Справа № 320/4111/19
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2020-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/4111/19 Суддя (судді) першої інстанції: Горобцова Я.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Парінова А.Б.,

суддів: Єгорової Н.М.,

Ключковича В.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Кагарлицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, в якому просила суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу при призначенні їй пенсії 1 року 11 місяців 26 днів, за період з 01.09.1975 по 05.08.2010;

- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу при призначенні їй пенсії 1 рік 11 місяців 26 днів, за період з 01.09.1975 по 05.08.2010;

- зобов`язати відповідача визначити їй середньомісячний фактичний заробіток для обчислення пенсії за 1988 рік, як особі, що проживає на території радіоактивного забруднення, тобто за 12 місяців відповідно до вимог ч. 1 ст. 27 Закону № 1058-IV;

- зобов`язати відповідача провести їй перерахунок пенсії за віком з урахуванням положень ч. 2 ст. 56 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі збільшенням пенсії на 1 % заробітку за кожен рік роботи понад 15-ть років, починаючи з 05.08.2010 та виплачувати пенсію за віком з урахуванням проведеного перерахунку;

- зобов`язати відповідача виплатити їй перераховану пенсію з урахуванням проведених виплат з моменту призначення - 05.08.2010 по теперішній час.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Кагарлицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу 1 року 11 місяців 26 днів, з 01.09.1975 по 05.08.2010.

Зобов`язано відповідача: 1) зарахувати до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу 1 рік 11 місяців 26 днів, за період з 01.09.1975 по 05.08.2010; 2) визначити позивачу середньомісячний фактичний заробіток для обчислення пенсії за 1988 рік, як особі, що проживає на території радіоактивного забруднення, тобто за 12 місяців відповідно до вимог ч. 1 ст. 27 Закону № 1058-IV; 3) провести позивачу перерахунок пенсії за віком з урахуванням положень ч. 2 ст. 56 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із збільшенням пенсії на 1 % заробітку за кожен рік роботи понад 15-ть років, починаючи з 01.02.2019 та виплачувати пенсію за віком із урахуванням проведеного перерахунку; 4) виплатити позивачу перераховану пенсію з урахуванням проведених виплат з 01.02.2019.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при ухвалені рішення у даній справі не було прийнято до уваги доводи викладені ним у відзиві на позовну заяву, а саме що до страхового стажу позивача враховані всі періоди роботи, що підтверджені документально. Також апелянт звертає увагу суду, що судом першої інстанції не було враховано тієї обставини, що після здійснення перерахунку пенсії позивача відповідно до ч. 2 ст. 56 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» її розмір суттєво зменшиться.

За наведених обставин, апелянт стверджує, що прийняте судом першої інстанції рішення є необґрунтованим та таким, що не відповідає нормам права, а тому відповідно до приписів ст. 317 КАС України підлягає скасуванню.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Позивачем, у свою чергу, було подано до суду відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого остання зазначає, що вимоги апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, а викладені у апеляційній скарзі доводи - такими, що суперечать нормам чинного законодавства. Разом з цим, позивач стверджує, що судом першої інстанції при вирішенні даного спору було правильно встановлено обставини справи та надано їм належну правову оцінку з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Разом з цим, 24 березня 2020 року апелянтом було подано до суду клопотання про апеляційний розгляд даної справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до положень ч. 3 ст. 296 КАС України.

Розглянувши вказане клопотання апелянта, колегія суддів не вбачає підстав для призначення апеляційного розгляду даної справи у судовому засіданні із викликом сторін, оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке було ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Разом з цим, судова колегія зауважує, що з огляду на предмет даного спору вказана справа відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України належить до категорії справ незначної складності та може бути вирішена судом апеляційної інстанції на підставі наявних у ній доказів.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має посвідчення (категорії 4) серії НОМЕР_1 громадянки, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю, видане 21 листопада 1994 року Київською ОДА.

