Справа № 240/11238/19
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2020-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 104000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі: судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Житомирська виправна колонія (№4)" про визнання протиправними та скасування постанов,
До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , у якій просить визнати протиправними та скасувати:
-постанову № 218 про накладення стягнення від 19.02.2019;
-постанову № 247 про накладення стягнення від 25.02.2019;
-постанову № 248 про накладення стягнення від 22.02.2019;
-постанову № 249 про накладення стягнення від 04.03.2019;
-постанову № 250 про накладення стягнення від 01.03.2019;
-постанову № 287 про накладення стягнення від 12.03.2019;
-постанову № 288 про накладення стягнення від 19.03.2019;
-постанову № 289 про накладення стягнення від 21.03.2019;
-постанову № 374 про накладення стягнення від 01.04.2019;
-постанову № 766 про накладення стягнення від 17.07.2019;
-постанову № 788 про накладення стягнення від 18.07.2019;
-постанову № 898 про накладення стягнення від 08.08.2019;
-постанову № 1044 про накладення стягнення від 10.09.2019;
-постанову № 1122 про накладення стягнення від 18.09.2019;
-постанову № 1123 про накладення стягнення від 19.09.2019;
-постанову № 290 про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань від 08.03.2019;
-постанову № 368 про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань від 22.03.2019;
-постанову № 424 про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань від 08.04.2019;
-постанову № 1118 про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань від 11.09.2019;
-постанову про тимчасове поміщення до 24 годин засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань від 05.04.2019;
-постанову про тимчасове поміщення до 24 годин засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань від 06.04.2019;
-постанову про тимчасове поміщення до 24 годин засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань від 07.04.2019.
Постановами №247 від 25.02.2019, №248 від 22.02.2019, №249 від 04.03.2019 до нього застосовано стягнення у вигляді догани, попередження та суворої догани відповідно, за те, що 22.02.2019 о 08 год. 15 хв., 21.02.2019 о 08 год. 45 хв., 27.02.2019 о 08 год. 20 хв. під час обходу ДІЗО, ПКТ, він не представився, на зроблене зауваження не відреагував, чим порушив режим утримання. Зазначає, що діяв у чіткій відповідності до пункту 1 Розділу IV ПВР (при зустрічі з персоналом установ виконання покарань та іншими особами, які відвідують установи, засуджені повинні вставати і вітатися), при обході у той день і час встав та привітався з працівником відповідача, отже порушень режиму утримання не вчиняв.

Постановою №250 від 01.03.2019 до нього було застосовано стягнення у вигляді суворої догани за те, що 25.02.2019 о 15 год. 30 хв. під час обходу ДІЗО, ПКТ спав на столі, на зроблене зауваження не відреагував, чим порушив режим утримання. Вказує, що ДІЗО або ПТК - це дисциплінарний ізолятор або приміщення камерного типу, за своїми технічними характеристиками схоже на тюремну камеру. В даному випадку - це невеличке приміщення, де ледве розміщується три спальних місяця, а стіл настільки маленький, що на ньому неможливо фізично спати.

Постановою №287 від 12.03.2019, №288 від 19.03.2019 до нього застосовано стягнення у вигляді попередження та догани відповідно, за те, що 03.03.2019 о 08 год. 25 хв., 17.03.2019 о 08 год. 25 хв., відбуваючи дисциплінарне стягнення у ДІЗО та будучи черговим по камері, під час входу в камеру представників адміністрації в категоричній формі відмовився представлятись та доповісти про чисельність засуджених, які утримуються в камері, на зроблене зауваження не відреагував, чим порушив режим утримання. Вказує, що графік чергування у камері, де він утримувався у той день, був відсутній, тому не знав, що 03.03.2019, 17.03.2019 був черговим по камері, відтак не знав про свої обов`язки, покладені на нього відповідачем.

Постановою №289 від 21.03.2019 до нього застосовано стягнення у вигляді суворої догани за те, що 19.03.2019 oб 11 год. 20 хв., відбуваючи дисциплінарне стягнення у ДІЗО, згідно затвердженого графіка, в порядку черговості, був залучений до безоплатних робіт по благоустрою колонії тривалістю до двох годин. Проте, будучи у повній мірі забезпеченим необхідним інструментом, в категоричній формі відмовився від виконання робіт з благоустрою колонії, а саме прибирання прогулянкового дворику в ДІЗО. На зроблене зауваження не відреагував, чим порушив режим утримання. Вказує, що матеріали провадження за цією постановою №289 не містять жодного доказу його обізнаності із зазначеним затвердженим «графіком, в порядку черговості», як і самого графіку, відтак постанова є неправомірною.

Постановою №374 про накладання стягнення від 01.04.2019 до нього застосовано стягнення у вигляді попередження за те, що 28.03.2019 об 11 год. 30 хв. після закінчення прогулянки, будучи черговим по дворику ДІЗО, в категоричній формі відмовився виконувати роботи по благоустрою установи, а саме прибирати прогулянковий дворик ДІЗО. На зроблене зауваження не відреагував, чим порушив режим утримання. Водночас, матеріали провадження за цією постановою не містять жодного доказу його обізнаності із зазначеним затвердженим графіком, відтак постанова є неправомірною.

Постановою №766 від 17.07.2019 до нього застосовано стягнення у вигляді попередження за те, що: «12.07.2019 о 06 год. 30 хв., під час обіду житлової зони, а саме гуртожитку №4, даний засуджений з порушенням форми одягу, а саме без нагрудного знаку, на зроблене зауваження не відреагував». Вказує, що згідно пункту 3 Розділу II ПВР засуджений, зокрема, зобов`язаний носити одяг встановленого законодавством зразка та нагрудні знаки, затверджені зразками поіменної картки та нагрудного розпізнавального знака для засуджених. Отже, будь-яке переміщення по установі виконання покарань без нагрудних знаків не можливо, а відтак ця постанова є надуманою, жодних порушень режиму утримання у той день і час не вчиняв.

Постановою №788 від 18.07.2019 до нього застосовано стягнення у вигляді догани, за те, що 17.07.2019 о 06 год. 15 хв. під час загальної команди «підйом», а саме гуртожитку №4 не виконав команду «підйом» та знаходився на своєму спальному місці, на зроблене зауваження молодшого інспектора ВНіБ ОСОБА_2 .В. не відреагував, чим порушив режим утримання. Вказує, що відповідно до Типового розпорядку дня засуджених, додатку 8 до ПВР, підйом в установі виконання покарань відбувається у 06 год. 00 хв.; з 06 год. 00 хв. по 06 год. 10 хв. - фізична зарядка; з 06 год. 10 хв. по 06 год. 20 хв. - ранковий туалет, заправлення ліжок, прибирання. В цей час позивач заправляв ліжко і ніяких порушень режиму утримання не вчиняв, а відтак постанова №788 є неправомірною.

