від 08.02.2019 року; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA20903/2019/15070 від 23.02.2019 року (а.с.23); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 09.02.2016 року (а.с.17); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 13.02.2019 року (а.с.18); платіжний документ FG .024476 від 08.02.2019 року (а.с.19); платіжний документ б/н від 13.03.2019 року (а.с.79); договір купівлі-продажу б/н від 08.02.2019 року (а.с.21-22); лист від 28.02.2019 року (а.с.73); інші некласифіковані документи ННР945082 від 29.11.2018 року (а.с.75); копію митної декларації країни відправлення 19DE60ЕІ від 22.02.2019 року (а.с.20).

18.03.2019 року відповідачем направлено декларанту електронне повідомлення про початок митної консультації, згідно якого запропоновано надати оригінали та/або копії документів, зазначених в графі 44 митної декларації (а.с.97).

19.03.2019 року, 26.03.2019 року відповідачем направлено декларанту електронні повідомлення про необхідність надання транспортних (перевізних) документів, страхових документів, документів, що містять відомості про страхування, та переклад документів, які підтверджують заявлену митну вартість і додатково поданих документів (а.с.98-99).

02.04.2019 року за результатами розгляду поданої електронної митної декларації №UA206010/2019/407993 від 18.03.2019 року Івано-Франківською митницею ДФС прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів №UA206000/2019/000297/2 від 02.04.2019 року. В обґрунтування вказаного рішення (графа 33) зазначено, що митна вартість товару визначена за резервним методом (ст. 64 Митного кодексу України). Перший метод не застосований у зв`язку з ненаданням документів відповідно ст.53 Митного кодексу України, наявні розбіжності в документах поданих до митного оформлення, другий - п`ятий методи визначення митної вартості товарів (статті 59-63 Митного кодексу України) не застосовані, у зв`язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари (ст.59, ст.60 Митного кодексу України), та даних на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно методів 4 і 5 (ст.62, ст.63 Митного кодексу України). Джерело інформації: спрацювання АСАУР 105-2, 106-2 Вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. Обов`язкове залучення відповідного спеціалізованого підрозділу для визначення МВ за VIN - кодами: НОМЕР_2 , валюта - EUR , вартість - 37975,50. Проведено консультацію з декларантом, доведено інформацію про право декларанта вчиняти дії, передбачені п.5 ч. 2 ст.55 та Главою 4 Митного кодексу України (а.с.13).

При цьому, у графі 30 «коригування» зазначено вартість 37975,50 EUR, а у графі 31 наявна інформація про коригування за шостим методом.

Також Івано-Франківською митницею ДФС винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №UA 206000/2019/00297 від 02.04.2019 року, відповідно до якої декларанту відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів з тих причин, що «Митна вартість товару визначена за резервним методом (ст. 64 Митного кодексу України). Перший метод не застосований у зв`язку з ненаданням документів відповідно ст.53 Митного кодексу України, наявні розбіжності в документах поданих до митного оформлення, другий - п`ятий методи визначення митної вартості товарів (статті 59-63 Митного кодексу України) не застосовані, у зв`язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари (ст.59, ст.60 Митного кодексу України), та даних на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно методів 4 і 5 (ст.62, ст.63 Митного кодексу України). Джерело інформації: спрацювання АСАУР 105-2, 106-2 «Вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. Обов`язкове залучення відповідного спеціалізованого підрозділу для визначення МВ за VIN - кодами: НОМЕР_2 , валюта - EUR , вартість - 37975,50. Проведено консультацію з декларантом, доведено інформацію про право декларанта вчиняти дії, передбачені п.5 ч. 2 ст.55 та Главою 4 Митного кодексу України». Також роз`яснено вимоги, виконання яких забезпечить можливість прийняття митної декларації, митного оформлення - подати митну декларацію відповідно до рішення про коригування митної вартості товарів від 02.04.2019 року №UA206000/2019/000297/2. Декларанту доведено можливість оскарження цього рішення (а.с.14).

04.04.2019 року декларантом - ФОП ОСОБА_2 , в інтересах позивача, як одержувача товару, подано до митного органу митну декларацію №UA206010/2019/409196, якою задекларовано для митного оформлення обговорюваний легковий автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель TOUAREG, номер кузова НОМЕР_2 , календарний рік виготовлення - 2016, із зазначенням у графі 45 суми коригування - 368412,38 (а.с.91).

09.04.2019 року, 30.05.2019 року, 03.06.2019 року позивач зверталась до Івано-Франківської митниці ДФС та ДФС України із заявами про скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA206000/2019/000297/2 від 02.04.2019 року, за результатами розгляду яких позивачу відмовлено у їх задоволенні (а.с.30-35).

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).

Відповідно до статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 МК України).