З 05 серпня 2010 року позивач перебуває на обліку в Кагарлицькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Київської області та отримує пенсію за віком з 05.08.2010, відповідно до ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Листом Кагарлицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 23 серпня 2018 року № 327/С-02 позивачу було надано роз`яснення про визначення розміру її пенсії.

6 лютого 2019 року позивач звернулась до Кагарлицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області з заявою про включення до її страхового стажу 1 рік 11 місяців 26 днів, які не були враховані при призначенні пенсії з 05.08.2010, відповідно до записів у трудовій книжці. Разом з тим, у вказаній заяві позивач просила також здійснити перерахунок розміру її пенсії з моменту призначення у зв`язку з неправильним нарахуванням як страхового стажу, так і понаднормованого стажу, безпідставно неврахованого при призначенні пенсії, а також визначити середньомісячний фактичний заробіток для обчислення пенсії за 1988 рік, як особі проживаючій на території радіоактивного забруднення та погасити заборгованість за період з 01.10.2017 по 01.12.2018 (а.с.17).

Листом від 03 травня 2019 № 738/С-05 Головне управління Пенсійного фону України у Київській області повідомило позивачу, що до її страхового стажу враховані всі періоди, що підтверджені документально, крім періоду з 14.07.1979 по 27.10.1079 - робота в колгоспі ім..Куйбишева, оскільки відсутня інформація про членство у колгоспі та виконання встановленого мінімуму трудової участі.

Також, у вказаному листі позивачу було роз`яснено, що при обчисленні її пенсії згідно ч. 2 ст. 27 Закону України "Про пенсійне забезпечення", частина пенсії за період страхового стажу до 01.04.2004 буде обмежена максимальним розміром пенсії, встановленим статтею 19 Закону № 1788 та з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 20.11.2003 № 1783 складатиме 168,00 грн. (150,00 грн. х 1,12). Розмір частини пенсії за страховий стаж, набутий після 01.11.2004, обчислюватиметься за нормами статей 25, 27, 28, 40, 41 Закону.

Крім того, у вказаному листі відповідач зазначив, що попередній розрахунок пенсії позивача показав, що проводити обчислення розміру відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону недоцільно (тобто такий розрахунок призводить до зменшення розміру пенсійної виплати) (а.с.15-16).

Не погоджуючись з такими висновками та бездіяльністю відповідача, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду її роботи в колгоспі ім. Куйбишева, з 14.07.1979 по 27.10.1979, оскільки такий висновок не відповідає нормам чинного законодавства та повністю спростовується наявними у справі доказами. Також, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості з яких можна встановити підстави за яких позивач отримувала заробітну плату в розмірі меншому ніж визначений законом мінімум, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо зарахування до страхового стажу позивача 1 рік 11 місяців та 26 днів. Разом з цим, судом вказано, що право вибору способу обчислення пенсії надано саме пенсіонеру, і обмеження цього права з боку пенсійного фонду є неприпустимим. Також, судом було встановлено, що відповідачем не обґрунтовано та протиправно відмовлено позивачу в перерахунку пенсії за віком, з урахуванням положень ч.2 ст.56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до приписів ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно абзацу 2 пункту 15 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції Закону України № 3108-IV від 17.11.2005 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування") положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідно до приписів вказаних нормативно-правових актів однією із обов`язкових умов для призначення пенсії є підтвердження особою відповідного страхового стажу.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ст. 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

За приписами статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За період до 1 січня 2004 року обчислення трудового стажу здійснювалося згідно зі статтями 56-63 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року.