Постановою №898 від 08.08.2019 до нього застосовано стягнення у вигляді догани за те, що, 02.08.2019 о 06 год. 10 хв. під час загальної команди «підйом», а саме гуртожитку №4 не виконав команду «підйом» та знаходився на своєму спальному місці, на зроблене зауваження молодшого інспектора ВНіБ ОСОБА_2 .В. не відреагував, чим порушив режим утримання. Вказує, що в цей час закінчив робити фізичну зарядку згідно Типового розпорядку дня засуджених і розпочав готуватись до заправляння ліжка, а тому порушень режиму утримання не відбулось.

Постановою №1044 від 10.09.2019 до нього застосовано стягнення у вигляді суворої догани за те, що: «05.09.2019 о 13 год. 50 хв., під час проведення обіду житлової зони даний засуджений був відсутній в строю бригади та знаходився в спальному приміщенні відділення». Вказує, що відповідно до Типового розпорядку дня засуджених, додатку 8 до ПВР, обід в установі виконання покарань відбувається з 12 год. 30 хв. по 13 год. 00 хв. Отже, ніякого обіду у цей час не було, а відтак постанова №1044 є надуманою.

Постановами №1122 від 18.09.2019, №1123 від 19.09.2019 до нього застосовано стягнення у вигляді попередження, догани відповідно, за те, що 13.09.2019, будучи черговим згідно графіку чергувань, в прогулянковому дворику ДІЗО в категоричній формі відмовився від прибирання, інвентарем був забезпечений в повному обсязі, чим порушив режим утримання. Вказує, що матеріали провадження за постановами №1122, № 1123 не містять жодного доказу обізнаності із графіком чергування по дворику ДІЗО, тому вони є незаконними.

Постановою №290 про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань від 08.03.2019 позивача поміщено в ДІЗО, карцер на тринадцять діб за те, що 06.03.2019 о 19 год. 30 хв. не виконав законної вимоги адміністрації а саме: по закінченню дисциплінарного стягнення в ДІЗО в категоричній формі відмовився переходити до відділення №8, бр. №87, висловлював своє незадоволення режимом тримання та нецензурними словами в адресу представників адміністрації, звертався на «ти», чим порушив режим утримання. Вказує, що відповідно до пункту 1 Розділу V ПВР рішення про розподіл засуджених по відділеннях соціально-психологічної служби (камерах) з урахуванням їх особистісних характеристик, залучення до праці, навчання в системі загальної та професійної освіти приймаються комісією з прийняття та розподілу засуджених. Матеріали дисциплінарного провадження за цією постановою №290 не містять жодного доказу прийняття рішення про перехід позивача до відділення №8, бр. №87, відтак вимоги адміністрації установи виконання покарань були незаконними, як і постанова №290.

Постановами №368 від 22.03.2019, №424 від 08.04.2019 позивач був поміщений в ДІЗО, карцер на чотирнадцять діб за те, що 21.03.2019 о 16 год. 30 хв., 05.04.2019 о 17 год. 10 хв. відповідно, після відбуття дисциплінарного покарання в ДІЗО, в категоричній формі відмовився переходити до відділення СПС №8 в бр. №87. При цьому висловлював своє незадоволення режимом тримання/виражався брутальною лайкою на адресу адміністрації, розмахував руками, звертався до молодшого інспектора ВНіБ старшого прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_3 на «ти», підбурював інших засуджених до невиконання законних вимог представників адміністрації, чим створив серйозну загрозу підтримки порядку в установі. На зроблене зауваження не реагував, чим порушив режим утримання. Вказує, що матеріали дисциплінарного провадження за постановою №368, №424 не містять жодного доказу прийняття рішення про перехід позивача до відділення СПС №8 бр. №87, відтак вимоги адміністрації установи виконання покарань були незаконними, як і постанови №368, № 424. Вважає незаконними постанови про тимчасове поміщення до 24 годин засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань від 05.04.2019, від 06.04.2019 та від 07.04.2019, оскільки прийняті з аналогічних підстав.

Постановою №1118 від 11.09.2019 позивач був поміщений в ДІЗО, карцер на чотирнадцять діб за те, що 09.09.2019 о 10 год. 40 хв., під час проведення в.о. заступника начальника установи із СПВР майором внутрішньої служби Чернишом В.В. в службовому кабінеті відділу соціально-виховної та психологічної роботи бесіди профілактичного характеру із засудженими ОСОБА_4 бр. №87 та ОСОБА_5 бр.№49, без дозволу зайшов до службового кабінету та почав вимагати припинення бесіди із засудженими. При цьому, в присутності інших засуджених вів себе зухвало, нетактовно, розмовляв на підвищених тонах. На зроблене зауваження та вимогу припинити свої незаконні дії не реагував, чим порушив режим утримання. Позивача вказує, що уявити собі ситуацію, коли засуджений без дозволу ходить по службовим кабінетам працівників адміністрації установи виконання покарань та роздає вказівки майорам внутрішньої служби, як і коли їм спілкуватись із іншими засудженими, неможливо, оскільки такі дії взагалі можна кваліфікувати за ст.392 КК України.

Враховуючи наведене у сукупності, просить позов задовольнити.

Ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою від 22.11.2019 судом витребувано докази у Державної установи "Житомирська виправна колонія №4" - належним чином засвідченої копії матеріалів особової справи ОСОБА_1 та копії інших доказів, які слугували підставою для прийняття оскаржуваних постанов.

Ухвалою суду від 06.02.2019 до відповідача застосовано штраф за невиконання вимог суду про витребування вказаних доказів.

В зв`язку із неявкою представника відповідача, повідомленого належним чином, розгляд справи двічі відкладено.

В судове засідання, призначене на 18.02.2020, представника відповідача Буглака С.Л. допущено не було у зв`язку із відсутністю належних документів, що підтверджують його повноваження на представництво інтересів Державної установи «Житомирська виправна колонія № 4», передбачених ч.3 ст.55 КАС України. Належним чином засвідченої копії матеріалів особової справи ОСОБА_1 до суду не надходило.

Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду також не надходило.

Ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, суд перейшов в письмове провадження по даній справі.