Як визначено у частині третій статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України на підставі якого відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

З приводу покликання апелянта на те, що відповідачем обґрунтовано застосовано шостий метод визначення митної вартості, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями частин 2 та 3 статті 57 МК України визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Системний аналіз наведених правових норм свідчить, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок доведення митної вартості товару лежить на позивачі. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Разом з тим, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина 4 статті 57 Митного кодексу України).

Щодо процедури консультацій між митним органом та декларантом, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що відповідно до ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи. Тобто Митний кодекс України встановлює обов`язковою письмову форму вимоги про надання додаткових документів.

При цьому витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Колегія суддів звертає увагу на те, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 МК України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

Зі змісту положень розділу ІІІ («Митна вартість товарів та методи її визначення») Митного кодексу України випливає, що в аспекті реалізації процедур із визначення митної вартості товарів основоположну роль відіграє принцип обґрунтованості. Так, зокрема, митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановленні належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановленні достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів. Відповідно до положень пункту третього частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 22 жовтня 2019 року (справа № 140/231/19).

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що неподання декларантом запитуваних Митницею документів під час митного оформлення, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Митниця, приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем автомобіля за резервним методом, не вказала, яким чином митна вартість автомобіля визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навела порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення відповідачем частини другої статті 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.

Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 27.06.2019 року у справі №803/337/17.

З приводу покликання апелянта на розбіжності у документах щодо вартості автомобіля, колегія суддів зазначає таке.

У матеріалах справи міститься договір купівлі-продажу від 08.02.2019 року, рахунок-фактура VK№1262019 від 08.02.2019 року, згідно з якими товариство Auto Volkl видало позивачу вказаний рахунок VK№ 1262019 на вживаний, пошкоджений у ДТП транспортний засіб VW TOUAREG 3,0 TDI, номер кузова НОМЕР_2 , дата першої реєстрації - 09.02.2016. Вартість 12100,00 EUR. Як гарантійний платіж ПДВ 2300 євро повинні бути внесені, які будуть повернені після отримання експортних документів у повному обсязі. Також у рахунку наявний штамп: сплачено готівкою 08.02.2019 року, підпис (а.с.15 -16). Також декларантом надано квитанцію FG.024476 від 08.02.2019 року, якою підтверджено отримання продавцем від ОСОБА_1 оплати в сумі 14400,00 EUR за VW TOUAREG НОМЕР_2 (а.с.19).

З приводу витягу з інтернет ресурсу, де вартість автомобіля становить 14999 євро, на який покликається апелянт, колегія суддів зазначає, це була початкова ціна, однак, автомобіль придбаний за 12100 євро.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що оплата за товар підтверджена рахунком - фактурою від 08.02.2019 року VKN№1262019 (а.с.19 -20).

Верховний Суд у постанові від 08.10.2019 року у справі №803/776/17 дійшов до висновку про те, що рахунок - фактура є фактично розрахунково - платіжним документом, передбачає встановлення певних сум до оплати покупцеві за товар, що поставляється.

Апеляційний суд бере до уваги також позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 02.04.2019 року у справі №809/784/16 щодо застосування митницею АСАУР, дані якої відповідач вважає підставою для винесення оскаржуваних рішень. Суд зазначив, що спрацювання системи є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів.

З урахуванням зазначених вище обставин колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що позивачем подано до митниці повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом, а відповідачем не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за першим методом.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що контролюючий орган, визначаючи необхідним застосування одного із другорядних методів визначення митної вартості товарів, виходив виключно із аргументів, які при їх системному аналізі не можуть належним чином підтвердити обґрунтованість застосовуваного методу. Неправильний вибір необхідного до застосування методу визначення митної вартості товарів призвів до незаконності проведеного митним органом коригування митної вартості товарів. Як наслідок, митницею порушено вимоги принципу обґрунтованості при виконанні покладених на неї обов`язків.

За таких обставин, відповідачем не доведено наявності у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару, а саме заявлення позивачем неповних та/або недостовірних відомостей про його митну вартість та відсутність у документах, поданих до митного оформлення, відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена, або підлягає сплаті за товари.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що з урахуванням ч.2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, декларант повинен підтвердити лише ті факти, які пов`язані з витратами, які, на його думку, входять до митної вартості товару. Натомість, якщо митниця стверджує, що здійснювалося страхування (а значить витрати на страхування включаються до митної вартості), були понесені додаткові витрати на транспортування/перевезення, то митниця повинна довести наявність цих фактів.

Матеріалами справи наявність зазначених вище обставин (страхування, витрати на транспортування/перевезення) не підтверджена.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що митницею, з урахуванням приписів ст. 53-55 МК України було протиправно прийняте рішення про коригування митної вартості товарів №UA206000/2019/000297/2 від 02.04.2019 року та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206000/2019/00297 від 02.04.2019 року, відтак, такі підлягають до скасування.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби залишити без задоволення, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року у справі №300/1463/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 14.05.2020 року.