У пунктах 1, 2 та 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310, які чинні на час розгляду справи (далі - Основні Положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Як правильно було встановлено судом першої інстанції та підтверджується даними наявної у справі копії трудової книжки колгоспника (заведеної 8 вересня 1983 року та архівної довідки Яхнівської сільської ради Миронівського району, згідно якої колгосп ім. Куйбишева в 1993 році реорганізовано в АТ "Маяк") позивач з 02.04.1979 була зарахована до птахоколгоспу "Заповіт Леніна" м. Канів, де працювала до 06.07.1979. З 14.07.1979 по 27.10.1979 ОСОБА_1 працювала в колгоспі ім. Куйбишева с. Яхни, а з 11.12.1979 по 13.03.1982 - в Миронівській міжколгоспній інкубаторно-птахівничій станції.

Таким чином, з огляду на вказані норми законодавства та встановлені обставини справи, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, про безпідставність та необґрунтованість доводів відповідача про відсутність правових підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду її роботи в колгоспі ім. Куйбишева, з 14.07.1979 по 27.10.1979, у зв`язку з відсутністю інформації про членство у колгоспі та виконання встановленого мінімуму трудової участі.

Разом з цим, колегія суддів критично оцінює доводи апелянта про те, що до страхового стажу позивача враховані всі періоди роботи, що підтверджені документально, оскільки відповіді обставини жодним чином не підтверджені апелянтом та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, що були надані позивачем на підтвердження обґрунтованості цих позовних вимог.

Щодо доводів апелянта про те, що до страхового стажу позивача зараховується лише 18 відпрацьованих днів в серпні 2004 року, 27 днів в квітні 2005 року, 28 днів в травні 2005 року, 27 днів в червні 2005 року, 26 днів в липні 2005 року, 26 днів в серпні 2005 року, у зв`язку з тим, що сума сплачених в цей період страхових внесків була меншою за визначений законом розмір мінімального страхового внеску, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог закону, розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати.

Якщо ж нарахована заробітна плата за виконану місячну норму праці є нижчою за розмір мінімальної заробітної плати, тоді роботодавець має провести доплату до рівня мінімальної заробітної плати, яку слід виплачувати щомісяця одночасно з виплатою заробітної плати.

Разом з тим, апелянтом не надано суду жодних доказів з яких можна встановити підстави за яких позивач отримувала у вищевказаний період заробітну плату в розмірі меншому ніж визначений законом мінімум.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності відповідно висновку, а отже, суд першої інстанції правильно визначив, що з огляду на встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, відповідач зобов`язаний зарахувати до страхового стажу позивача 1 рік 11 місяців та 26 днів.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача визначити позивачу середньомісячний фактичний заробіток для обчислення пенсії за 1988 рік, як особі, що проживає на території радіоактивного забруднення, тобто за 12 місяців відповідно до вимог ч. 1 ст. 27 Закону № 1058-IV, колегія суддів враховує, що апелянтом не заперечується факт того, що ОСОБА_1 має право на визначення середньомісячного фактичного заробітку для обчислення пенсії за 1988 рік, як особа, що проживала (або постійно працювала) на території радіоактивного забруднення, тобто за 12 місяців відповідно до вимог ч. 1 т. 27 Закону № 1058-IV. Водночас, відповідач стверджує, що згідно ст. 40 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" для обчислення пенсії враховується заробітна плата за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від перерв та за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року.

Водночас, колегія суддів зазначає про помилковість відповідного висновку відповідача, оскільки згідно з положеннями статті 57 частин 1-4 Закону України № 796-ХІІ, обчислення середньомісячного заробітку провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". У разі обчислення пенсії відповідно до частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за бажанням того, хто звернувся за пенсією, середньомісячний фактичний заробіток для обчислення пенсії може визначатися за будь-які 12 місяців підряд роботи на територіях радіоактивного забруднення.

Отже, з аналізу наведеної норми законодавства вбачається, що право вибору способу обчислення пенсії надано саме пенсіонеру, і обмеження цього права з боку пенсійного фонду є неприпустимим.

З огляду на зазначене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на обчислення пенсії за обраним нею способом, а відмова відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з врахуванням заробітної плати за 1 рік (1988), тобто за 12 місяців, відповідно до вимог 1 ст. 27 Закону № 1058 - IV є протиправною.