У судовому засіданні 18.02.2020 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_1 відбуває покарання у Державній установі "Житомирська виправна колонія №4" як засуджений до 5 років позбавлення волі за ст.187 КК України.

Під час відбування покарання щодо позивача відповідачем прийнято ряд постанов про накладення стягнень та поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань.

Не погоджуючись із їх правомірністю, ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом.

Досліджуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 9 Кримінально-виконавчого кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі по тексту також - КВК України) засуджені зобов`язані: виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб; виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації; ввічливо ставитися до персоналу, інших осіб, які відвідують установи виконання покарань, а також до інших засуджених; з`являтися за викликом адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації.

Невиконання засудженими своїх обов`язків і встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Частиною 3 статті 107 КВК України передбачено, що засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами.

Відповідно до ч.1 ст.8 КВК України, засуджені мають право: на отримання інформації про свої права і обов`язки, порядок та умови виконання та відбування призначеного судом покарання. Адміністрація установи чи органу, який виконує покарання, зобов`язана надати засудженим зазначену інформацію, а також ознайомлювати їх із змінами порядку і умов відбування покарань; на гуманне ставлення до них та на повагу їх людської гідності; засуджені не повинні підлягати жорстокому, нелюдському або такому, що принижує їх гідність, поводженню. Заходи впливу можуть застосовуватися до засуджених виключно на підставі закону; засуджені не можуть бути піддані медичним або іншим подібним дослідженням незалежно від їх згоди.

Згідно зі статтею 131-1 Кримінально-виконавчого кодексу України дисциплінарним проступком особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, є протиправне, винне діяння (дія або бездіяльність), що посягає на встановлений порядок у сфері виконання покарань, вчинене цією особою.

Персонал установи виконання покарань зобов`язаний довести наявність у діях чи бездіяльності особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, усіх ознак дисциплінарного проступку. Відсутність таких ознак виключає застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів стягнення.

Згідно ч.1 ст.132 Кримінально-виконавчого кодексу України, за невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, можуть застосовуватися такі заходи стягнення:

попередження;

догана;

сувора догана;

грошовий штраф до двох мінімальних розмірів заробітної плати;

скасування поліпшених умов тримання;

поміщення засуджених чоловіків, які тримаються у виправних колоніях, у дисциплінарний ізолятор з виведенням або без виведення на роботу чи навчання на строк до чотирнадцяти діб, а засуджених жінок - до десяти діб;

поміщення засуджених, які тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки, у карцер без виведення на роботу на строк до чотирнадцяти діб;

переведення засуджених, які тримаються у виправних колоніях, крім засуджених, які тримаються у виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, до приміщення камерного типу (одиночної камери) на строк до трьох місяців.

За приписами ч.1 ст.134 КВК України, при призначенні заходів стягнення враховуються причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення засудженого щодо суті проступку. Стягнення, що накладаються, мають відповідати тяжкості і характеру проступку засудженого.

Відповідно до частини першої статті 135 Кримінально-виконавчого кодексу України питання про доцільність застосування стягнення до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, вирішується на засіданні дисциплінарної комісії установи виконання покарань. Дисциплінарна комісія установи виконання покарань діє на постійній основі. Засідання дисциплінарної комісії є повноважним, якщо на ньому присутні більше половини членів дисциплінарної комісії.

Частиною 7 ст.135 КВК України передбачено, що рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності особи, яка відбуває покарання, має бути детально вмотивоване та може бути оскаржене особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, або її представником до органу виконання покарань вищого рівня, прокурора чи суду.

Так, постановою №218 від 19.02.2019 до засудженого ОСОБА_1 застосовано захід стягнення попередження. Фабулою постанови встановлено, що 13.02.2019 о 17 год. 20 хв. під час вечері житлової зони гуртожитку №3 засуджений був відсутній в строю своєї бригади та розшукувався нарядом на протязі 3 хвилин. Був затриманий на своєму спальному місці, чим порушив режим утримання. Своїми діями порушив вимоги ст.9, 107 КВК України та п.1, п.4, ч.2 розділу 2 ПВР.

Позивач стверджує, що з 16 год. 30 хв. до 17 год. 30 хв. в установі виконання покарань передбачена «соціально-виховна та культурно-масова робота» та в цей час займався соціально-виховною та культурно-масовою роботою, тому жодних порушень режиму утримання не вчиняв.

Вирішуючи правомірність прийняття постанови №218 від 19.02.2019, необхідно застосувати такі норми законодавства.

Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі визначені Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України від 28 серпня 2018 року № 2823/5 (далі по тексту також - Правила).

Ці Правила обов`язкові для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи.

Відповідно до розділу VI Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань «Розпорядок дня в установах виконання покарань», розпорядок дня, розроблений відповідно до типового розпорядку дня засуджених (додаток 8), затверджується наказом начальника установи виконання покарань, узгоджується з начальником міжрегіонального управління, доводиться до відома засуджених і персоналу та розміщується на стенді в черговій частині, місцях цілодобового несення служби черговою зміною, місцях надання побутових послуг засудженим, відділеннях соціально-психологічної служби КПП між житловою і виробничою зонами, а також кімнатах очікування громадян, які прибули на побачення.

Згідно додатку 8 до Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (пункт 1 розділу VI) типовий розпорядок дня засуджених є наступним:

Підйом 06:00

Фізична зарядка 06:00-06:10

Ранковий туалет, заправлення ліжок, прибирання 06:10-06:20

Ранковий огляд, ранкова перевірка 06:20-06:50

Сніданок 06:50-07:10

Розвід на роботу 07:10-07:30

Робочий час 07:30-16:00

Обідня перерва 12:30-13:00

Зняття з роботи 16:00-16:30

Соціально-виховна та культурно-масова робота 16:30-17:30

Вечірня перевірка 17:30-18:00

Вільний час 18:00-19:00

Вечеря 19:00-19:30

Вільний час 19:30-20:30

Час для телефонних розмов 18:00-19:00, 19:30-20:30, 20:30-21:30

Вечірній туалет 21:30-21:45

Підготовка до сну 21:45-22:00

Сон (безперервний) 22:00-06:00

Як вбачається із викладеного, в період з 16:30-17:30 в установі виконання покарань проводиться соціально-виховна та культурно-масова робота. Відповідачем не спростовано наведеного жодними доказами та не доведено наявність у діях ОСОБА_1 ознак дисциплінарного проступку, а також протиправності його поведінки.

