Справа № 160/6228/19
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2019 року Справа № 160/6228/19
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кадникова Г.В., розглянувши в порядку спрощеного (письмового) провадження, адміністративну справу за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного акціонерного товариства «Южкокс», про стягнення адміністративно-господарських санкцій,
Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі ДОВ ФСЗІ, позивач) звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Южкокс» (далі ПрАТ «Южкокс», відповідач) на користь держави в особі позивача суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 135 180грн. 58 коп.
В обгрунтування позовних вимог зазначено, що несплата відповідачем адміністративно-господарських санкцій ДОВ ФСЗІ завдає значної шкоди державним інтересам, не дозволяє в повній мірі створити інвалідам необхідні умови, які дають можливість вести повноцінний спосіб життя у зв`язку з чим, позивач просить стягнути зазначену суму боргу з ПрАТ «Южкокс» у судовому порядку.
Ухвалою суду від 09.07.2019р. позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено її розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін (у письмовому провадженні).
У встановлений судом строк відповідач надав письмовий відзив, зі змісту якого вбачається, що позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими, документально недоведеними, такими, що суперечать чинному законодавству України, а отже, такими, що не підлягають задоволенню.
Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши наявні докази, при розгляді справи суд виходить з наступного.
Згідно з ч.3 ст.18 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" (далі - Закон №875) підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Статтею 19 Закону №875 встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.
Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року за №70 (далі - Порядок), що визначає процедуру подання підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, що використовують найману працю, в яких за основним місцем роботи працює вісім і більше осіб, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів відділенням Фонду соціального захисту інвалідів та інформації про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів - центру зайнятості.
Частина 2 розділу 2 Порядку встановлює, що звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.
Абзац 3 частини 2 розділу 2 Порядку уточнює, що інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.
Поняття робоче місце інваліда, спеціальне робоче місце інваліда визначено статтею 1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» від 06.10.2005 року за №2961-IV і розуміється як:
- робоче місце інваліда - місце або виробнича ділянка постійного або тимчасового знаходження особи у процесі трудової діяльності на підприємствах, в установах і організаціях;
- спеціальне робоче місце інваліда - окреме робоче місце або ділянка виробничої площі, яка потребує додаткових заходів з організації праці особи з урахуванням її індивідуальних функціональних можливостей, обумовлених інвалідністю, шляхом пристосування основного і додаткового устаткування, технічного обладнання тощо.
Аналіз вищевказаних положень дає підстави для висновку про те, що нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні на підприємства покладено обов`язок по забезпеченню певної кількості місць для працевлаштування інвалідів, що не супроводжується обов`язком пошуку інвалідів для працевлаштування на створені ним робочі місця. Такий обов`язок покладено на органи працевлаштування, перелічені в частині першій статті 18 Закону №875.
Так, в ході розгляду справи судом встановлено, що на виконання вищезазначених вимог законодавства на підприємстві відповідача створено 46 робочих місць для працевлаштування інвалідів, що підтверджується доказами, долученими до матеріалів справи (а.с.49).
З матеріалів справи також вбачається, що відповідачем 05.02.2019р. до Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів подано звіт за формою №10-ПI про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2018р., згідно якого:
- середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) становила 1 138 осіб, із них:
- середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 45 осіб;
- кількість інвалідів штучних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в України» 46 осіб;
- фонд оплати праці штатних працівників153 835грн. 50коп.;
- середньорічна заробітна плата штатного працівника 135 180грн. 58коп.;
- сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів не зазначена (а.с.49).
Крім того, відповідачем до Кам`янського міського центру зайнятості, також подавались щомісячні звіти щодо інформації про попит на робочу силу (вакансії) за формою 3-ПН від 13.11.2017р., 14.12.2017р., 11.12.2018р., 26.12.2017р., 07.02.2018р., 14.08.2018р. (а.с.51-66).
Однак, позивач обґрунтовуючи позивні вимоги посилається на те, що відповідач маючи 1 робоче місце, призначене для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2018р. не зайняте особами з інвалідністю, самостійно до 15.04.2019р. не сплатив адміністративно-господарські санкції у розмірі 135 180грн. 58коп., чим порушив вимоги чинного законодавства.
Проте, суд не погоджується з вищезазначеними твердженнями позивача, з огляду на наступне.
Так, зі звіту підприємства про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2018р. вбачається, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) становила 1 138 осіб.
Приписами ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в України» встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів. Фізичних осіб, які використовують найману працю, установ норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 4% середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює 8 до 25, - у кількості 1 робочого місця.
Таким чином, на підприємстві повинно бути 45 (1 138 х 4%/100 = 45) робочих місць.
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем на підтвердження кількості працевлаштованих осіб з інвалідністю до матеріалів справи долучено копії наказів про прийняття на роботу працівників, згідно яких на час розгляду справи на підприємстві працюють 47 штатних працівників та одна особа перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною.
На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що у звітному періоді кількість працевлаштованих осіб з інвалідністю на ПрАТ «Южкокс» фактично становила 47 осіб, що перевищує норматив працевлаштованих осіб з інвалідністю на 2 особи (а.с.69-122).
Крім того, з матеріалів справи вбачається що відповідач приймав участь у заходах які організовував та проводив Кам`янський центр зайнятості з питань пошуку та сприяння працевлаштуванню осіб з інвалідністю, що підтверджується відповідними довідками долученими до матеріалів справи (а.с.67-68).
При цьому, випадків безпідставної відмови у працевлаштуванні інвалідів на заявлені вакансії з боку відповідача позивачем не наведено та судом не встановлено.
Отже, вищезазначене свідчить про належне виконання відповідачем покладених на нього обов`язків щодо створення робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, із відповідною кількістю штатних працівників передбаченою чинним законодавством.
Згідно ч.1 та 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням принципу змагальності, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі (ст.9 КАС України), положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачають не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи без діяльності (ч.2 ст.77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1 ст.77 КАС України).
За викладених обставин, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення адміністративного позову Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів.
Оскільки в задоволенні адміністративного позову відмовлено, суд не вирішує питання про понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.
Керуючись ст. ст. 9, 12, 72-77, 90, 94, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
У задоволенні адміністративного позову Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного акціонерного товариства «Южкокс» про стягнення адміністративно-господарських санкцій відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в строки, передбачені ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до п.п.15.5 п.15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова