Справа № 380/2073/20
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2020-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/2073/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2020 року

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сакалоша Володимира Миколайовича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання незаконною відмову, зобов`язання здійснити перерахунок пенсії,-

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУПФУ у Львівській області, відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати незаконною відмову Франківського відділу обслуговування громадян в м. Львові (сервісного центру) Управління обслуговування громадян Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області від 25.11.2019 року в перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст.8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01.11.2019 року, відповідно до ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» у розмірі 80% його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менше як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, із зарахуванням до пільгового стажу, який дає право на отримання пенсії відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» періоди його роботи за Списком №1 з 21.08.1992 року по 01.09.1995 року та з 01.10.2014 року по 30.04.2015 року.

Ухвалою від 16.03.2020 суд відкрив провадження в адміністративній справі.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані наступним. Позивач вважає, що ГУ ПФУ у Львівській області протиправно відмовило йому встановленні пенсії з врахуванням норм Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». Зазначає, що його стаж роботи на підземних роботах (15 років 5 місяців) є достатнім для здійснення перерахунку пенсії. А посилання відповідача на відсутність інформації про проведення атестації робочих місць за період з 21.08.1992 по 01.09.1995 і на відсутність даних про сплату страхових внесків в системі персоніфікованого обліку Пенсійного фонду за період з 01.10.2014 по 30.04.2015, на переконання позивача, є незаконними, оскільки всі спірні періоди відображені в трудовій книжці ОСОБА_1 . Також позивач вказує що наявні у трудовій книжці записи про його зайнятість у спірні періоди на роботах із шкідливими та важкими умовами праці (прохідником, машиністом) з повним робочим днем під землею підтверджують, що його робота у означені періоди відповідає визначеним Списком №1 критеріям, які повинні враховуватися при визначенні поняття «шахтарі» згідно ст. 1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». Стосовно покликань відповідача на неподання уточнюючих довідок, ОСОБА_1 зазначає, що такі подаються лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відповідні записи. Щодо неврахування періоду з 01.10.2014 по 30.04.2015 через відсутність даних про сплату страхових внесків, то позивач вказує, що обов`язок здійснювати відрахування страхових внесків лежить саме на підприємстві, тоді як з його заробітної плати за весь період роботи відповідні відрахування здійснювалися.

ГУПФУ у Львівській області надало відзив на позовну заяву (вх. №19145 від 09.04.20). Проти позову відповідач заперечує у повному обсязі, вказує, що загальний стаж роботи позивача на роботах за Списком №1 становить 11 років 9 місяців та 11 днів. І оскільки у ОСОБА_1 немає 15 років стажу на підземних роботах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, тому право на встановлення мінімального розміру пенсії відповідно до Закону України «Про підвищення престижу шахтарської праці» у ОСОБА_1 відсутнє. Відповідач вказує, що документи, які б підтверджували проведення атестації на відповідному робочому місці за період роботи позивача з 21.08.1992 по 01.09.1995, як це передбачено п. 10 Порядку №383 - не подані. Також зазначає, що підприємством не надано уточнюючу довідку, яка б підтверджувала виконання повний робочий день ОСОБА_1 роботи з шкідливими умовами праці, адже записи в трудовій книжці, на переконання відповідача, не підтверджують виконання такої роботи позивачем повний робочий день. Крім того, ГУ ПФУ у Львівській області вказує, що в системі персоніфікованого обліку за період з 01.10.2014 по 30.04.2015 відсутні дані про сплату страхових внесків, відповідно і підстав для зарахування до страхового стажу позивача вказаного періоду немає. З огляду на викладене, відповідач не вбачає протиправності у оскаржуваній відмові, а дії Пенсійного фонду такими, що відповідають вимогам чинного Законодавства.

ОСОБА_1 надав відповідь на відзив (вх. №22632 від 05.05.20). Вважає що відповідач не врахував що у його трудовій книжці чітко вказані посади, на яких позивач працював повний робочий день під землею, і що записів в трудовій книжці було достатньо для здійснення перерахунку пенсії, а тому доводи відповідача є безпідставними.

Всебічно та повно дослідивши наявні докази та матеріали справи судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України. Згідно Довідки від 14.12.2015 № є внутрішньо переміщеною особою.

Загальний стаж роботи позивача складає 31 рік 07 місяців 18 днів.

Відповідно до поданої заяви та представлених документів відділом з питань призначення та перерахунків пенсій №9 Управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ у Львівській області з 07.08.2019 ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком (робота за Списком №1) згідно ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З листа ГУ ПФУ у Львівській області від 25.11.2019 №4311/02.12.11 видно, що ОСОБА_1 відмовлено у встановленні мінімального розміру пенсії відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» у зв`язку з відсутністю у нього 15 років стажу на підземних роботах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Період роботи з 21.08.1992 по 01.09.1995 не врахований ГУ ПФУ у Львівській області до стажу роботи позивача за Списком №1, який дає право на встановлення мінімального розміру пенсії відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» у зв`язку з відсутністю інформації про проведення атестації робочих місць.

Період з 01.10.2014 по 30.04.2015 не врахований ГУ ПФУ у Львівській області до стажу роботи позивача за Списком №1, який дає право на встановлення мінімального розміру пенсії відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» оскільки за вказаний період відсутні дані про сплату страхових внесків в системі персоніфікованого обліку Пенсійного фонду.

Не погоджуючись з рішенням ГУ ПФУ у Львівській області, вважаючи що у своїй записи у трудовій книжці такими що повністю підтверджують наявність необхідного стажу (15 років 5 місяців) для встановлення мінімального розміру пенсії відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір суд керувався наступним.

Відповідно до статті 1 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Стаття 3 Конституції України, відповідно, гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься у рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, згідно якого «Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї».