Крім того, постанова не містить конкретного посилання на порушені засудженим норми законодавства, а тому не відповідає принципу юридичної визначеності та ч.7 ст.135 КВК України. Так, стаття 9 і 107 КВК України містять три та чотири частини відповідно, пункт 1 розділу 2 Правил (редакція на момент прийняття постанови) визначає права засуджених, пункт 4 визначає правовий статус засуджених іноземців або осіб без громадянства, частина 2 розділу 2 Правил у цьому розділі відсутня.

За наведених обставин, постанова №218 від 19.02.2019 є неправомірною та підлягає скасуванню.

Постановою №247 від 25.02.2019 до засудженого ОСОБА_1 застосовано захід стягнення догана. Фабулою постанови встановлено, що 22.02.2019 о 08 год. 15 хв. під час обходу ДІЗО, ПКТ, засуджений не представився, на зроблене зауваження не відреагував. Своїми діями порушив вимоги ст.9, 107 КВК України та п.1, п.4, ч.2 розділу 2 ПВР.

Постановою №248 від 22.02.2019 до засудженого ОСОБА_1 застосовано захід стягнення попередження. Фабулою постанови встановлено, що 21.02.2019 о 08 год. 45 хв. під час обходу ДІЗО, ПКТ, засуджений не представився, на зроблене зауваження не відреагував. Своїми діями порушив вимоги ст.9, 107 КВК України та п.1, п.4, ч.2 розділу 2 ПВР.

Постановою №249 від 04.03.2019 до засудженого ОСОБА_1 застосовано захід стягнення сувору догану. Фабулою постанови встановлено, що 27.02.2019 о 08 год. 20 хв. під час обходу ДІЗО, ПКТ, засуджений не представився, на зроблене зауваження не відреагував. Своїми діями порушив вимоги ст.9, 107 КВК України та п.1, п.4, ч.2 розділу 2 ПВР.

Позивач стверджує, що діяв у чіткій відповідності до пункту 1 Розділу IV Правил: при обході у ці дні і час встав та привітався з працівником відповідача, отже порушень режиму утримання не вчиняв.

Вирішуючи правомірність прийняття постанов №247 від 25.02.2019, №248 від 22.02.2019, №249 від 04.03.2019 необхідно застосувати такі норми законодавства.

Згідно абзаців 4 та 5 пункту 1 розділу 4 Правил «Взаємовідносини персоналу установ виконання покарань із засудженими та іншими особами, засуджені повинні бути ввічливими з персоналом установи виконання покарань та іншими особами, які відвідують установу. При зустрічі з персоналом установ виконання покарань та іншими особами, які відвідують установи, засуджені повинні вставати і вітатися.

Відповідачем не доведено жодними доказами наявність у діях ОСОБА_1 ознак дисциплінарного проступку та його протиправної поведінки.

Крім того, постанови не містять конкретного посилання на порушені засудженим норми законодавства, а тому не відповідають принципу юридичної визначеності та ч.7 ст.135 КВК України. Так, стаття 9 і 107 КВК України містять три та чотири частини відповідно, пункт 1 розділу 2 Правил (редакція на момент прийняття постанови) визначає права засуджених, пункт 4 визначає правовий статус засуджених іноземців або осіб без громадянства, частина 2 розділу 2 Правил у цьому розділі відсутня.

За наведених обставин, постанови №247 від 25.02.2019, №248 від 22.02.2019, №249 від 04.03.2019 є неправомірними та підлягають скасуванню.

Постановою №250 від 01.03.2019 до засудженого ОСОБА_1 застосовано захід стягнення - сувору догану. Фабулою постанови встановлено, що 25.02.2019 о 15 год. 30 хв. під час обходу ДІЗО, ПКТ засуджений спав на столі, на зроблене зауваження не відреагував. Своїми діями порушив вимоги ст.9, 107 КВК України та п.1, п.4, ч.2 розділу 2 ПВР.

Позивач стверджує, що стіл у ДІЗО, ПКТ за розмірами є таким (дуже маленький), що на ньому неможливо фізично спати і він у цей час не спав на ньому, тому порушень режиму утримання не вчиняв.

Суд зазначає, що відповідачем не доведено жодними доказами наявність у діях ОСОБА_1 ознак дисциплінарного проступку та його протиправної поведінки.

Крім того, постанова не містить конкретного посилання на порушені засудженим норми законодавства, а тому не відповідає принципу юридичної визначеності та ч.7 ст.135 КВК України. Так, стаття 9 і 107 КВК України містять три та чотири частини відповідно, пункт 1 розділу 2 Правил (редакція на момент прийняття постанови) визначає права засуджених, пункт 4 визначає правовий статус засуджених іноземців або осіб без громадянства, частина 2 розділу 2 Правил у цьому розділі відсутня.

За наведених обставин, постанова №250 від 01.03.2019 є неправомірною та підлягає скасуванню.

Постановою №287 від 12.03.2019 до засудженого ОСОБА_1 застосовано захід стягнення попередження. Фабулою постанови встановлено, що 03.03.2019 о 08 год. 25 хв., відбуваючи дисциплінарне стягнення у ДІЗО та будучи черговим по камері, під час входу в камеру представників адміністрації в категоричній формі відмовився представитись та доповісти про чисельність засуджених, які утримуються в камері. На зроблене зауваження не відреагував. Своїми діями порушив вимоги ст.9, 107 КВК України та п.1, п.4, ч.2 розділу 2 ПВР.

Постановою №288 від 19.03.2019 до засудженого ОСОБА_1 застосовано захід стягнення догану. Фабулою постанови встановлено, що 17.03.2019 о 08 год. 25 хв., відбуваючи дисциплінарне стягнення у ДІЗО та будучи черговим по камері, під час входу в камеру представників адміністрації в категоричній формі відмовився представитись та доповісти про чисельність засуджених, які утримуються в камері. На зроблене зауваження не відреагував. Своїми діями порушив вимоги ст.9, 107 КВК України та п.1, п.4, ч.2 розділу 2 ПВР.

Позивач стверджує, що графік чергування у камері був відсутній, тому об`єктивно не знав, що 03.03.2019 та 17.03.2019 був черговим по камері, відтак не знав про свої обов`язки, покладені на нього відповідачем, тому порушень режиму утримання не вчиняв.

Згідно п.3 додатку 20 до Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, черговий камери зобов`язаний:

1) під час входу до камери представників адміністрації установи виконання покарань та осіб, яких вони супроводжують, доповідати про чисельність засуджених, які утримуються в камері;

2) стежити за збереженням камерного інвентарю, обладнання та іншого майна;

3) одержувати для засуджених посуд і здавати його;

4) стежити за чистотою в камері;

5) здійснювати прибирання камерного санвузла, а після закінчення прогулянки - двориків для прогулянок;

6) мити бачок для питної води.

Суд зазначає, що відповідачем не доведено жодними доказами факту ознайомлення/можливості ознайомлення засудженого із графіком чергування на 03.03.2019, 17.03.2019 та, відповідно, наявність у діях ОСОБА_1 ознак дисциплінарного проступку та протиправної поведінки.

Крім того, постанови не містять конкретного посилання на порушені засудженим норми законодавства, а тому не відповідають принципу юридичної визначеності та ч.7 ст.135 КВК України. Так, стаття 9 і 107 КВК України містять три та чотири частини відповідно, пункт 1 розділу 2 Правил (редакція на момент прийняття постанови) визначає права засуджених, пункт 4 визначає правовий статус засуджених іноземців або осіб без громадянства, частина 2 розділу 2 Правил у цьому розділі відсутня.

За наведених обставин, постанови №287 від 12.03.2019 та №288 від 19.03.2019 є неправомірними та підлягають скасуванню.

Постановою №289 від 21.03.2019 до засудженого ОСОБА_1 застосовано захід стягнення - сувору догану. Фабулою постанови встановлено, що 19.03.2019 oб 11 год. 20 хв., відбуваючи дисциплінарне стягнення у ДІЗО, згідно затвердженого графіка, в порядку черговості, був залучений до безоплатних робіт по благоустрою колонії тривалістю до двох годин. Проте, будучи у повній мірі забезпеченим необхідним інструментом, в категоричній формі відмовився від виконання робіт з благоустрою колонії, а саме прибирання прогулянкового дворику в ДІЗО. На зроблене зауваження не відреагував, чим порушив вимоги ст.9, 107, ч.5 ст.118 КВК України та п.1 ч.2 розділу 2 ПВР.

Постановою №374 від 01.04.2019 до засудженого ОСОБА_1 застосовано захід стягнення попередження. Фабулою постанови встановлено, що 28.03.2019 об 11 год. 30 хв., після закінчення прогулянки, будучи черговим по дворику ДІЗО, в категоричній формі відмовився виконувати роботи по благоустрою установи, а саме прибирати прогулянковий дворик ДІЗО. На зроблене зауваження не відреагував, чим порушив режим утримання. Згідно ст.118 ч.5 КК України інвентарем був забезпечений в повному обсязі, чим порушив вимоги ст.9, 107 КВК України та п.1 ч.2 розділу 2 ПВР.

Позивач стверджує, що матеріали провадження за цими постановами не містять жодного доказу його обізнаності із затвердженими графіками чергування, тому порушень режиму утримання не вчиняв.

Згідно з частиною третьою статті 107 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджені зобов`язані, зокрема, виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії.

Зазначений обов`язок засуджених кореспондується із приписами частини п`ятої статті 118 Кримінально-виконавчого кодексу України, згідно з якою засуджені можуть залучатися без оплати праці лише до робіт з благоустрою колоній і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення колоній продовольством.

До цих робіт засуджені залучаються в порядку черговості, в неробочий час і не більш як на дві години на день.

Відповідно до пункту 2 розділу XVII «Залучення засуджених до суспільно корисної праці» Правил, адміністрація установи виконання покарань може залучати засуджених до робіт з благоустрою житлових та виробничих зон місць позбавлення волі, прилеглих територій та поліпшення житлово-побутових умов засуджених або допоміжних робіт із забезпечення установ продовольством.

До цих робіт засуджені відповідно до частини п`ятої статті 118 Кримінально-виконавчого кодексу України залучаються без оплати праці в порядку черговості, в неробочий час і не більш як на дві години на день.

Суд зазначає, що відповідачем не доведено жодними доказами факту ознайомлення/можливості ознайомлення засудженого із графіком чергування на 19.03.2019, 28.03.2019 та, відповідно, наявність у діях ОСОБА_1 ознак дисциплінарного проступку та протиправної поведінки.

Крім того, постанови не містять конкретного посилання на порушені засудженим норми законодавства, а тому не відповідають принципу юридичної визначеності та ч.7 ст.135 КВК України. Так, стаття 9 і 107 КВК України містять три та чотири частини відповідно, пункт 1 розділу 2 Правил (редакція на момент прийняття постанови) визначає права засуджених.

За наведених обставин, постанови №289 від 21.03.2019 та №374 від 01.04.2019 є неправомірними та підлягають скасуванню.

Постановою №766 від 17.07.2019 до засудженого ОСОБА_1 застосовано захід стягнення попередження. Фабулою постанови встановлено, що 12.07.2019 о 06 год. 30 хв., під час обіду житлової зони, а саме гуртожитку №4, даний засуджений у строю своєї бригади з порушенням форми одягу, а саме без нагрудного знаку, на зроблене зауваження не відреагував. Своїми діями засуджений порушив вимоги ст.9, 107 КВК України та розділу 2 ПВР.

Позивач стверджує, що будь-яке переміщення по установі виконання покарань без нагрудних знаків неможливо, а відтак ця постанова є надуманою, жодних порушень режиму утримання у той день і час не вчиняв.

Згідно абзацу 5 пункту 3 Розділу II Правил, засуджений зобов`язаний носити одяг встановленого законодавством зразка та нагрудні знаки, затверджені зразками поіменної картки та нагрудного розпізнавального знака для засуджених (додаток 2). Засуджені, які тримаються у виправних центрах, виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання та дільницях соціальної реабілітації, засуджені жінки, звільнені від роботи у зв`язку з вагітністю і пологами, а також які мають дітей до трьох років, мають право носити цивільний одяг.

У відповідності до п.1 розділу VII «Проведення перевірок наявності засуджених», в установах виконання покарань перевірки наявності засуджених організовуються щодня вранці та ввечері у години, визначені розпорядком дня, а також додатково в час перед прийманням їжі засудженими або після цього. За потреби вони можуть проводитися у будь-який час доби. Наявність засуджених перевіряється за поіменними картками, виготовленими за зразками поіменної картки та нагрудного розпізнавального знака для засуджених.

У нічний час доби перевірка засуджених здійснюється на спальних місцях візуально при нічному освітленні без підняття засуджених. Для забезпечення якості проведення таких перевірок завішувати чи змінювати без дозволу адміністрації установи виконання покарань спальні місця засудженим забороняється (абз.2).

