Справа № 140/3248/19
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2020-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/3248/19 пров. № А/857/2528/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції - Валюх В.М.,

час ухвалення рішення - 10.01.2020 року,

місце ухвалення рішення - м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення - не вказано,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - відповідач 1) про визнання дій протиправними та зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату пенсії за віком за період з 01.02.2018 року по 31.08.2018 року в сумі 56641 грн 76 коп.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2019 року залучено до участі у справі як другого відповідача Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі - відповідач 2).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії відповідача 2 щодо невиплати пенсії за віком позивачу з 01.02.2018 року по 31.08.2018 року в сумі 56641 грн 76 коп. Зобов`язано відповідача 2 здійснити виплату пенсії за віком позивачу за період з 01.02.2018 року по 31.08.2018 року в сумі 56641 грн 76 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з відповідача 2 на користь позивача судові витрати в розмірі 384 грн 20 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач 2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та невстановлення всіх обставин справи, просить оскаржуване рішення скасувати і прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що пенсія виплачується за місцем реєстрації фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи. Оскільки позивач тимчасово мешкає на території Волинської області, в управління відсутні законодавчо передбачені підстави виплачувати йому пенсію.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з`явилися, хоча належним чином були повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу згідно з п.2 ч.1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач є одержувачем пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Відповідно до розпорядження УПФУ в м. Слов`янську та Слов`янському районі Донецької області від 05.03.2015 року № 86035 позивачу призначено пенсію за віком на підставі Закону № 1058 (а.с. 48).

Листом від 04.08.2016 року № 15172/04 Слов`янське ОУПФУ направило до УПФУ в Сватівському районі Луганської області пенсійну справу позивача (а.с. 49).

11.07.2016 року позивачу було видано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 11.07.2016 року № 930006846, фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 51).

Згідно із витягом з протоколу № 5 від 18.08.2016 року засідання комісії з розгляду питань щодо призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утвореної Сватівською райдержадміністрацією, позивачу призначено пенсію з 15.08.2016 року (а.с. 52), її виплата розпочалася згідно із розпорядженням УПФУ в Сватівському районі від 02.09.2016 року № 5967 (а.с. 53).

Розпорядженням заступника начальника Сватівського відділу Білокуракинського ОУПФУ від 06.04.2017 року було заблоковано виплату пенсії позивачу до з`ясування по пенсійній справі № 157531 (а.с. 54), та згідно із витягом з протоколу № 52 засідання комісії з розгляду питань щодо призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 19.07.2017 року, розпорядженням Сватівського відділу Білокуракинського ОУПФУ від 24.07.2017 року № 157531 (а.с. 60-61) виплату пенсії було поновлено.

Листом від 22.01.2018 року № 02-03/264 Управління соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації повідомило відповідача 2 про скасування дії довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, в т. ч. довідки позивача від 11.07.2016 року № 930006846 (а.с. 62).

Розпорядженням Сватівського відділу Білокуракинського ОУПФУ від 25.01.2018 року заблоковано з 01.02.2018 року виплату пенсії позивачу згідно із листом від 22.01.2018 року № 02-03/264 (а.с. 63).

Яв вбачається із витягу з протоколу № 79 засідання комісії з розгляду питань щодо призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 24.01.2018 року, припинено соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам, у т. ч. пенсії позивача (а.с. 65).

04.06.2018 року позивачу була видана нова довідка за № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 68).

20.07.2018 року позивач звернувся до відповідача 2 із заявами про поновлення виплати пенсії та переведення виплати пенсії за місцем тимчасового проживання по АДРЕСА_2 (а.с. 66, 67).

Згідно із витягом з протоколу № 107 засідання комісії з розгляду питань щодо призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 15.08.2018 року призначено соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам, в т. ч. пенсію позивачу (а.с.70).

Розпорядженням Сватівського відділу Білокуракинського ОУПФУ від 20.08.2018 року № 157531 призначено позивачу пенсію за віком з 01.02.2018 року (а.с. 69).

Листом від 14.02.2019 року відповідач 2 надіслав до відповідача 1 пенсійну справу позивача (а.с. 72), та з 01.03.2019 року позивач перебуває на обліку у відповідача 1, отримує пенсію за віком, що підтверджується матеріалами пенсійної справи (а.с. 73-77). Також відповідач 2 зазначив, що пенсія позивачу виплачена по 28.02.2019 року.

При цьому, 22.01.2019 року позивачу видана довідка № 764- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 (а.с. 80), та згідно із витягом з протоколу № 5 комісії з розгляду питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 07.02.2019 року позивачу призначено пенсію за віком (а.с. 79).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09.09.2019 року у справі № 140/2394/19 зобов`язано відповідача 1 виплатити позивачу пенсію за період березень - квітень 2019 року в сумі 18911,94 грн. (а.с. 83-85).

Судом, на підставі довідок відповідача 2 від 16.12.2019 року № 7389/03-22/ЗС, від 16.12.2019 року № 140, також встановлено, що позивачу була нарахована пенсія за віком за період з лютого 2018 року по серпень 2018 року в загальному розмірі 56641,76 грн. (по 8091,68 грн. щомісяця), проте пенсія за вказаний період не виплачувалася (а.с. 105).

