Справа № 205/9558/19(2-а/205/6/20)
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2020-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 травня 2020 року м. Дніпросправа № 205/9558/19(2-а/205/6/20)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Шальєвої В.А., Білак С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.03.2020 ( суддя першої інстанції Басова Н.В.) в адміністративній справі №205/9558/19(2-а/205/6/20) за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти 4 батальйону 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції Малікова Андрія Сергійовича третя особа: Департамент патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

05.11.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом до інспектора роти 4 батальйону 1 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Малікова А.С. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 23.10.2019 року інспектором роти 4 батальйону 1 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції Маліковим А.С. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП відносно позивача у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. Дану постанову позивач вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.03.2020 в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована доводами адміністративного позову.

Відповідач та третя особа не скористались своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Клопотань про перенесення розгляду справи сторони до суду не направляли.

Колегія суддів зауважує, що явка сторін в судове засідання судом обов`язковою не визнавалася, учасники справи не були позбавлені права подати додаткові письмові пояснення по суті справи або повідомити про наявність інших доказів правомірності своїх дій, які не були раніше подані до суду, якщо б вважали це за необхідне.

Справа судом апеляційної інстанції розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду, що постановою серії ЕАК № 1659018 від 23.10.2019 року, прийнятою інспектором роти 4 батальйону 1 Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції Маліковим А.С. на позивача накладено адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, у вигляді штрафу в сумі 425,00 грн.

Так в постанові зазначено, що 23.10.2019 року о 12:35 год. м. Дніпро, вул. Курінна, 57 ОСОБА_1 керував ТЗ Subaru Legasy, р/н НОМЕР_1 , не надав для перевірки водійське посвідчення, реєстраційний документ та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, чим порушив п. 2.4.а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП (а.с. 7).

Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

За наслідками перегляду справи колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відмови у задоволені позову з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про національну поліцію" встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 2.1 (а) Правил дорожнього руху, що затверджені Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Інспектор роти 4 батальйону 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції Маліков А. С. при винесені оскаржуваної постанови, керувався Правилами дорожнього руху, КУпАП, в постанові чітко описані правопорушення, які були скоєні, а тому діяв в межах правового кола і не порушував норм процесуального права.

При винесені постанови, дії відповідача відповідають вимогам ст. 33 КУпАП, що встановлює загальні правила накладення стягнення про адміністративні правопорушення. Тобто при накладанні стягнення відповідачем встановлена особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують.

Жодних переконливих підстав своєї невинуватості позивач не надав, всі його позовні вимоги зводяться до висвітлення порушень норм процесуального права з боку інспектора, що в судом не було встановлено.

Крім того, запис в оскаржуваній постанові: «від підпису відмовився» не свідчить про порушення відповідачем вимог вищевказаних статей КУпАП.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що матеріали справи містять докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. Зокрема, судом першої інстанції було досліджено в судовому засіданні відеозапис, яким підтверджено факт вчинення позивчем адміністративного правопорушення.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 30.01.2020 року, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

По суті, позивач спотворює дійсні обставини справи з метою ухилитися від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, а тому його вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

Отже, колегія суддів приходить висновку, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, оскаржувана постанова складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам закону, вид покарання у виді штрафу призначений відповідно до вимог ст. 36 КУпАП у вірному розмірі в межах санкції статті 126 ч.1 КУпАП, відповідач при винесенні постанови діяв на підставі закону та в межах наданих йому повноважень.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи дослідив обставини справи, ухвали рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування судового рішення та прийняття нового відсутні.

Керуючись ст.ст.311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.03.2020 року в адміністративній справі №205/9558/19(2-а/205/6/20) залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та відповідно до ч .3 ст. 272 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 12.05.2020 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак