Справа № 340/1493/20
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2020-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

14 травня 2020 року справа № 340/1493/20

Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду Брегей Р.І., розглянувши у м.Кропивницький адміністративний позов виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області (далі Комітет) до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (далі виконавча служба) про визнання протиправними дій, бездіяльності, скасування постанов, зобов`язання вчинити певні дії та повернення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Комітет звернувся до суду з заявою до виконавчої служби про визнання протиправними дій, бездіяльності, скасування постанов про накладення штрафів від 12 та 27 грудня 2019 року та закінчення виконавчого провадження від 07 лютого 2020 року, зобов`язання закінчити виконавче провадження, як фактично виконане, та повернення коштів (стягнуті штрафи).

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, зробив висновок про відмову у відкритті провадження у справі з таких підстав.

Так, виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого листа Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області, який виданий за результатом розгляду цивільної справи.

У цивільній справі Комітет є відповідачем, а у виконавчому провадженні боржником.

Приписами частини 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Постанови про накладення штрафу прийняті під час виконання судового рішення.

Норма Закону не містить згадки про існування виключень щодо підсудності стосовно оскарження певних дій, бездіяльності і рішень державного виконавця під час виконання судових рішень.

Отже за правилами цієї норми права постанова державного виконавця про накладення штрафу, котра прийнята під час виконання судового рішення, оскаржується стороною виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ.

Приписами частини 2 цієї ж статті Закону визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Цією нормою права встановлено, що всі дії, рішення і бездіяльність державного виконавця стосовно виконання рішень інших органів (посадових осіб) оскаржуються до адміністративного суду.

Словосполучення «у тому числі постанов державного виконавця…» треба розуміти, як роз`яснення, що іншою посадовою особою є і державний виконавець, котрий приймає певні постанови, у тому числі про накладення штрафу.

Правильність такого тлумачення норми права доводиться тим, що постанови про накладення штрафу, стягнення винагороди, виконавчого збору та витрат є окремими виконавчими документами відповідно до приписів пункту 5 частини 1 статті 3 Закону.

Таким чином відповідно до приписів частини 2 статті 74 Закону до адміністративного суду можуть бути оскарженні рішення, дії та бездіяльність державного виконавця, що в часі слідують за постановою про накладення штрафу і пов`язанні з його стягненням.

Системний аналіз приписів частин 1 та 2 статті 74 Закону доводить, що між ними не має суперечностей.

Підсумовуючи, суд зробив висновок, що постанова виконавчої служби про накладення штрафу, яка прийнята під час виконання судового рішення, оскаржується до суду, який видав виконавчий документ.

Також до цього ж суду оскаржується постанова про закінчення виконавчого провадження.

Порядок оскарження передбачено приписами частини 1 статті 447 ЦПК України.

Цієї нормою права встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Суд звертає увагу, що приписи частини 1 статті 447 ЦПК України набрали чинності після набрання чинності приписами статті 74 Закону і не містять згадки про існування виключень щодо підсудності оскарження стороною виконавчого провадження рішень, дій та бездіяльності державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу.

Приписи частини 1 статті 447 ЦПК України і статті 74 Закону є спеціальними нормами права, а тому пріоритет у разі наявності суперечностей надається тій нормі права, яка прийнята пізніше в часі.

Тому спір між Комітетом та виконавчою службою повинен розглядатись за правилами ЦПК України.

Це зобов`язує суд прийняти рішення про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України.

Суд не може вирішити питання про повернення судового збору з бюджету, оскільки відповідно до приписів частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» повертається на підставі ухвали суду, яка прийнята за клопотанням особи.

Матеріали справи не містять такого клопотання.

Правовий висновок суду містить відступ від висновку Великої Палати Верховного Суду, який міститься у постанові від 06 червня 2018 року (справа №127/9870/16-ц).

Вирішуючи позов боржника у виконавчому провадженні, яке відкрито за рішенням суду у цивільній справі, до виконавчої служби щодо скасування постанови про накладення штрафу, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про належність спору до адміністративної юрисдикції.

Велика Палата Верховного Суду не аналізувала приписів частини 1 статті 74 Закону та частини 1 статті 447 ЦПК України, що доводиться відсутністю згадки у судовому рішенні про їх існування.

Отже, не проводила системний аналіз приписів частини 1 та 2 статті 74 Закону і частини 1 статті 447 ЦПК України.

Суд у даній справі зробив правовий висновок на підставі такого системного аналізу.

Приписами частини 5 статті 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Під дієсловом «враховує» треба розуміти ознайомлення з висновком та його осмисленням.

Суд вправі не погодитись з висновком Верховного Суду, обґрунтувавши незгоду, якщо останній не аналізував норми права, які враховувались ним у даній справі під час системного аналізу.

Таким правом і скористається суд у цій справі.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.170 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі.

Роз`яснити позивачу про право на звернення до суду в порядку цивільно-процесуального судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Р.І. Брегей