Таким чином, за спірний період (з лютого 2018 року по серпень 2018 року) позивачу була нарахована пенсія за віком в загальному розмірі 56641,76 грн., при цьому, протягом зазначеного періоду пенсія була нарахована позивачу як внутрішньо переміщеній особі та протягом вказаного часу позивач перебував на обліку у відповідача 2.

З 22.11.2014 року набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII (далі - Закон № 1706), яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 1706 внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно зі ст. 7 цього закону для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

У п. 1 Постанови КМУ Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 05.11.2014 року № 637 встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затв. постановою КМУ від 01.10.2014 року № 509 (далі - Порядок № 509). Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Тобто, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк».

Суд встановив та не заперечується сторонами, що позивач до 01.03.2019 року перебував на обліку у відповідача 2, а з 01.03.2019 року він перебуває на обліку у відповідача 1 як внутрішньо переміщена особа та отримує пенсію за віком відповідно до Закону № 1058.

Згідно супровідного листа відповідача 2 вбачається, що пенсія позивачу за спірний період не виплачувалась, хоча була нарахована відповідачем 2 (а.с. 105-106). Розмір нарахованої пенсії становить 56641,76 грн. (а.с. 93).

Ст. 8 Закону № 1058 передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Ч. 3 ст. 4 Закону № 1058 встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст. 5 Закону № 1058 дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду України та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон № 1058. Підзаконні нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

За змістом ч. 1 ст. 47 Закону № 1058 пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, право на отримання пенсії є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону № 1058 нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Необхідними умовами застосування наведеної норми адміністративними судами є: 1) факт нарахування сум пенсій за минулий час, що підтверджується відповідними доказами; 2) доведеність вини пенсійного органу - наявність протиправних дій або протиправної бездіяльності, наслідками яких є невиплата сум пенсій.

Відповідачем 2 не заперечується факт нарахування пенсійних виплат позивачу, однак вказує, що оскільки особа вже перебуває на обліку в пенсійному органі в іншій області, то підстав для виплати заборгованості немає.

П. 4 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затв. постановою КМУ від 08.06.2016 року № 365 (далі - Порядок 365) передбачено, що соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення), територіальними органами Пенсійного фонду України, робочими органами Фонду соціального страхування, центрами зайнятості (далі - органи, що здійснюють соціальні виплати) за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Як вбачається із витягу з протоколу № 79 засідання комісії з розгляду питань щодо призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 24.01.2018 року, припинено соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам, у т. ч. пенсії позивачу на підставі підпункту 4 пункту 12 Порядку 365 (а.с. 65) та в подальшому поновлено виплату пенсії позивачу, що підтверджується витягом з протоколу № 107 засідання комісії з розгляду питань щодо призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 15.08.2018 року (а.с.70).

Отже, пенсію за віком у спірний період позивач своєчасно не отримав у зв`язку із припиненням її виплати на підставі підпункту 4 пункту 12 Порядку 365, тобто з підстави скасування довідки внутрішньо переміщеної особи.

Згідно з п. 6 Порядку № 509 довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту. Довідка, видана до 20 червня 2016 р., яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону.

Відповідно до ст. 12 Закону № 1706 підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

За приписами п. 7.1 Порядку № 509, у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Колегія суддів зазначає, що припинення з лютого 2018 року виплати пенсії позивачу було неправомірним, оскільки відповідачем 2 не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав для припинення виплати пенсії. Інформація про перетин адміністративного кордону, відсутність за місцем проживання або скасування довідки про взяття на облік як ВПО не є підставою для припинення виплати пенсії.

Разом з тим, згідно із ч. 1 ст. 49 Закону № 1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Суд враховує пріоритетність застосування вимоги ст. 49 Закону № 1058 та помилковості застосування норм постанов Кабінету Міністрів для припинення виплати пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону № 1058 поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Наведений у ч. 1 ст. 49 Закону № 1058 перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом. Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах її повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття Пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст. 49 Закону № 1058.

З врахуванням вищенаведеного, позивач має право на отримання пенсії відповідно до Закону № 1058 за період з лютого 2018 року по серпень 2018 року.

Крім того, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачу пенсію за віком як внутрішньо переміщеній особі за період з лютого 2018 року по серпень 2018 року повинен був нарахувати та виплатити відповідач 2 як територіальний орган Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання позивача та перебування його на обліку.

При цьому, суд встановив, що відповідач 2 нарахував позивачу пенсію за віком за період з лютого 2018 року по серпень 2018 року в загальному розмірі 56641,76 грн. (по 8091,68 грн. щомісяця), проте не здійснив її виплату.

Таким чином, оскільки суми пенсій за спірний період нараховані, суд вірно зобов`язав відповідача 2 здійснити виплату позивачу пенсії за віком за період з 01.02.2018 року по 31.08.2018 року в сумі, нарахованій пенсійним органом, а саме 56641,76 грн.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308,311,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року у справі № 140/3248/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді М. П. Кушнерик
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 13 травня 2020 року