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений Постановою Ради Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10, що діяв до 11.03.1994, Список №1, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162, що діяв до 16.01.2003, Список №1 затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003, що діяв до 24.06.2016 та Список №1, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461, містить в собі розділ 1 підрозділ 1 «Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень» у яких передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах мають усі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах.

Таким чином, професії та посади позивача, за якими він працював, віднесені до Списку №1.

Право ОСОБА_1 на отримання пенсії за Списком №1 підтверджується матеріалами справи та відповідачем не спростовується.

Судом встановлено, що позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1, страховий стаж за Списком № 1 врахований відповідачем становить 11 років 09 місяців 11 днів.

Статтею 1 Закону України від 02.09.2008 № 345-VI «Про підвищення престижності шахтарської праці» (далі Закон № 345-VI) передбачено, що дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.

Статтею 8 Закону № 345-VI визначені особливості пенсійного забезпечення шахтарів, відповідно до яких мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Тобто, перерахунок пенсії за нормами статті 8 Закону № 345-VI здійснюється на загальних підставах відповідно до Закону № 1058-ІV.

Однак, як вже встановлено судом періоди роботи позивача з 21.08.1992 по 01.09.1995 та з 01.10.2014 по 30.04.2015 не враховані ГУ ПФУ у Львівській області до його страхового стажу.

Вказані обставини на переконання відповідача свідчать про відсутність у ОСОБА_1 права на встановлення мінімального розміру пенсії відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

З записів наявних у трудовій книжці ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) вбачається, що з 02.12.1991 по 01.09.1995 він працював прохідником 5 розряду та робочим 3 розряду з повним робочим днем під землею на шахті «Червоний партизан» ВО «Свердловантрацит». Як вже зазначалося, вказаний стаж не врахований відповідачем через відсутність інформації про проведення атестації робочих місць.

Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року № 1451/11731 (далі - Порядок № 383 встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку № 383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком № 442 та Методичними рекомендаціями.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Так, згідно з статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання. Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі, якщо непроведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 1, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Суд наголошує, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

Частинами першою та другою статті 153 КЗпП України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Сукупність вищенаведених правових норм, дозволяє дійти висновку, що атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII - «за результатами атестації робочих місць» як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у справі).

Отже, можна зробити висновок, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 1, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII.

Отже, суд вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Аналогічний висновок викладений в Постанові Великої Палати Верховного суду від 19.02.2020 у праві №520/15025/16-а.

Враховуючи наведене, дії відповідача щодо відмови зарахування до пільгового стажу позивача періоду роботи з 21.08.1992 по 01.09.1995 у зв`язку з відсутністю доказів проведення роботодавцем атестації робочого місця є протиправними.

Також суд бере до уваги наступне. Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV:

- застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

- страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону;

- страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

- персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку.

Згідно з нормами статей 14, 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків є страхувальники (роботодавці), які зобов`язані сплачувати страхові внески за застрахованих осіб (працівників) до органів Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Здійснення персоніфікованого обліку в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування врегульовано статтею 21 Закону №1058-IV. Як зазначено в частині другій цієї статті на кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки.

Частиною третьою статті 21 Закону №1058-IV визначено перелік відомостей, які повинна містити персональна електронна облікова картка застрахованої особи; та серед іншого, частина персональної облікової картки, яка відображає страховий стаж, заробітну плату (дохід) та розмір сплачених страхових внесків.

Нормами статті 106 Закону №1058-IV передбачена відповідальність страхувальників, серед іншого, за несплату або несвоєчасну сплату страхових внесків.

Також, як видно із записів у трудовій книжці з 02.04.2007 по 17.08.2015 ОСОБА_1 працював машиністом підземних установок 2 розряду з повним робочим днем під землею на шахті «Центроспілка» ДТЕК «Свердловантрацит». Як вже встановлено, вказаний період не враховано до пільгового стажу позивача оскільки у ГУ ПФУ у Львівській області відсутні дані про сплату страхових внесків.

Як зазначено позивачем та не спростовано відповідачем за вищевказаний період ОСОБА_1 отримував заробітну плату з якої здійснювалися відповідні нарахування.

З цього приводу суд враховує численну та усталену практику Верховного Суду (постанови від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №480/12392/16-а, від 31.10.2019 у справі №226/1994/17). Суд касаційної інстанції при розгляді аналогічних спорів неодноразово вказував на те, що відповідно до статті 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Внаслідок невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним засадам у сфері соціального захисту. Тому особа не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством, на якому вона працює.

З огляду на наведене ГУ ПФУ у Львівській області протиправно не врахувало період роботи позивача з 01.10.2014 по 30.04.2015 до його страхового стажу.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9 ) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що сукупний спеціальний стаж роботи позивача є більшим за 15 років та дає право на перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.11.2019 (наступного дня від дати звернення) на підставі статей 1, 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». Отже, суд дійшов висновку про протиправність та необґрунтованість відмови ГУПФУ у Львівській області від 25.11.2019 в перерахунку пенсії ОСОБА_1 , так як відповідач безпідставно не зарахував стаж роботи, що дає право на перерахунок пенсії підставі статей 1, 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Враховуючи вищенаведені обставини справи та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України та враховуючи висновок суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд стягує на користь позивача суму сплаченого ним судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262, п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Франківського відділу обслуговування громадян в м. Львові (сервісного центру) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 25.11.2019 року в перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст.8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці».

Зобов`язати здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01.11.2019 року, відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» у розмірі 80% його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менше як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, із зарахуванням до пільгового стажу, який дає право на отримання пенсії відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» періоди його роботи за Списком №1 з 21.08.1992 року по 01.09.1995 року та з 01.10.2014 року по 30.04.2015 року.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір в сумі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п15.5 п.5 розділу VII Перехідні положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.М. Сакалош