Для поіменної перевірки всі засуджені шикуються відділеннями соціально-психологічної служби у спеціально відведених місцях. Від поіменної перевірки звільняються тільки особи, які відпочивають після роботи або звільнені від роботи через хворобу з постільним режимом, а також зайняті на роботах, які залишити неможливо (абз.3).

Ранкові та вечірні перевірки не мають тривати більше 30 хвилин. На перевірках почергово згідно із затвердженим графіком повинні бути присутні начальник установи виконання покарань, його заступники, керівники підрозділу нагляду і безпеки та оперативного підрозділу (абз.6).

Згідно додатку 2 до Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (пункт 3 розділу ІІ), нагрудний розпізнавальний знак виготовляється із тканини темного кольору у вигляді прямокутника розміром 90 х 40 мм. На полі знака білою фарбою зазначаються прізвище, ініціали засудженого(ї), нижче - номер відділення, по краю наноситься кайма завширшки 5 мм.

Нагрудний розпізнавальний знак нашивається на верхній одяг і сорочку з лівого боку.

З наведеного вбачається, що засуджений не може перебувати в установі виконання покарань в одязі без нагрудного розпізнавального знаку, оскільки такий нашивається безпосередньо на одяг. Виняток становить перевірка засуджених у нічний час доби - на спальних місцях візуально при нічному освітленні без підняття засуджених.

Більш того, о 06 год.30 хв згідно Правил в установі проводиться ранковий огляд, ранкова перевірка (06:20-06:50), а не обід.

Таким чином, слідуючи логіці відповідача, засуджений в обід о 06 год.30 хв. не мав на собі одягу, на якому нашитий нагрудний розпізнавальний знак, що не сумісне з розпорядком дня засуджених та п.1 розділу 7, додатку 2 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань.

Суд зазначає, що відповідачем не доведено жодними доказами факту порушення форми одягу та, відповідно, наявність у діях ОСОБА_1 ознак дисциплінарного проступку.

Крім того, постанова не містять конкретного посилання на порушені засудженим норми законодавства, а тому не відповідає принципу юридичної визначеності та ч.7 ст.135 КВК України. Так, стаття 9 і 107 КВК України містять три та чотири частини відповідно, а розділ 2 Правил «Правовий статус засуджених. Основні права та обов`язки засуджених в установах виконання покарань» (у редакції на момент прийняття постанови) містить п`ять пунктів.

За наведених обставин, постанова №766 від 17.07.2019 є неправомірною та підлягає скасуванню.

Постановою №788 від 18.07.2019 до засудженого ОСОБА_1 застосовано захід стягнення догану. Фабулою постанови встановлено, що 17.07.2019 о 06 год. 15 хв. під час загальної команди підйом, а саме гуртожитку №4 засуджений не виконав команду «підйом» та знаходився на своєму спальному місці, на зроблене зауваження молодшого інспектора ВНіБ ОСОБА_2 .В. не відреагував. Своїми діями порушив вимоги ст.9, 107 КВК України та розділу 2 ПВР.

Позивач стверджує, що відповідно до Типового розпорядку дня засуджених в цей час заправляв ліжко і ніяких порушень режиму утримання не вчиняв, а відтак постанова №788 є неправомірною.

Постановою №898 від 08.08.2019 до засудженого ОСОБА_1 застосовано захід стягнення догану. Фабулою постанови встановлено, що 02.08.2019 о 06 год. 10 хв., під час загальної команди «підйом», а саме гуртожитку №4 засуджений не виконав команду «підйом» та знаходився на своєму спальному місці, на зроблене зауваження молодшого інспектора ВНіБ ОСОБА_6 В ОСОБА_7 не відреагував, чим порушив режим утримання. Своїми діями засуджений порушив вимоги ст.9, 107 КВК України та розділу 2 ПВР.

Позивач стверджує, що відповідно до Типового розпорядку дня засуджених в цей час час закінчив робити фізичну зарядку згідно і розпочав готуватись до заправляння ліжка, а тому порушень режиму утримання не відбулось.

Згідно додатку 8 до Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (пункт 1 розділу VI) типового розпорядку дня засуджених, підйом відбувається о 06:00, фізична зарядка о 06:00-06:10, ранковий туалет, заправлення ліжок, прибирання о 06:10-06:20.

Отже, о 06 год. 15 хв. засудженому був наданий час на, в тому числі, заправлення ліжка, а о 06 год. 10 хв. на закінчення фізичної зарядки, а не на підйом.

Відповідачем наведеного не спростовано жодними доказами та не доведено наявність у діях ОСОБА_1 ознак дисциплінарного проступку, його протиправної поведінки.

Крім того, постанови не містять конкретного посилання на порушені засудженим норми законодавства, а тому не відповідають принципу юридичної визначеності та ч.7 ст.135 КВК України. Так, стаття 9 і 107 КВК України містять три та чотири частини відповідно, а розділ 2 Правил «Правовий статус засуджених. Основні права та обов`язки засуджених в установах виконання покарань» (у редакції на момент прийняття постанови) містить п`ять пунктів.

За наведених обставин, постанова №788 від 18.07.2019 та №898 від 08.08.2019 є неправомірними та підлягають скасуванню.

Постановою №1044 від 10.09.2019 до засудженого ОСОБА_1 застосовано захід стягнення - сувору догану. Фабулою постанови встановлено, що 05.09.2019 о 13 год. 50 хв., під час проведення обіду житлової зони даний засуджений був відсутній в строю бригади та знаходився в спальному приміщенні відділення. Своїми діями засуджений порушив вимоги ст.9, 107 КВК України та розділу 2 ПВР.

Позивач стверджує, що відповідно до Типового розпорядку дня засуджених обід в установі виконання покарань відбувається з 12 год. 30 хв. по 13 год. 00 хв. Отже, ніякого обіду о 13 год. 50 хв. не було, а відтак постанова №1044 є надуманою.

Згідно додатку 8 до Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (пункт 1 розділу VI) типового розпорядку дня засуджених, обідня перерва триває з 12:30 по 13:00.

За таких обставин, відповідачем не доведено порушення розпорядку дня саме під час обідньої перерви та, відповідно, наявність у діях ОСОБА_1 ознак дисциплінарного проступку.

Крім того, постанова не містить конкретного посилання на порушені засудженим норми законодавства, а тому не відповідає принципу юридичної визначеності та ч.7 ст.135 КВК України. Так, стаття 9 і 107 КВК України містять три та чотири частини відповідно, а розділ 2 Правил «Правовий статус засуджених. Основні права та обов`язки засуджених в установах виконання покарань» (у редакції на момент прийняття постанови) містить п`ять пунктів.

Отже, постанова №1044 від 10.09.2019 є неправомірною та підлягає скасуванню.

Постановою №1122 від 18.09.2019 до засудженого ОСОБА_1 застосовано захід стягнення попередження. Фабулою постанови встановлено, що 13.09.2019, будучи черговим згідно графіку чергувань в прогулянковому дворику ДІЗО засуджений в категоричній формі відмовився від прибирання, інвентарем був забезпечений в повному обсязі, чим порушив вимоги ст.9, 107 КВК України та розділу 3 ПВР.

Постановою №1123 від 19.09.2019 до засудженого ОСОБА_1 застосовано захід стягнення догану. Фабулою постанови встановлено, що 16.09.2019, будучи черговим згідно графіку чергувань в прогулянковому дворику ДІЗО засуджений в категоричній формі відмовився від прибирання, інвентарем був забезпечений в повному обсязі, чим порушив вимоги ст.9, 107 КВК України та розділу 3 ПВР.

Позивач стверджує, що матеріали провадження за постановами №1122, № 1123 не містять жодного доказу обізнаності із графіком його чергування по дворику ДІЗО, тому вони є незаконними.

Суд зазначає, що відповідачем не доведено жодними доказами факту ознайомлення/можливості ознайомлення засудженого із графіком чергування на 13.09.2019, 16.09.2019 та, відповідно, наявність у діях ОСОБА_1 ознак дисциплінарного проступку, протиправності його поведінки.

Крім того, постанови не містять конкретного посилання на порушені засудженим норми законодавства, а тому не відповідають принципу юридичної визначеності та ч.7 ст.135 КВК України. Так, стаття 9 і 107 КВК України містять три та чотири частини відповідно, а розділ 3 Правил (у редакції на момент прийняття постанови) регулює положення щодо пропозицій, заяв та скарг засуджених, особистого прийому засуджених.

За наведених обставин, постанови №1122 від 18.09.2019 та №1123 від 19.09.2019 є неправомірними та підлягають скасуванню.

Постановою №290 від 08.03.2019 засудженого ОСОБА_1 поміщено в ДІЗО, карцер на тринадцять діб. Фабулою постанови встановлено, що 06.03.2019 о 19 год. 30 хв. засуджений не виконав законної вимоги адміністрації, а саме: по закінченню дисциплінарного стягнення в ДІЗО в категоричній формі відмовився переходити до відділення №8, бр. №87, висловлював своє невдоволення режимом тримання та нецензурними словами в адресу представників адміністрації, звертався на «ти», чим порушив режим утримання. Своїми діями засуджений порушив вимоги ст.9, 107 КВК України та та п.1, п.4, ч.2 розділу 2 ПВР.

Постановою №368 від 22.03.2019 засудженого ОСОБА_1 поміщено в ДІЗО, карцер на чотирнадцять діб. Фабулою постанови встановлено, що 21.03.2019 о 16 год. 30 хв., після відбуття дисциплінарного покарання в ДІЗО, в категоричній формі відмовився переходити до відділення СПС №8 в бр. №87. При цьому висловлював своє незадоволення режимом тримання, виражався брутальною лайкою на адресу адміністрації, розмахував руками, звертався до молодшого інспектора ВНіБ старшого прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_3 на «ти», підбурював інших засуджених до невиконання законних вимог представників адміністрації, чим створив серйозну загрозу підтримки порядку в установі. На зроблене зауваження не реагував. Своїми діями засуджений порушив вимоги ст.9, 107 КВК України та п.1 ч.2 розділу 2 ПВР.

Постановою №424 від 08.04.2019 засудженого ОСОБА_1 поміщено в ДІЗО, карцер на чотирнадцять діб. Фабулою постанови встановлено, що 05.04.2019 о 17 год. 10 хв., після відбуття дисциплінарного покарання в ДІЗО, в категоричній формі відмовився переходити до відділення СПС №8 в бр. №87. При цьому висловлював своє незадоволення режимом тримання, виражався брутальною лайкою на адресу адміністрації, розмахував руками, звертався до молодшого інспектора ВНіБ старшого прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_3 на «ти», підбурював інших засуджених до невиконання законних вимог представників адміністрації, чим створив серйозну загрозу підтримки порядку в установі. На зроблене зауваження не реагував. Своїми діями засуджений порушив вимоги ст.9, 107 КВК України та п.1 ч.2 розділу 2 ПВР.

Постановою від 05.04.2019 засудженого ОСОБА_1 поміщено в ДІЗО, карцер до прибуття начальника УВП. Фабулою постанови встановлено, що 05.04.2019 в категоричній формі відмовився переходити до відділення №8 та в присутності інших засуджених виражався брутальною лайкою на адресу адміністрації, закликав їх на невиконання законних вимог адміністрації, чим становив серйозну загрозу дестабілізації оперативної обстановки в установі.

Постановою від 06.04.2019 засудженого ОСОБА_1 поміщено в ДІЗО, карцер до прибуття начальника УВП. Фабулою постанови встановлено, що 06.04.2019 в категоричній формі відмовився переходити до відділення №8, виражався нецензурною лайкою на адресу адміністрації, закликав засуджених до невиконання законних вимог адміністрації.

Постановою від 07.04.2019 засудженого ОСОБА_1 поміщено в ДІЗО, карцер до прибуття начальника УВП. Фабулою постанови встановлено, що 07.04.2019 в категоричній формі відмовився переходити до відділення №8, виражався брутальною лайкою на адресу адміністрації, закликав засуджених до невиконання законних вимог.

Позивач стверджує, що матеріали дисциплінарного провадження за постановою №290, №368, №424, від 05.04.2019, від 06.04.2019, від 07.04.2019 не містять жодного доказу прийняття рішення про перехід позивача до відділення СПС №8 бр. №87, відтак вимоги адміністрації установи виконання покарань незаконні, як і вказані постанови.

Пунктом 5 розділу XXI Правил «Заходи заохочення і стягнення, що застосовуються до засуджених, порядок їх застосування» передбачено, що підставою для приймання та тримання засуджених у ДІЗО та карцерах є постанова про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань, винесена начальником установи виконання покарань або особою, яка виконує його обов`язки, на підставі рішення дисциплінарної комісії з визначенням строку тримання (абз.1).