Щодо доводів апелянта про відсутність правових підстав для здійснення перерахунку пенсії за віком із урахуванням положень ч. 2 ст. 56 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із збільшенням пенсії на 1 відсоток заробітку за кожен рік роботи понад 15-ть років, починаючи з 05.08.2010 та виплачувати пенсію за віком із урахуванням проведеного перерахунку, то колегія суддів зазначає що, положеннями ч. 2 ст. 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV) надано право особі обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені загальним Законом №1058-IV або спеціальним Законом №796-ХІІ.

Разом з цим, судова колегія зауважує, що Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" було виключено ч.1 ст.42 Закон № 1058-IV, а ч.2 цієї ж статті викладено в такій редакції: " 2. Для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

Розмір, дата та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини".

Отже, з 11.10.2017 підвищується розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством до дня її призначення в порядку, передбаченому ч.2 ст. 42 Закону № 1058-IV.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV в редакції, яка набрала чинності з 11.10.2017 згідно з Законом України від 03.10.2017, № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини. Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений.

Тобто, для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, розрахункова величина і порядок обчислення стажу роботи має пільговий характер та визначений в п. 2 ст. 56 Закону № 796-ХІІ, як сума заробітку за кожний рік роботи понад установлений цим пунктом стаж роботи.

Порядок перерахунку пенсій Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не встановлений, водночас, ознакам, передбаченим вказаною нормою, відповідає абзац 2 частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зі змісту якого випливає, що за кожний повний рік страхового стажу понад установлений законом мінімальний трудовий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком, остання збільшується на 1 % визначеної законом її розрахункової величини.

Для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ця розрахункова величина має пільговий характер і визначена в частині другій статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як сума заробітку за кожний рік роботи понад установлений цим пунктом стаж роботи. Згідно з цим Законом вона дорівнює мінімальному розміру пенсії за віком, який згідно з абзацом 1 частини другої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлений у розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Отже, з аналізу наведених норм законодавства, вбачається, що пенсіонер якому стаж обраховувався з урахування норм Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" може подати заяву про перерахунок пенсії на вище зазначених умовах у будь-який момент та відповідно з моменту звернення відповідач повинен перераховувати пенсію.

Зміни у частині 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", не звузили прав пенсіонерів, які раніше не подавали таку заяву, а лише підтвердили вже існуючу умову для перерахунку, а саме бажання пенсіонера про проведення такого перерахунку, про що вже було зазначено у частині другій статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Будь-яких обмежень щодо подання такої заяви, або позбавлення права пенсіонера на подачу такої заяви, як що вона не була подана до зазначених змін у ст.56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у вище наведених нормах не встановлено. Тому, відмова відповідача є протиправною та такою, що прийнята з формальних підстав, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 20.09.2016 у справі №21-1255а16 та Верховним Судом у постановах від 06.02.2018 справа №560/675/17, від 05.09.2018 справа №708/818/17.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не обґрунтовано та протиправно відмовлено позивачу в перерахунку пенсії за віком, з урахуванням положень ч.2 ст.56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Разом з цим, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта, що проведення відповідного перерахунку призведе до зменшення розміру пенсійних виплат позивача, оскільки відповідні доводи не є правовою підставою для відмови у проведенні перерахунку.

Отже, на підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем протиправно відмовлено в проведенні перерахунку пенсії позивачу з її збільшенням на 1% заробітку за кожний рік роботи понад стаж 15 років відповідно до положень пункту 2 ст.56 Закону 796-ХІІ.

Крім того, колегія суддів враховує, що згідно з приписами ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду жодних доказів на підтвердження правомірності прийнятого рішення, викладеного у листі від 03.05.2019 № 738/С-05.

З урахуванням викладеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріально та процесуального права.

У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи контролюючого органу не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: Н.М. Єгорова

В.Ю. Ключкович