Справа № 473/1501/20
Суддя: Вуїв О. В.
Дата ухвалення: 2020-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 473/1501/20
РІШЕННЯ

іменем України

"15" травня 2020 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Заблоцької М.М.,

представника позивача Демидової А.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську Миколаївської області адміністративну справу за позовом Білозерського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області до ОСОБА_1 про примусове видворення, затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні,

В С Т А Н О В И В:

15 травня 2020 року Білозерський РВ УДМС України в Херсонській області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про примусове видворення, затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Вимоги обґрунтовано тим, що 13 травня 2020 року до УДМС України в Херсонській області надійшло повідомлення ГУНП в Херсонській області про те, що ОСОБА_1 порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме знаходиться на території України без наявності документів, що б надавали йому право законного перебування в Україні.

14 травня 2020 року відповідача згідно ст. 263 КУпАП було затримано в адміністративному порядку на строк до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин порушення міграційного законодавства.

Проведеною Білозерським РВ УДМС України в Херсонській області перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 прибув на територію України у 2003 році.

Згідно вироку Суворовського районного суду м. Херсона від 27 січня 2015 року ОСОБА_1 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 75 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 15 травня 2015 року засудженого направлено для відбування покарання, призначеного вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 27 січня 2015 року.

14 травня 2020 року ОСОБА_1 було звільнено з місць позбавлення волі.

Відповідач перебуває на території України без наявності документів, що б надавали йому право законного перебування на території України. Документів, що посвідчують його особу на цей час у нього не має. Сім`ї, близьких родичів та власного житла, постійного джерела прибутку в Україні не має, з заявами про визнання його біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту не звертався та не отримував вказаного статусу.

У зв`язку з цим 14 травня 2020 року Білозерським РВ УДМС України в Херсонській області прийнято рішення про поміщення ОСОБА_1 до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

Оскільки є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач не виконає в установлений строк рішення про примусове повернення в країну походження та не оскаржив його, а тому позивач просив примусово видворити останнього за межі території України.

Також, оскільки є обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_1 буде ухилятись від виконання рішення про примусове видворення, не має документа, що посвідчує його особу та дає йому право на виїзд за межі території України, а тому Білозерський РВ УДМС України в Херсонській області просив затримати відповідача з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк, необхідний для забезпечення ідентифікації та примусового видворення за межі України, тобто на шість місяців.

В судовому засіданні представник позивача Демидова А.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач Богданович Д.Є. в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю.

Заслухавши пояснення представника позивача Демидової А.В., відповідача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 13 травня 2020 року до УДМС України в Херсонській області надійшло повідомлення ГУНП в Херсонській області про те, що ОСОБА_1 порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме знаходиться на території України без наявності документів, що б надавали йому право законного перебування в Україні.

14 травня 2020 року відповідача згідно ст. 263 КУпАП було затримано в адміністративному порядку на строк до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин порушення міграційного законодавства.

Проведеною Білозерським РВ УДМС України в Херсонській області перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 прибув на територію України у 2003 році.

Згідно вироку Суворовського районного суду м. Херсона від 27 січня 2015 року ОСОБА_1 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст.. 75 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 15 травня 2015 року засудженого направлено для відбування покарання, призначеного вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 27 січня 2015 року.

14 травня 2020 року ОСОБА_1 було звільнено з місць позбавлення волі.

Відповідач перебуває на території України без наявності документів, що б надавали йому право законного перебування на території України. Документів, що посвідчують його особу на цей час у нього не має.

У зв`язку з цим 14 травня 2020 року Білозерським РВ УДМС України в Херсонській області прийнято рішення про поміщення ОСОБА_1 до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон) нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Ч. 3 ст. 3 Закону зазначено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Згідно ч. 1 ст. 21 Закону перебування на території України та транзитний проїзд через територію України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за наявності достатнього фінансового забезпечення або наявності можливості отримати таке забезпечення законним способом на території України.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України). У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно ч. 1 ст. 29 Закону передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію.

Ч. 1 ст. 30 вказаного Закону визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (ч. 1 ст. 288 КАС України).

В судовому засіданні з пояснень учасників справи встановлено, що відповідач є громадянином республіки Узбекистан, не має паспортного документа, а також документів, що надають йому право перебувати на території України. Останній вчинив порушення законодавства України про правовий статус іноземців, сім`ї, близьких родичів та власного житла, постійного джерела прибутку в Україні не має, з заявами про визнання його біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту не звертався та не отримував вказаного статусу.

Відносно відповідача 14 травня 2020 року ухвалено рішення про примусове повернення з України, яке не оскаржене та існують обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_1 (який за місцем відбування покарання характеризувався негативно, на має документів, що надають йому право покинути територію України) не виконає в установлений строк вказане рішення.

За встановлених обставин ОСОБА_1 підлягає примусовому видворенню з території України.

Водночас, згідно ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод буде виправданим доти, доки триває процедура депортації. Якщо така процедура не провадиться з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим.

Європейський Суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» та у справі «Дугуз проти Греції» вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в Законі.

Згідно ч. 4 ст. 30 Закону, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само уразі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або)забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Згідно з положеннями ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.

Судом встановлено що ОСОБА_1 не має документів, що надають йому право здійснити виїзд за межі території України. Також, враховуючи встановлені судом обставини, наявні обґрунтовані підстави вважати, що останній не виконає рішення про примусове видворення.

Разом з тим, під час судового засідання ОСОБА_1 надав суду документ, що посвідчує його особу (довідку про звільнення), в матеріалах справи містяться інші документи, що містять інформацію про ідентифікацію відповідача (копія вироку суду про засудження ОСОБА_1 , копія його паспорта), що вказує на наявність підстав для його затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України виключно з метою забезпечення примусового видворення за межі території України.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні, звернути до негайного виконання рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 8-10, 77, 241-246, 271, 289, 371 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Білозерського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області до ОСОБА_1 про примусове видворення, затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні - задовольнити частково.

Примусово видворити з території України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Затримати громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, з метою забезпечення примусового видворення за межі території України на строк, необхідний для забезпечення примусового видворення, але не більше, як на шість місяців з дати фактичного затримання, а саме з 14 травня 2020 року.

Рішення суду в частині примусового видворення з території України звернути до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.В. Вуїв