Постанова про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань, рішення суду про переведення засудженого до ПКТ (ОК) оголошуються засудженому під підпис. У разі відмови засудженого поставити підпис про ознайомлення адміністрацією установ виконання покарань складається акт у довільній формі (абз.4).

У разі відсутності начальника установи виконання покарань у термінових випадках, коли іншими заходами попередити злочин або грубе порушення неможливо, засуджені можуть бути поміщені в ДІЗО або в карцер до прибуття начальника установи або особи, яка виконує його обов`язки, але не більше ніж на 24 години, за постановою про тимчасове поміщення до 24 годин засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань (додаток 27), винесеною ЧПНУ(абз.6).

Начальник установи виконання покарань має право поміщати засудженого в ДІЗО строком до однієї доби до прийняття рішення про застосування стягнення у разі порушення режиму відбування покарання, що полягало в перебуванні у стані алкогольного або наркотичного сп`яніння, участі у конфліктній ситуації, бійці, масових заворушеннях або інших діях, що створюють серйозну загрозу підтримці порядку в установі. Підставою для поміщення засудженого в ДІЗО строком до однієї доби є постанова про тимчасове поміщення засудженого в окрему камеру дисциплінарного ізолятора (карцеру) установи виконання покарань на час проведення службового розслідування (додаток 28), винесена начальником установи виконання покарань (абз.7).

Згідно абз.13 п.1 розділу 5 Правил «Порядок прийняття засуджених та повідомлення про їх прибуття до установ виконання покарань», рішення про розподіл засуджених по відділеннях соціально-психологічної служби (камерах) з урахуванням їх особистісних характеристик, залучення до праці, навчання в системі загальної та професійної освіти приймаються комісією з прийняття та розподілу засуджених.

Суд зазначає, що відповідачем не доведено жодними доказами факту прийняття рішення про направлення засудженого до відділення СПС №8 бр. №87, як і не доведено протиправності поведінки позивача, що створює серйозну загрозу підтримці порядку в установі, та, відповідно, наявність у діях ОСОБА_1 ознак дисциплінарного проступку.

Крім того, постанови не містять конкретного посилання на порушені засудженим норми законодавства, а тому не відповідають принципу юридичної визначеності та ч.7 ст.135 КВК України. Так, стаття 9 і 107 КВК України містять три та чотири частини відповідно, пункт 1 розділу 2 Правил (редакція на момент прийняття постанови) визначає права засуджених, пункт 4 визначає правовий статус засуджених іноземців або осіб без громадянства, частина 2 розділу 2 Правил у цьому розділі відсутня, п.1 ч.2 розділу 2 не існує.

За наведених обставин, постанови №290 від 08.03.2019, №368 від 22.03.2019, №424 від 08.04.2019, від 05.04.2019, від 06.04.2019, від 07.04.2019 є неправомірними та підлягають скасуванню.

Постановою №1118 від 11.09.2019 засудженого ОСОБА_1 поміщено в ДІЗО, карцер на чотирнадцять діб. Фабулою постанови встановлено, що 09.09.2019 о 10 год. 40 хв. під час проведення в.о. заступника начальника установи із СПВР майором внутрішньої служби Чернишом В.В. в службовому кабінеті відділу соціально-виховної та психологічної роботи бесіди профілактичного характеру із засудженими ОСОБА_4 бр. №87 та ОСОБА_5 бр.№49 без дозволу зайшов до службового кабінету та почав вимагати припинення бесіди із засудженими. При цьому в присутності інших засуджених вів себе зухвало, нетактовно, розмовляв на підвищених тонах. На зроблене зауваження та вимогу припинити свої незаконні дії не реагував. Своїми діями засуджений порушив вимоги ст.9, 107 КВК України та ч.2 розділу 2 ПВР.

Позивач вказує, що засуджений без дозволу не має права заходити до службових кабінетів працівників адміністрації установи виконання покарань, тим паче роздавати вказівки майорам внутрішньої служби, як і коли їм спілкуватись із іншими засудженими.

Суд зазначає, що відповідачем не доведено жодними доказами факту такої поведінки засудженого та, відповідно, наявність у діях ОСОБА_1 ознак дисциплінарного проступку.

Крім того, постанова не містить конкретного посилання на порушені засудженим норми законодавства, а тому не відповідає принципу юридичної визначеності та ч.7 ст.135 КВК України. Так, стаття 9 і 107 КВК України містять три та чотири частини відповідно, а ч.2 розділу 2 Правил (редакція на момент прийняття постанови) не існує.

За наведених обставин, постанова №1118 від 11.09.2019 є неправомірною та підлягає скасуванню.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та висновки суду у цій справі, відсутність відзиву відповідача, не надання відповідачем доказів на вимогу суду, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , відбуває покарання у Державній установі "Житомирська виправна колонія №4") до Державної установи "Житомирська виправна колонія №4" (проспект Незалежності, 172, м.Житомир,10001, ) про визнання протиправними та скасування постанов, - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати:

-постанову № 218 про накладення стягнення від 19.02.2019;

-постанову № 247 про накладення стягнення від 25.02.2019;

-постанову № 248 про накладення стягнення від 22.02.2019;

-постанову № 249 про накладення стягнення від 04.03.2019;

-постанову № 250 про накладення стягнення від 01.03.2019;

-постанову № 287 про накладення стягнення від 12.03.2019;

-постанову № 288 про накладення стягнення від 19.03.2019;

-постанову № 289 про накладення стягнення від 21.03.2019;

-постанову № 374 про накладення стягнення від 01.04.2019;

-постанову № 766 про накладення стягнення від 17.07.2019;

-постанову № 788 про накладення стягнення від 18.07.2019;

-постанову № 898 про накладення стягнення від 08.08.2019;

-постанову № 1044 про накладення стягнення від 10.09.2019;

-постанову № 1122 про накладення стягнення від 18.09.2019;

-постанову № 1123 про накладення стягнення від 19.09.2019;

-постанову № 290 про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань від 08.03.2019;

-постанову № 368 про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань від 22.03.2019;

-постанову № 424 про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань від 08.04.2019;

-постанову № 1118 про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань від 11.09.2019;

-постанову про тимчасове поміщення до 24 годин засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань від 05.04.2019;

-постанову про тимчасове поміщення до 24 годин засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань від 06.04.2019;

-постанову про тимчасове поміщення до 24 годин засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань від 07.04.2019.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням п.3 розділу 6 КАС України.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова